ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/810/22 Справа № 932/1139/21 Суддя у 1-й інстанції - Лукінова К. С. Суддя у 2-й інстанції - Лаченкова О. В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 грудня 2022 року Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Дніпровського апеляційного суду області в складі:

головуючого Лаченкової О.В.

суддів Городничої В.С., Петешенкової М.Ю.

при секретарі Піменовій М.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Дніпрі

апеляційну скаргу ОСОБА_1

на рішення Бабушкінського районного суду м.Дніпропетровська від 29 листопада 2021 року

по справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа без самостійних вимог щодо предмету спору ОСОБА_3 про витребування майна із чужого незаконного володіння, -

ВСТАНОВИЛА:

В лютому 2021 року до Бабушкінського районного суду м.Дніпропетровська надійшов позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа без самостійних вимог щодо предмету спору ОСОБА_3 про витребування майна із чужого незаконного володіння.

В обґрунтування заявлених позовних вимог позивач посилався на те, що цей позов є віндикаційним та подається позивачем з метою захисту свого права шляхом витребування із незаконного володіння відповідача нерухомого майна (комплекс нежитлових будівель), яке вибуло з володіння позивача не з його волі. В період з 2003 по 2007 позивач набув у власність наступний комплекс будівель, розташованих за адресою: АДРЕСА_1 (далі за текстом Об`єкт): 1/3 частини нежитлової будівлі - будівлі цеху, розташованої за адресою: АДРЕСА_1 - літ. Е-1, Е І2, Е ІІ1:1 -й поверх приміщення № 1 поз. 1 -12, загальна площа 1162,3 кв. м; 2-й поверх приміщення № 3 поз. 1-7, загальна площа 134,1 кв. м, право власності на яку зареєстровано за Позивачем на підставі договору купівлі-продажу від 24.04.2003; 1/3 частини нежитлової будівлі, розташованої за адресою: АДРЕСА_1 в літ. ЖІ-1, ЖІУ-1 - будівлі контори прим. № 2 поз. 1-15, площею 902,9 кв. м; літ. П-1, ПІ-1, ПІІ-1 - будівля техвідділу, площею 261,8 кв. м; У-1, УІ-1 - будівля таблетвідділення, площею 46,4 кв. м; К- навіс № 1; Ф-навіс № 3. Мостіння І, право власності на яку зареєстроване за позивачем на підставі договору купівлі-продажу від 24.04.2003; 1/3 частини нежитлової будівлі, розташованої за адресою: АДРЕСА_1 - літ. Л-1, Л1 1, Л6)- 1, Л71 будівля центральної котельної, Л21, Л (31, Л41, Л51 будівля механізованого складу № 5, л-ганок, л1 - майданчик, право власності на яке зареєстроване за Позивачем на підставі договору купівлі-продажу від 15.05.2003; 1/2 частини нежитлового приміщення, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 - в будівлі цеху літ.Е- 1, Е(І2, Е111 на першому поверсі приміщення № 2 поз.1,2 загальною площею 66,9 кв.м., право власності на яке зареєстроване за позивачем на підставі договору купівлі-продажу від 14.09.2004; 1/2 частини нежитлового приміщення, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 - в літ ЖІV1 на І поверсі приміщення № 3 поз. 1,2, ЖІІ1,ЖІІІ1, загальною площею 165,8 кв. м., право власності на яке зареєстровано за Позивачем на підставі договору купівлі-продажу від 14.09.2004; 1/2 частини нежитлового приміщення, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 перший поверх в будівлі контори літ. Ж-2, загальною площею 329,6 кв. м, 31, 32, 34 - огорожі 33 - ворота, право власності на яке зареєстроване за позивачем на підставі договору купівлі-продажу від 14.09.2004; 1/2 частини нежитлового приміщення, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 в будівлі контори літ. Ж-2, загальною площею 405,3 кв. м сходова клітина загальною площею 16,7 кв. м, право власності на яке зареєстровано за Позивачем на підставі договору купівлі-продажу від 14.09.2004; 1/3 частини нежитлової будівлі, розташованої за адресою: АДРЕСА_1 