Справа № 212/485/22
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

23 лютого 2022 року м. Кривий Ріг

Жовтневий районний суд міста Кривого Рогу Дніпропетровської області у складі: головуючого - судді Пустовіт О.Г., за участі секретаря судового засідання Курбакової Ю.О., розглянувши у відсутності сторін в порядку спрощеного позовного провадження без фіксації судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Приватного акціонерного товариства «Центральний гірничо-збагачувальний комбінат» про відшкодування моральної шкоди, заподіяної тяжким ушкодження здоров`я, -

В С Т А Н О В И В:

В січні 2022 року ОСОБА_1 звернувся до суду із вказаним позовом, в якому просив стягнути з відповідача на користь позивача грошове відшкодування моральної шкоди, завданої ушкодженням здоров`я, у розмірі 206 000,00 грн.

В обґрунтування позову вказав, що він працював у відповідача в період з 11.06.1982р. по 01.02.1985р. помічником машиніста тепловоза і виконував роботи в умовах, які характеризувались запиленістю повітря робочого простору, що перевищував ГДК. 01.02.1985р. він звільнився з підприємства за власним бажанням. Потім він працював у відповідача з 17.12.1991р. по 05.07.1995р. підземним прохідником.

Професійно лікувальна-експертна комісія Українського науково-дослідного інституту промислової медицини виявила в нього захворювання, яке визнала професійним;

1. В 2006р. - Радікулопатія шийна і попереково-крижова з вираженим порушенням біомеханіки хрепта, стійким больовим сіндромом

2. 16.08.2011р. (протокол N° 1639) - Хронічне обструктивне захворювання легень першої стадії (пиловий бронхіт першої стадії, емфізема легень першої стадії), фаза загострення ЛН першого-другого ступеня, (скорочена назва ХОЗЛ).

У 2009р. висновком спеціалістів медико-соціальної експертної комісії йому було встановлено 50% втрати професійної працездатності.

У 2011р. висновком спеціалістів медико-соціальної експертної комісії йому було встановлено 50% втрати професійної працездатності.

20.04.2021р. висновком спеціалістів медико-соціальної експертної комісії його визнано інвалідом 3 групи від професійного захворювання.

20.04.2021. висновком спеціалістів медико-соціальної експертної комісії йому визначено було 60% втрати працездатності від профзахворювання, 40% по ХОЗЛ, 20% по радікулопатії БЕЗСТРОКОВО.

З метою збереження його теперішнього стану здоров`я медико-соціальної експертної комісії йому було рекомендовано спостереження у сімейного лікаря, невропатолога, санаторно-курортне лікування, уникати переохолоджень, забезпечення лікарськими засобами, виробами медичного призначення.

Він за багаторічну працю у відповідача та по вині відповідача - отримав професійне захворювання, став інвалідом, змушений постійно лікуватися, із-за чого в нього часто виникає пригнічений стан. Він відчуває себе неповноцінною людиною, у зв`язку з чим у нього погіршилась якість життя. Він часто знаходиться в стані депресії, від вказаного переносить фізичні болі та моральні страждання.

Позивач оцінив завдану йому моральну шкоду з огляду на вимоги виваженості, розумності та справедливості, з урахуванням обсягу, характеру та тривалості перенесених страждань в сумі 206 000,00 грн., вважаючи, що дану шкоду слід відшкодувати за рахунок роботодавця, який не виконав покладений на нього законодавством обов`язок по створенню нешкідливих умов праці.

21 січня 2022 року судом постановлена ухвала про відкриття провадження та призначення розгляду в порядку спрощеного провадження без виклику сторін за наявними у справі доказами.

Відповідач скористався правом надання відзиву в якому представник відповідача просила у задоволенні позовних вимог відмовити. В обґрунтування зазначила, що позивачем не надано доказів на підтвердження факту завдання йому моральної шкоди, заявлений розмір моральної шкоди належним чином не обґрунтований та не доведений, не відповідає обставинам справи та нормам матеріального права. Вказує, що виникнення професійного захворювання у відповідача обумовлене тривалою роботою позивача в шкідливих умовах, що залежало безпосередньо від бажання самого позивача. Також зазначив, що позивачем не доведено наявність причинного моральної шкоди, протиправність діяння відповідача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправними діянні заподіювача та вини відповідача в її заподіянні.

Відповідь на відзив позивачем не надавалась.

Суд, відповідно до ч. 5 ст. 279 ЦПК України, вважає можливим ухвалити рішення у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін на підставі наявних у справі доказів.

Справа розглядається за відсутності учасників справи, тому у відповідності до ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Дослідивши матеріали справи, судом встановлені наступні факти та відповідні правовідносини.

Судом встановлено та не заперечувалось сторонами, що позивач ОСОБА_1 працював з 11.06.1982р. по 01.02.1985р. помічником машиніста тепловоза і виконував роботи в умовах, які характеризувались запиленістю повітря робочого простору, що перевищував ГДК. 01.02.1985р. він звільнився з підприємства за власним бажанням. Потім він працював у відповідача з 17.12.1991р. по 05.07.1995р. підземним прохідником, що підтверджується відомостями внесеними до трудової книжки позивача, а також підтверджується Актом розслідування хронічного професійного захворювання № 37 від 23.05.2006 року.

