01.11.2022 Єдиний унікальний номер 205/2469/22
Номер провадження: 2/205/1948/2022
01 листопада 2022 року м. Дніпро
Ленінський районний суд м. Дніпропетровська у складі:
головуючого судді Мовчан Д.В.
при секретарі Волкобоєвої А.О.
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у м. Дніпрі в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_1 про звернення стягнення на предмет іпотеки та виселення, -
І. Стислий виклад позиції позивача та заперечень відповідача.
Акціонерне товариство Комерційний банк «Приватбанк» (далі - Позивач) в особі свого представника звернулось до суду з позовом до ОСОБА_1 про звернення стягнення на предмет іпотеки та виселення.
В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що відповідно до укладеного Кредитного договору № DNK0GK62240083 від 23.05.2005 року, ОСОБА_1 (далі Відповідач) отримав кредит у розмірі 28 910 доларів США 00 центів зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 12,00 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення 22.05.2025 року (далі Кредитний договір). За умовами даного Договору погашення заборгованості здійснюється в наступному порядку: щомісяця в період сплати, позичальник повинен надавати банку грошові кошти (щомісячний платіж) для погашення заборгованості за кредитом, яка складається із заборгованості за Кредитом, за відсотками, комісією, а також інші витрати.
В забезпечення виконання зобов`язань за кредитним договором, між АТ КБ «Приватбанк» та ОСОБА_1 , 23.05.2005 року було укладено Договір іпотеки № DNK0GK62240083, за умовами якого останній надав в іпотеку нерухоме майно, а саме: квартиру загальною площею 62,90 кв.м., житловою площею 43,20 кв.м., яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 . Майно належить відповідачу на праві власності на підставі Договору купівлі продажу. Обумовлена сторонами договору іпотеки ціна предмету іпотеки дорівнює 127 155 грн. 00 коп.
У порушення норм закону та умов договору відповідач зобов`язання за вказаним договором належним чином не виконав, а тому в нього виникла заборгованість за Кредитним договором, загальна сума якої станом на 27.01.2022 року становить 57 405 доларів США 00 центів, та яка складається з наступного: 19 652 долари США 00 центів - заборгованість за кредитом (тілом кредиту); 16 433 доларів США 00 центів - заборгованість по процентам за користування кредитом; 2 640 доларів США 00 центів - заборгованість по комісії за користуванням кредитом; 18 678 доларів США 00 центів - пеня за несвоєчасність виконання зобов`язань за договором.
Далі позивач зазначає, що договором іпотеки, укладеним між відповідачем та позивачем, передбачене право іпотекодавця на реєстрацію у предметі іпотеки інших осіб лише при умові отримання від іпотекодержателя письмової згоди на такі дії. Враховуючи той факт, що іпотекодержатель не надав своєї згоди на відповідну реєстрацію осіб за адресою предмету іпотеки, позивач вважає, що реєстрація осіб у предметі іпотеки є порушенням умов цивільно-правового договору та с. 629 ЦК України і зняття таких осіб з реєстраційного обліку є захистом прав іпотекодержателя та повинне відбуватись на підставі рішення суду.
З метою досудового врегулювання спірних правовідносин, враховуючи приписи ст.. 40 Закону України «Про іпотеку» позивачем на адресу відповідача була направлена письмова вимога про добровільне звільнення квартири, яка була проігнорована відповідачем.
У зв`язку з вищевикладеним, позивач змушений звернутися до суду та просити суд в рахунок погашення заборгованості ОСОБА_1 за Кредитним договором № DNK0GK62240083 від 23.05.2005 року в розмірі 57 405 доларів США 00 центів, що за курсом 28, 79 відповідно до службового розпорядження НБУ від 27.10.2021 року складає 1 652 694 грн. 56 коп. звернути стягнення на предмет іпотеки, а саме: квартиру загальною площею 62,90 кв.м., житловою площею 43,20 кв.м., яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 , шляхом продажу вказаного предмета іпотеки на прилюдних торгах, та виселити ОСОБА_1 та інших осіб, які зареєстровані або проживають у вищевказаній квартирі, вирішити питання про розподіл судових витрат.
Відповідач у встановлений судом в ухвалі про відкриття провадження по справі строк відзив на позовну заяву не подав.
Будь-яких інших заяв по суті справи до суду не надходило.
ІІ. Заяви (клопотання) учасників справи.
Представник позивача у своїй позовній заяві просив суд розглядати справу за його відсутності. У такій заяві представник АТ Комерційний банк «Приватбанк» зазначає про повне підтримання своїх позовних вимог, просить здійснити розгляд справи за його відсутності, позов задовольнити, проти заочного розгляду справи не заперечують.