будівля літ. С-3, СІ-1, СІІ-2, СІІІ-1, загальною площею 2068,2 кв. м., с козирьок, с2 сходи, СIV тамбур, № 39 ворота, право власності на яку зареєстровано за позивачем на підставі рішення Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 26.03.2007. Рішенням Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 26.09.2016 у справі № 200/593/16-ц право власності на Об`єкт визнано за ОСОБА_4 . Постановою Верховного Суду від 06.03.2019 рішення Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 26.09.2016 в частині визнання права власності на Об`єкт було скасовано, справу передано на новий розгляд до Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська. Ухвалою Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 02.07.2019 позовна заява ОСОБА_4 у справі № 200/593/16-ц залишена без розгляду. 31.05.2019 ОСОБА_4 , використовуючи скасоване в частині визнання права власності на майно рішення Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська, неправомірно здійснила реєстрацію права власності на Об`єкт на своє ім`я. В подальшому Об`єкт неодноразово відчужувався. Станом на дату подання позову власником Об`єкту є Відповідач. Позивач дізнався про те, що Об`єкт перейшов до чужого незаконного володіння у червні 2019 року. Позивач ніколи не надавав дозволу на відчуження Об`єкту та не приймав участі як сторона у будь-яких договорах, що стосуються Об`єкту та які призвели до неправомірного переходу Об`єкту до чужого незаконного володіння. Позивач зазначає докази, що підтверджують вказані обставини: рішення Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 26.09.2016 у справі № 200/593/16-ц підтверджує факт того, що Об`єкт до поділу майна подружжя знаходився у власності Позивача, а також, що право власності на Об`єкт було визнано за ОСОБА_4 ; Постанова Верховного Суду від 06.03.2019 підтверджує факт скасування рішення Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 26.09.2016 у справі № 200/593/16-ц та факт того, що саме Позивач був власником з 2003-2007 років; ухвала Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 02.07.2019 свідчить про те, що судовий процес був завершений на підставі заяви ОСОБА_4 , та, як наслідок, вона не набула в законному порядку права власності на Об`єкт; Інформація з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна від 06.02.2021 свідчить про те, що Відповідач є власником Об`єкту на дату подання цього позову. Позивач наводить наступну правову позицію в якості підстав обгрунтування позову: відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Згідно зі ст. 5 ЦПК України суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб (…) у спосіб, визначений законом або договором. Відповідно зі ст. 387 ЦК України власник має право витребувати майно з чужого незаконного володіння (віндикація). Віндикація застосовується до відносин речово-правового характеру, зокрема якщо між власником і володільцем майна немає договірних відносин і майно перебуває у володільця не на підставі укладеного з власником договору. Право власника згідно із ч. 1 ст. 388 ЦК України на витребування майна від добросовісного набувача пов`язане з тим, у який спосіб майно вибуло з його володіння. Коло підстав, коли за власником зберігається право на витребування майна від добросовісного набувача, є вичерпним. Й однією з таких підстав є вибуття майна з володіння власника або особи, якій він передав майно, не з їхньої волі іншим шляхом. За змістом ст. 388 ЦК України майно, яке вибуло з володіння власника на підставі рішення суду, ухваленого щодо цього майна, але надалі скасованого, вважається таким, що вибуло з володіння власника поза його волею. Такий висновок підтверджується чисельними постановами Верховного Суду, а також був неодноразово підтриманий і Великою Палатою Верховного Суду, зокрема у постановах