Актом розслідування хронічного професійного захворювання № 37 від 23.05.2006 року (п.14) встановлено, що позивачу поставлено діагноз «Радикулопатія шийна і попереково-крижова з вираженим порушенням біомеханіки хребта, стійким больовим і м`язово-тонічним синдром, виражений периферичний нейросудинний синдром, часто рецидивуючий перебіг з нейродистрофічними проявами у вигляді: двост. плечолопаткового періартроза ПФС другого ст., деф. артрозу ліктьових ПФ першого ст., та колінних суглобів ПФС першого-другого ст. (код М 54.1).».

Згідно п. 16 даного акту встановлено, що професійне захворювання виникло у позивача за таких обставин:

"Згідно даних умов праці на попередніх місцях роботи ОСОБА_1 працюючи помічником машиніста тепловоза на вивезенні руди і гірничої маси з кар`єру КЦГЗК з 11.06.1982р. по 01.02.1985р., виконував роботи, які характеризувались підвищеним рівнем загальної вібрації, незручною робочою позою, працюючи підземним прохідником в артілі "НЕДРА" з 17.12.1991р. по 05.07.1995р. виконував роботи, які характеризувались, підвищеним рівнем загальної вібрації, важкою фізичною працею і несприятливим мікрокліматом".

Причиною виникнення професійного захворювання відповідно до п.17 акту визначено:

«Робота на протязі 19 років і 3 місяців в умовах важкої фізичної праці, підвищеного рівня загальної та локальної вібрації і несприятливого мікроклімату.

Рівень фізичного перевантаження:

- піднімання і переміщення вантажів вагою 34 - 40 кг при нормі до 30 кг.

статистичне навантаження:

- при утриманні вантажу двома руками 100000 - 195000 кг/с при нормі 70000 кг/с.

нахили корпусу 149 за зміну при нормі 100,

Робоча поза вимушена з нахилом тулуба до 30°/більше 300 - 31,4% / 4,8% за зміну при допустимій нормі до 25%.

Важкість праці відноситься до III класу 2ст. шкідливості.

Вібрація:

рівень загальної вібрації: технологічна 98 дБ при нормі 92 дБ, транспортно-технологічна 111 дБ при нормі 107 дБ, Рівень локальної вібрації 102 - 120 дБ при нормі 112 дБ. .

Мікрокліматичні умови:

рівень вологості повітря 84 - 96,5 % при нормі 80-30 %».

Пунктом 19 Акту визначено, що також керівництво ВАТ «ЦГЗК» порушило вимоги ст.153 КЗпП України, в період роботи позивача на даному підприємстві.

01.06.2006 року позивач вперше пройшов огляд медико-соціальною експертною комісією, що вбачається з виписки з акта огляду МСЕК серії ДНА-02 №012652. За результатами огляду позивачу визначено втрату професійної працездатності в ступені 50 % внаслідок професійного захворювання.

В 2007, 2009, 2011 роках позивач проходив повторні огляди МСЕК, за результатами яких йому встановлювалась втрата професійної працездатності.

20.04.2021 року за результатами повторного огляду МСЕК позивачу збільшено ступінь втрати професійної працездатності до 60 % (40% ХОЗЛ, 20% радікулопатія), встановлено третю групу інвалідності за професійним захворюванням та визначено потреба в забезпеченні позивача медикаментозним лікуванням.

Згідно статті 3 Конституції України людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю.

Відповідно до статті 4 Закону України «Про охорону праці»державна політика в галузі охорони праці базується, зокрема, на принципах пріоритету життя і здоров`я працівників, повної відповідальності роботодавця за створення належних, безпечних і здорових умов праці, соціального захисту працівників, повного відшкодування особам, які потерпіли від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань.

У відповідності зі ст. 237-1 КЗпП України відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

Конституційний Суд України у своєму рішенні від 08.10.2008 року № 20-рп/2008 також роз`яснив про право застрахованих громадян, що потерпіли на виробництві від нещасного випадку або професійного захворювання, на відшкодування моральної шкоди за рахунок власника або уповноваженого ним органу (роботодавця).

У відповідності зі ст. ст.23,1167 ЦК України моральна шкода потерпілого від нещасного випадку на виробництві або внаслідок профзахворювання складається, зокрема, у фізичному болю та стражданнях, яких він зазнав у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я.

Наведені вище докази свідчать про те, що ушкодження здоров`я, заподіяне позивачеві під час виконання ним трудових обов`язків, заподіює йому моральні й фізичні страждання, які обмежують його можливість вести звичний спосіб життя, повною мірою реалізовувати свої наміри в професійній сфері, призводять до відчуття болю та завдають незручностей позивачу у повсякденному житті, призводять до необхідності залучення додаткових зусиль для організації життя, отримання лікування.