Від відповідача будь-яких заяв чи клопотань до суду не надходило.
ІІІ. Процесуальні дії у справі.
Процесуальні дії у справі (забезпечення доказів, вжиття заходів забезпечення позову, зупинення і поновлення провадження тощо) судом не застосовувалися.
Відповідач у судове засідання не з`явився, про день та час розгляду справи повідомлявся належним чином, ніяких письмових заяв чи клопотань до суду не надходило.
У відповідності до ч. 4 ст. 223 ЦПК України у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, який належним чином був повідомлений і від якого не надійшло повідомлення про причини неявки або якщо зазначені ним причини визнанні неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи.
Оскільки наявних у даній цивільній справі доказів достатньо для вирішення спору по суті та враховуючи, що належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання відповідач в судове засідання не з`явився, про причини неявки суд не повідомив та не подав відзив, а позивач не заперечує проти заочного розгляду справи, то суд у відповідності до норм ст. 280 ЦПК України ухвалив здійснювати заочний розгляд справи.
Враховуючи, що учасники справи та їх представники у судове засідання не з`явилися, відповідно до вимог ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося.
З огляду на викладені вимоги процесуального законодавства, враховуючи нижченаведені фактичні обставини справи, зміст спірних правовідносин, оцінку доказів та аргументів сторін, суд ухвалює заочне рішення з огляду на наступне.
ІV. Фактичні обставини, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин.
Судом встановлено, що 23.05.2005 року між Публічним акціонерним товариством комерційний банк «Приватбанк» та ОСОБА_1 був укладений Кредитного договору № DNK0GK62240083, відповідно до умов якого відповідач отримав кредит у розмірі 28 910 доларів США 00 центів зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 12,00 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення 22.05.2025 року, погашення заборгованості здійснюється в наступному порядку: щомісяця в період сплати, позичальник повинен надавати банку грошові кошти (щомісячний платіж) для погашення заборгованості за кредитом, яка складається із заборгованості за Кредитом, за відсотками, комісією, а також інші витрати.
В забезпечення виконання зобов`язань за кредитним договором, між АТ КБ «Приватбанк» та ОСОБА_1 , 23.05.2005 року було укладено Договір іпотеки № DNK0GK62240083, за умовами якого останній надав в іпотеку нерухоме майно, а саме: квартиру загальною площею 62,90 кв.м., житловою площею 43,20 кв.м., яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 . Майно належить відповідачу на праві власності на підставі Договору купівлі продажу. Обумовлена сторонами договору іпотеки ціна предмету іпотеки дорівнює 127 155 грн. 00 коп.
Матеріалами справи також підтверджено, що згідно з рішенням Єдиного акціонера Банку від 21.05.2018 року № 519 було змінено тип банку з публічного на приватне акціонерне товариство та змінено назву найменування банку на Акціонерне товариство Комерційний банк «Приватбанк».
Судом також встановлено, що ОСОБА_1 свої зобов`язання щодо погашення кредитної заборгованості не виконав, а тому в нього виникла заборгованість за Кредитним договором № DNK0GK62240083 від 23.05.2005 року, загальна сума якої станом на 27.01.2022 року обраховується банком у розмірі 57 405 доларів США 00 центів, та яка складається з наступного: 19 652 долари США 00 центів - заборгованість за кредитом (тілом кредиту); 16 433 доларів США 00 центів - заборгованість по процентам за користування кредитом; 2 640 доларів США 00 центів - заборгованість по комісії за користуванням кредитом; 18 678 доларів США 00 центів - пеня за несвоєчасність виконання зобов`язань за договором.
Позивач наполягає на тому, що з метою досудового врегулювання спірних правовідносин, враховуючи приписи ст.. 40 Закону України «Про іпотеку» позивачем на адресу відповідача була направлена письмова вимога про усунення порушень вказаного іпотечного договору та добровільне звільнення квартири. Однак, оскільки відповідач на вказану вимогу не відреагував, у добровільному порядку свої договірні зобов`язання не виконує, то між сторонами виник спір, який підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.
V. Оцінка суду доказів та аргументів сторін. Мотиви застосування норм права судом.
Щодо позовних вимог про звернення стягнення на предмет іпотеки, суд виходив із наступного.
Згідно ст. 589 ЦК України, ч. 1 ст. 33 Закону України «Про іпотеку» у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов`язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов`язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки.