від 05 грудня 2018 року (провадження № 14-247цс18 та № 14-179цс18). Відповідно до постанови Верховного Суду України від 17.12.2014 (провадження № 6- 140цс14), власник майна може витребувати належне йому майно від будь-якої особи, яка є останнім набувачем майна та яка набула майно з незаконних підстав, незалежно від того, скільки разів це майно було відчужене попередніми набувачами, та без визнання попередніх угод щодо спірного майна недійсними. (…) Захист порушених прав особи, що вважає себе власником майна, яке було неодноразово відчужене, можливий шляхом пред`явлення віндикаційного позову до останнього набувача цього майна з підстав, передбачених ст. 387 та 388 ЦК України. Отже, Відповідач набув у власність Об`єкт, який вибув з володіння Позивача не з його волі внаслідок неправомірних дій інших осіб. Таким чином, існують всі підстави для витребування Об`єкту із незаконного володіння Відповідача на користь Позивача. На підставі викладеного просив: витребувати у ОСОБА_2 (реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 ) із чужого незаконного володіння на користь ОСОБА_1 (реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2 ) об`єкти нерухомого майна: 1/3 частини нежитлової будівлі - будівлі цеху, розташованої за адресою: АДРЕСА_1 - літ. Е-1, Е І2, Е ІІ1:1 -й поверх приміщення № 1 поз. 1 -12, загальна площа 1162,3 кв. м; 2-й поверх приміщення № 3 поз. 1-7, загальна площа 134,1 кв. м, право власності на яку зареєстровано за Позивачем на підставі договору купівлі-продажу від 24.04.2003; 1/3 частини нежитлової будівлі, розташованої за адресою: АДРЕСА_1 в літ. ЖІ-1, ЖІУ-1 - будівлі контори прим. № 2 поз. 1-15, площею 902,9 кв. м; літ. П-1, ПІ-1, ПІІ-1 - будівля техвідділу, площею 261,8 кв. м; У-1, УІ-1 - будівля таблетвідділення, площею 46,4 кв. м; К- навіс № 1; Ф-навіс № 3. Мостіння І, право власності на яку зареєстроване за Позивачем на підставі договору купівлі-продажу від 24.04.2003; 1/3 частини нежитлової будівлі, розташованої за адресою: АДРЕСА_1 - літ. Л-1, Л1 1, Л6)- 1, Л71 будівля центральної котельної, Л21, Л (31, Л41, Л51 будівля механізованого складу № 5, л-ганок, л1 - майданчик, право власності на яке зареєстроване за Позивачем на підставі договору купівлі-продажу від 15.05.2003; 1/2 частини нежитлового приміщення, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 - в будівлі цеху літ.Е- 1, Е(І2, Е111 на першому поверсі приміщення № 2 поз.1,2 загальною площею 66,9 кв.м., право власності на яке зареєстроване за Позивачем на підставі договору купівлі-продажу від 14.09.2004; 1/2 частини нежитлового приміщення, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 - в літ ЖІV1 на І поверсі приміщення № 3 поз. 1,2, ЖІІ1,ЖІІІ1, загальною площею 165,8 кв. м., право власності на яке зареєстровано за Позивачем на підставі договору купівлі-продажу від 14.09.2004; 1/2 частини нежитлового приміщення, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 перший поверх в будівлі контори літ. Ж-2, загальною площею 329,6 кв. м, 31, 32, 34 - огорожі 33 - ворота, право власності на яке зареєстроване за Позивачем на підставі договору купівлі- продажу від 14.09.2004; 1/2 частини нежитлового приміщення, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 в будівлі контори літ. Ж-2, загальною площею 405,3 кв. м сходова клітина загальною площею 16,7 кв. м, право власності на яке зареєстровано за Позивачем на підставі договору купівлі-продажу від 14.09.2004; 1/3 частини нежитлової будівлі, розташованої за адресою: АДРЕСА_1 будівля літ. С-3, СІ-1, СІІ-2, СІІІ-1, загальною площею 2068,2 кв. м., с козирьок, с2 сходи, СIV тамбур, № 39 ворота, право власності на яку зареєстровано за Позивачем на підставі рішення Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 26.03.2007; судові витрати покласти на відповідача.