Відповідно до роз`яснень, викладених у п.9 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає в межах заявлених вимог залежно від характеру та обсягу заподіяних позивачеві моральних і фізичних страждань, з урахуванням у кожному конкретному випадку ступеня вини відповідача та інших обставин. Зокрема, враховуються характер і тривалість страждань, стан здоров`я потерпілого, тяжкість завданої травми, наслідки тілесних ушкоджень, істотних вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках.

Матеріали справи чітко доводять, що зазначені негативні явища мають місце в житті позивача у зв`язку із отриманим професійним захворюванням, що призвело до безстрокової втрати позивачем професійної працездатності в ступені 60% та третьої групи інвалідності, погіршення стану здоров`я, тому суд приходить до висновку про те, що позивачу заподіяна моральна шкода.

Суд відхиляє заперечення відповідача про недоведеність факту завдання моральної шкоди, оскільки судом встановлено наявність у позивача професійного захворювання, що об`єктивно призвело до моральних страждань.

Доводи представника відповідача щодо відсутності доказів вини відповідача суд також не приймає до уваги, оскільки судом встановлені обґрунтовані правові підстав для покладення обов`язку з відшкодування моральної шкоди роботодавцем своєму працівнику, що отримав професійне захворювання.

Європейський суд з прав людини в своїх рішеннях («Шевченко проти України», «Харук та інші проти України», «Скордіно проти Італії») і в Практичній інструкції по зверненню в ЄСПЛ від 28 березня 2007 року, затвердженій Головою ЄСПЛ на підставі ст. 32 Регламенту ЄСПЛ, посилається на те, що в справах про присудження морального відшкодування, суд має визначити розмір моральної шкоди з огляду на розміри присудження компенсації у подібних справах та об`єктивної оцінки психотравматичної ситуації.

Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

05 грудня 2018 року Велика Палата Верховного у справі № 210/5258/16-ц (провадження № 14-463цс18) прийняла постанову, у якій зробила правовий висновок про те, що у справах щодо відшкодування моральної шкоди, завданої у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, суди, встановивши факт завдання моральної шкоди, повинні особливо ретельно підійти до того, аби присуджена ними сума відшкодування була домірною цій шкоді

При цьому, суд констатував у цій справі, що характер отриманої позивачем травми, що спричинила повну втрату ним професійної працездатності, звільнення з роботи через виявлену невідповідність працівника займаній посаді або виконуваній роботі за станом здоров`я, визнання позивача особою з інвалідністю І групи безстроково, неможливість відновлення попереднього фізичного стану, тяжкість і незворотність змін у буденному житті, необхідність щорічної реабілітації, надають йому право на відшкодування моральної шкоди у розмірі 275 000 грн.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо надання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки з огляду на конкретні обставини справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року)

Отже, при вирішенні питання про розмір відшкодування позивачу моральної шкоди суд враховує глибину фізичних та моральних страждань позивача, ступінь втрати ним професійної працездатності, потребу в медикаментозному лікуванні, час роботи позивача в шкідливих умовах, виходить із засад розумності, виваженості та справедливості, та визначає розмір моральної шкоди, яка підлягає стягненню з відповідача, у вигляді одноразового відшкодування в сумі 170 000 (сто сімдесят тис.) грн. 00 коп.

Відповідно дост.141 ЦПК України з відповідача підлягають стягненню судові витрати пов`язані зі сплатою судового збору на користь держави в сумі 1700,00 грн.

Керуючись ст. ст.153,173,237-1 КЗпП України, ст. ст.23,1167 ЦК України,Законом України « Про охорону праці», ст. ст.4,5,13,19,76-81,89,141,258-259,263-265,279,354 ЦПК Українисуд, -

У Х В А Л И В:

Позов ОСОБА_1 до Приватного акціонерного товариства «Центральний гірничо-збагачувальний комбінат» про відшкодування моральної шкоди, заподіяної тяжким ушкодження здоров`я - задовольнити частково.

Стягнути з Приватного акціонерного товариства «Центральний гірничо-збагачувальний комбінат» на користь ОСОБА_1 в рахунок відшкодування моральної шкоди 170 000 (сто сімдесят тисяч) гривень 00 коп., без утримання податку з доходів фізичних осіб.

Стягнути з Приватного акціонерного товариства «Центральний гірничо-збагачувальний комбінат» на користь держави судові витрати в розмірі 1700,00 гривень.

В задоволенні решти позовних вимог відмовити.

На рішення може бути подана апеляційна скарга до Дніпровського апеляційного суду через Жовтневий районний суд міста Кривого Рогу Дніпропетровської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Відповідно до ч.6 ст.259 ЦПК України, якщо справа розглянута у порядку спрощеного провадження, залежно від складності справи складання повного рішення суду може бути відкладено на строк - не більш як п`ять днів з дня закінчення розгляду справи.

Відповідно до ч. 5 ст. 268 ЦПК України, датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , мешкає за адресою: АДРЕСА_1 .

Відповідач: Приватне акціонерне товариство "Центральний гірничо-збагачувальний комбінат", , юридична адреса: 50066, Дніпропетровська область, м. Кривий Ріг.

Рішення складено та підписано 23 лютого 2022 року.

Суддя: О. Г. Пустовіт