Право іпотекодержателя на звернення стягнення на предмет іпотеки також виникає з підстав, встановлених ст. 12 цього Закону. Загальне правило про звернення стягнення на предмет застави (іпотеки) закріплене у ст. 590 ЦК України й передбачає можливість такого звернення на підставі рішення суду в примусовому порядку, якщо інше не встановлено договором або законом.
За змістом частини першої статті 575 ЦК України та статті 1 Закону «Про іпотеку» іпотека як різновид застави, предметом якої є нерухоме майно, - це вид забезпечення виконання зобов`язання, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов`язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, передбаченому цим Законом.
Відповідно до статті 589 ЦК України, частини першої статті 33 Закону «Про іпотеку» в разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов`язання іпотекодержатель має право задовольнити свої вимоги за основним зобов`язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Право іпотекодержателя на звернення стягнення на предмет іпотеки також виникає з підстав, установлених статтею 12 цього Закону.
Так, згідно ч.1 ст.12 Закону України «Про іпотеку» у разі порушення іпотекодавцем обов`язків, встановлених іпотечним договором, іпотекодержатель має право вимагати дострокового виконання основного зобов`язання, а в разі його невиконання звернути стягнення на предмет іпотеки, якщо інше не передбачено законом.
Законом визначені два способи звернення стягнення на предмет іпотеки: судовий - на підставі рішення суду, та позасудовий - на підставі виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя (частина третя статті 33 Закону України «Про іпотеку»).
Згідно із частиною третьою статті 33 Закону «Про іпотеку» звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя.
За змістом частини першої статті 41 Закону «Про іпотеку» реалізація предмета іпотеки, на який звертається стягнення за рішенням суду або за виконавчим написом нотаріуса, проводиться, якщо інше не передбачено рішенням суду, шляхом продажу на прилюдних торгах у межах процедури виконавчого провадження, передбаченої Законом України «Про виконавче провадження», з дотриманням вимог цього Закону.
В даному випадку укладеним іпотечним договором сторони узгодили право іпотекодержателя на задоволення своїх вимог шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки, у тому числі на підставі рішення суду (п. 21 Договору іпотеки).
Частинами першою, другою статті 35 Закону України «Про іпотеку» визначено, що у разі порушення основного зобов`язання та/або умов іпотечного договору іпотекодержатель надсилає іпотекодавцю та боржнику, якщо він є відмінним від іпотекодавця, письмову вимогу про усунення порушення. В цьому документі зазначається стислий зміст порушених зобов`язань, вимога про виконання порушеного зобов`язання у не менш ніж тридцятиденний строк та попередження про звернення стягнення на предмет іпотеки у разі невиконання цієї вимоги. Якщо протягом встановленого строку вимога іпотекодержателя залишається без задоволення, іпотекодержатель вправі розпочати звернення стягнення на предмет іпотеки відповідно до цього Закону.
Наведені норми матеріального закону спрямовані на фактичне повідомлення іпотекодавця, аби надати йому можливість усунути порушення, і цим запобігти зверненню стягнення на його майно. Тому повідомлення іпотекодавця слід вважати здійсненим належним чином за умови, що він одержав або мав одержати повідомлення, але не одержав його з власної вини.
У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 08 грудня 2021 року в справі № 205/1096/19 (провадження № 61-6207св21) зазначено, що: «за змістом частини першої статті 33 та частини першої статті 35 Закону України «Про іпотеку» реалізації права іпотекодержателя звернути стягнення на предмет іпотеки передує реалізація ним права вимагати дострокового виконання основного зобов`язання. І лише якщо останнє не виконане чи неналежно виконане, іпотекодержатель, якщо інше не передбачено законом, може звертати стягнення на предмет іпотеки. Недотримання цих правил є перешкодою для звернення стягнення на предмет іпотеки, але не перешкоджає іпотекодержателю звернутися з позовом до боржника про виконання забезпеченого іпотекою зобов`язання відповідно до частини другої статті 35 Закону України «Про іпотеку». Вимоги частини першої статті 35 Закону України «Про іпотеку» не перешкоджають іпотекодержателю здійснювати права, визначені цим Законом та/або іпотечним договором, без попереднього повідомлення іпотекодавця тільки тоді, якщо викликана таким повідомленням затримка може спричинити знищення, пошкодження чи втрату предмета іпотеки (частина третя зазначеної статті). Умови договору іпотеки та вимоги частини першої статті 35 Закону України «Про іпотеку» пов`язують можливість задоволення вимог кредитора про звернення стягнення на предмет іпотеки з дотриманням іпотекодержателем процедури належного надсилання іпотекодавцю та боржнику, якщо він є відмінним від іпотекодавця, вимоги про усунення порушення основного зобов`язання. Належним слід вважати надсилання вимоги з дотриманням встановленого договором порядку на адресу отримувача, яка вказана в договорі або додатково повідомлена відповідно до умов договору. Якщо такий порядок договором не визначений, відповідно до звичаїв ділового обороту належне направлення вимоги може здійснюватися засобами поштового зв`язку чи кур`єрської служби, які дозволяють встановити зміст відправлення та підтвердити його вручення, наприклад, цінним листом з описом вкладеного відповідно до Правил надання послуг поштового зв`язку, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 05 березня 2009 року № 270. Велика Палата Верховного Суду звертає увагу на те, що належним дотриманням іпотекодержателем процедури повідомлення іпотекодавця та боржника, якщо він є відмінним від іпотекодавця, про вимогу стосовно усунення порушення також слід вважати таке повідомлення, що було надіслане належним чином, проте не отримане внаслідок недбалості або ухилення від отримання».