Рішенням Бабушкінського районного суду м.Дніпропетровська від 29 листопада 2021 року в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа без самостійних вимог щодо предмету спору ОСОБА_3 про витребування майна із чужого незаконного володіння - відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить скасувати повністю рішення Бабушкінського районного суду м.Дніпропетровська від 29.11.2021 року у справі №932/1139/21, ухвалити нове рішення, яким задовольнити позов в повному обсязі.

У відзиві ОСОБА_2 на апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Бабушкінського районного суду м.Дніпропетровська від 29 листопада 2021 року просить в задоволенні апеляційної скарги ОСОБА_1 на рішення Бабушкінського районного суду м.Дніпропетровська від 29.11.2021 року у справі № 932/1139/21 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа без самостійних вимог щодо предмету спору ОСОБА_3 про витребування майна із чужого незаконного володіння - відмовити в повному обсязі. Рішення Бабушкінського районного суду м.Дніпропетровська від 29.11.2021 року у справі № 932/1139/21 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа без самостійних вимог щодо предмету спору ОСОБА_3 про витребування майна із чужого незаконного володіння - залишити без змін.

У відзиві ОСОБА_5 на апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Бабушкінського районного суду м.Дніпропетровська від 29 листопада 2021 року просить в задоволенні апеляційної скарги ОСОБА_1 на рішення Бабушкінського районного суду м.Дніпропетровська від 29.11.2021 року у справі № 932/1139/21 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа без самостійних вимог щодо предмету спору ОСОБА_5 про витребування майна із чужого незаконного володіння - відмовити в повному обсязі. Рішення Бабушкінського районного суду м.Дніпропетровська від 29.11.2021 року у справі № 932/1139/21 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа без самостійних вимог щодо предмету спору ОСОБА_5 про витребування майна із чужого незаконного володіння - залишити без змін.

Вислухавши доповідь судді, пояснення осіб, які з`явилися в судове засідання, дослідивши матеріали справи, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що згідно копії рішення Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 26.09.2016 року у справі № 200/593/16-ц позовні вимоги ОСОБА_4 до ОСОБА_1 про розірвання шлюбу та розподіл майна подружжя були задоволені; розірвано шлюб; в порядку поділу майна подружжя: виділено в натурі та визнано за ОСОБА_4 право власності на квартиру АДРЕСА_2 ; 1/3 частину нежитлової будівлі за адресою: АДРЕСА_1 ; 1/3 частину нежитлової будівлі за адресою: АДРЕСА_1 ; 1/3 частину нежитлової будівлі за адресою: АДРЕСА_1 ; Ѕ частину нежитлового приміщення за адресою: АДРЕСА_1 ; Ѕ частину нежитлового приміщення за адресою: АДРЕСА_1 ; Ѕ частину нежитлового приміщення за адресою: АДРЕСА_1 ; Ѕ нежитлового приміщення за адресою: АДРЕСА_1 ; 1/3 частину нежитлової будівлі за адресою: АДРЕСА_1 ; квартиру АДРЕСА_3 ; квартиру АДРЕСА_4 ; 96/100 частини жилого будинку жилою площею 120,7 кв.м. по АДРЕСА_5 . Виділено в натурі та визнано за ОСОБА_1 право власності на: 23/100 частини квартири в будинку АДРЕСА_6 ; в будівлі А на першому поверсі приміщення № 1,2,3,4,5,6,9,10,10а, 10о,10р в АДРЕСА_7 ; нежитлову будівлю магазину в АДРЕСА_8 . Вирішено питання про стягнення судового збору. В цьому ж рішенні зазначено про те, що відповідач в судове засідання не з`явився, про день та час розгляду справи повідомлений належним чином, надав до суду заяву про слухання справи за його відсутності, проти задоволення позовних вимог не заперечував, на фіксуванні процесу технічними засобами не наполягав.

Згідно копії заяви ОСОБА_1 від 13.09.2016 року, посвідченої віце-консулом Посольства України в Бельгії зазначено про те, що в провадженні Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська (суддя Єлісєєва Т.Ю.) знаходиться цивільна справа за №200/15089/16 за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_1 про розірвання шлюбу та розділ майна подружжя. Слухання справи призначено на 26.09.2016 року на 13-00 годин. Прийняти особисту участь у розгляді зазначеної справи у призначену дату та час не має об`єктивної можливості, оскільки знаходиться за межами України та не має наміру повернутися до України найближчим часом. Вимоги, викладені у позовній заяві ОСОБА_4 про розірвання їх шлюбу (щодо причин розірвання подружніх відносин та періоду, з якого вони не ведуть спільне господарство та не проживають однією сім`єю) та про розділ майна подружжя з відступленням від рівності часток подружжя із врахуванням інтересів їх неповнолітніх доньок: ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 та ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , яка продовжує навчання визнає та не заперечує проти їх задоволення.

Постановою Верховного Суду від 06.03.2019 року касаційну скаргу ОСОБА_1 було задоволено частково. Рішення Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 26.09.2016 року та постанову Апеляційного суду Дніпропетровської області від 25.07.2018 року в частині позову ОСОБА_4 до ОСОБА_1 про розірвання шлюбу було залишено без змін; Рішення Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 26.09.2016 року та постанову Апеляційного суду Дніпропетровської області від 25.07.2018 року в частині поділу майна подружжя скасовано, справу в цій частині передано на новий розгляд до суду першої інстанції. В цій постанові було зазначено, що включивши до складу спільного сумісного майна подружжя 23/100 частини квартири АДРЕСА_9 та 38/100 частин квартири АДРЕСА_9 не встановили коли, ким і на яких підставах було набуто зазначене майно і чи можливо його включити до складу спільного сумісного майна подружжя. Матеріали справи не містять оціночної вартості указаного майна. При цьому, в цій постанові не йдеться посилання на те, що підставою для скасування рішень судів попередніх інстанцій стало неприйняття участі в судових засіданнях відповідачем по справі та неповідомлення його про час та місце розгляду справи судом, а також необізнаність відповідача з предметом спору.

Ухвалою Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 02.07.2019 року було залишено без розгляду позовну заяву ОСОБА_4 до ОСОБА_1 про поділ майна подружжя.

Згідно копії Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна від 06.02.2021 року спірне нерухоме майно з 10.06.2019 року належить ОСОБА_2 на підставі постанови «Про передачу майна стягувачу у рахунок погашення боргу», серія та номер: ВП №59314177 виданий 07.06.2019 року, видавник: Приватний виконавець Бурхан-Крутонос Л.А.