В даному випадку матеріали справи містять Вимогу банку № 30.1.0.0/2-379 від 31.01.2022 року до боржника ОСОБА_1 про усунення порушень умов Кредитного договору № DNK0GK62240083 від 23.05.2005 року. При цьому в якості доказу направлення такої вимоги на адресу боржника банком надано лише реєстр поштових відправлень № 0302- 2 Р. Суд вказує, що зі змісту такого реєстру не вбачається можливим встановити те, що саме означену вимогу кредитором було надіслано на адресу боржника, оскільки вих. № відправлення у такому реєстрі є відмінним від того, що вказані у вимозі, а будь-якого описом вкладеної поштової кореспонденції банком суду не надано.
Так само, матеріали справи не містять будь-яких повідомлень чи відомостей від підприємства поштового зв`язку про рух такої кореспонденції, у тому числі обставину її вручення або зафіксованих дій боржника, як адресата, з приводу його ухилення від отримання такого відправлення.
З огляду на наведене, суд вимушений констатувати, що стороною позивача не доведено за допомогою надання суду достатніх, достовірних, належних та допустимих доказів належного направлення вимоги про усунення порушень відповідачеві, як боржнику.
Суд зазначає із вказаного приводу, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін (частина перша статті 12 ЦПК України).Відповідно до положень частини третьої статті 12, частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
При цьому, згідно із частиною шостою статті 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Також збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.
Звертаючись до суду, позивач у позовній заяві виклав обставини, якими обґрунтовував свої вимоги, зазначив докази, що підтверджують вказані обставини, разом з тим, не заявляв клопотання про вжиття заходів забезпечення додаткових доказів, окрім тих, що були витребувані судом.
Також у своїй заяві до суду представник позивача просив розглянути справу у його відсутність.
Отже, в даному випадку позивач на власний розсуд розпорядився своїми правами, а тому несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням ним процесуальних дій.
Таким чином, через не доведення стороною позивача належного дотриманням іпотекодержателем процедури повідомлення іпотекодавця про необхідність усунення порушень вимог кредитного договору, суд не знаходить правових підстав для ухвалення рішення про звернення стягнення на предмет іпотеки.
Стосовно позовних вимог про виселення відповідача та інших осіб із житлового приміщення, яке є предметом іпотеки, то суд вказує, що такі позовні вимоги мають похідний характер від первісної вимоги про звернення стягнення на предмет іпотеки. Оскільки у задоволені таких первісних вимог суд відмовив в їх повному обсязі, то як наслідок, суд відмовляє також у задоволенні похідних позовних вимог.
VІ. Розподіл судових витрат між сторонами.
Відповідно до частини першої статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Частиною 2 ст. 141 ЦПК України судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі відмови в позові на позивача. На підставі викладеного, суд вважає, сплачений судовий збір покласти на позивача.
На підставі викладеного і керуючись ст. ст. 33, 35, 39 Закону України «Про іпотеку», ст. ст. 3, 4, 8, 10-12, 76-81, 89, 141, 258, 259, 263, 265, 280-282 ЦПК України суд,-
1. У задоволені позовних вимог Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_1 про звернення стягнення на предмет іпотеки та виселення відмовити у повному обсязі.
2.Судові витрати по справі віднести за рахунок позивача Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк».
Заочне рішення може бути переглянуто судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.
Позивач має право оскаржувати заочне рішення до Дніпровського апеляційного суду, шляхом подачі в тридцятиденний строк з дня проголошення рішення апеляційної скарги через Ленінський районний суд м. Дніпропетровська.
Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених цим Кодексом, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.
Суддя: Мовчан Д.В.