Згідно копії рішення Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 05.12.2017 року зустрічний позов ОСОБА_2 до ОСОБА_5 про стягнення боргу за договором позики задоволено повністю; стягнуто з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_2 суму боргу за договором позики від 06.03.2017 року в розмірі 18803008 грн., штраф в сумі 8058432 грн., а всього стягнуто 26861440 грн. Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Згідно копії постанови про передачу майна стягувачу у рахунок погашення боргу від 07.06.2019 року ВП № 59314177 було передано стягувачу ОСОБА_2 в рахунок часткового погашення заборгованості за виконавчий лист № 203/4337/17 від 15.01.2018, що видав Кіровський районний суд м. Дніпропетровськ наступне майно: 1/3 частину будівлі літ. С-3, С-1, С-2, С-1, загальною площею 2068,2 кв.м., с козирьок, с (2) сходи, С(ІУ) тамбур, № 39 ворота. У загальному користуванні: І- мостіння, № 9 ворота, за адресою АДРЕСА_1 . Реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 101. Номер об`єкта в РПВН: 9212922. Номер запису про право власності: 31813561, що належить боржнику на підставі договору дарування, серія та номер: 390, виданий 31.05.2019 року, видавник: Приватний нотаріус ДМНО Кохан Г.Л.; Ѕ частину нежитлового приміщення в будівлі цеху літ. Е-1, Е(1)-2, Е(ІІ)-1 на першому поверсі приміщення №2 поз. 1,2 заг. площею 66,9 кв.м. В загальному користуванні № 2-огорожа, І-мостіння, № 9- ворота за адресою АДРЕСА_1 . Реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 101. Номер запису про право власності: 31814053, що належить боржнику на підставі договору дарування, серія та номер: 389, виданий 31.05.2019 року, видавник: Приватний нотаріус ДМНО Кохан Г.Л.; Ѕ частину нежитлового приміщення другого поверху в будівлі контори літ. Ж-2 загальною площею 405,3 кв.м., сходова клітина заг.площею 16,7 кв.м. В загальному користуванні: ж(1) ганок з навісом, І 1-сход.кліт, І-мостіння, 2 огорожа, 9 -ворота за адресою АДРЕСА_1 . Реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 101. Номер запису про право власності: 6716983, що належить боржнику на підставі договору дарування, серія та номер: 388, виданий 31.05.2019 року, видавник: Приватний нотаріус ДМНО Кохан Г.Л.; 1/3 частина нежитлового приміщення загальна площа (кв.м.): 622.5, Опис: літ. Л-1, Л(1)-1, Л(6)-1, Л(7)-1 будівля центральної котельної, Л(2)-1, Л(3)-1, Л(4)-1, Л(5)-1 будівля механізованого складу № 5, л-ганок, л-майданчик. В загальному користуванні: І-мостіння, №2 огорожа, №9 ворота за адресою АДРЕСА_1 . Реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 101. Номер запису про право власності: 31811342, що належить боржнику на підставі договору дарування, серія та номер: 386, виданий 31.05.2019 року, видавник: Приватний нотаріус ДМНО Кохан Г.Л.; Ѕ частина нежитлового приміщення перший поверх в будівлі контори літ. Ж-2 загальною площею 329,6 кв.м., 31,32,34 огорожі, 33 ворота. В загальному користуванні: ж(1)- ганок з навісом, І-1-сход.кліт, І-мостіння, 2- огорожа, 9 ворота за адресою АДРЕСА_1 . Реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 101. Номер запису про право власності: 6655776, що належить боржнику на підставі договору дарування, серія та номер: 387, виданий 31.05.2019 року, видавник: Приватний нотаріус ДМНО Кохан Г.Л.; Ѕ частина нежитлового приміщення В літ Ж(ІУ)-1 на І поверсі приміщення № 3 поз.1,2, Ж(ІІ)-1, Ж(ІІІ)-1 заг.площею 165,8 кв.м. У загальному користуванні: мостіння І та ворота № 9 за адресою АДРЕСА_1 . Реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 101. Номер запису про право власності: 31808533, що належить боржнику на підставі договору дарування, серія та номер: 383, виданий 31.05.2019 року, видавник: Приватний нотаріус ДМНО Кохан Г.Л.; 1/3 частина нежитлового приміщення в літ. ЖІ-1, ЖІУ-1 будівлі контори приміщення № 2 поз. 1-15 площею 902,9 кв.м.; літ. П-1, ПІ-1, ПІІ-1, будівля техвідділу площею 261,8 кв.м.; У-1, УІ-1 будівля таблетвідділення площею 46,4 кв.м.; К навіс № 1; Ф навіс № 3. Мостіння І; ворота № 9 в загальному користуванні за адресою АДРЕСА_1 . Реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 101. Номер запису про право власності: 31809742, що належить боржнику на підставі договору дарування, серія та номер: 384, виданий 31.05.2019 року, видавник: Приватний нотаріус ДМНО Кохан Г.Л.; 1/3 частина нежитлового приміщення будівля цеху літ. Е-1, Е(І)-2, Е(ІІ)-1: 1-й поверх приміщення № 1 поз. 1-12 загальною площею 1162,3 кв.м.; 2-й поверх приміщення № 3 поз. 1-7 загальна площа 134,1 кв.м., в загальному користуванні № 2 огорожа, І-мостіння, № 9 ворота, за адресою АДРЕСА_1 . Реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 101. Номер запису про право власності: 31810507, що належить боржнику на підставі договору дарування, серія та номер: 385, виданий 31.05.2019 року, видавник: Приватний нотаріус ДМНО Кохан Г.Л. на загальну суму 1500000,00 грн., що належить боржнику ОСОБА_5 ; припинено обтяження та знято арешт з зазначеного майна.

Згідно копії Витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності з 31.05.2019 року ОСОБА_5 стала власником вищевказаного нерухомого майна на підставі договору дарування.

Згідно копії Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна від 30.09.2019 року, 29.10.2020 року, 02.03.2020 року, 28.05.2019 року видно, що спірне нерухоме майно з 10.06.2019 року належить на праві власності ОСОБА_2 на підставі постанови «Про передачу майна стягувачу в рахунок погашення боргу» серії та номер ВП № 59314177 виданий 07.06.2019 року, видавник: Приватний виконавець Бурхан-Крутонос Л.А., з 31.05.2019 року власником майна була ОСОБА_5 на підставі договорів дарування, з 18.11.2016 року власником майна була ОСОБА_4 на підставі рішення суду, а попереднім власником майна був ОСОБА_1 .

Згідно копії наказу Міністерства юстиції України №1040/7 від 27.04.2020 року «Про відмову у задоволенні скарги ОСОБА_1 від 30.09.2019 року» було відмовлено у задоволенні скарги ОСОБА_1 від 30.09.2019 року у зв`язку з тим, що закінчився встановлений законом строк подачі скарги.

Згідно копії Висновку колегії Міністерства юстиції України з розгляду скарг на рішення, дії або бездіяльність державного реєстратора, суб`єктів державної реєстрації, територіальних органів Міністерства юстиції від 13.03.2020 року рекомендовано відмовити у задоволенні скарги ОСОБА_1 від 30.09.2019 року у зв`язку з тим, що закінчився встановлений законом строк подачі скарги.

Як вбачається з матеріалів справи, наданих сторонами доказів в їх сукупності, позивач був обізнаний з переходом права власності від нього до ОСОБА_4 в результаті поділу майна подружжя, на що надав згоду під час розгляду справи в суді першої інстанції, що було зафіксовано у відповідних рішеннях та документах. Крім цього, право власності на спірне майно було зареєстровано за ОСОБА_4 18.11.2016 року і не скасовувалось у визначеному законом порядку. Слід зауважити, що як із змісту рішення Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 26.09.2016 року, так і з заяви ОСОБА_1 видно, що останній погодився з позовними вимогами про поділ спільного майна подружжя і не заперечував проти розподілу майна, запропонованого в позовній заяві. При цьому, підставою для скасування вказаного рішення Верховним Судом не було необізнаність ОСОБА_1 із змістом позовних вимог та його незгода з ними.

Матеріали справи не містять доказів визнання недійсним правочину, укладеного між ОСОБА_4 та ОСОБА_5 щодо спірного нерухомого майна, натомість містять відмову в задоволенні скарги ОСОБА_1 на реєстраційні дії, щодо реєстрації спірного нерухомого майна.

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до статті 330 ЦК України, якщо майно відчужене особою, яка не мала на це право, добросовісний набувач набуває право власності на нього, якщо відповідно до статті 388 цього Кодексу майно не може бути витребуване у нього.

Тлумачення статті 330 ЦК України свідчить, що виникнення права власності у добросовісного набувача відбувається за таких умов: факт відчуження майна; майно відчужене особою, яка не мала на це права; відчужене майно придбав добросовісний набувач; відповідно до статті 388 ЦК України, майно, відчужене особою, яка не мала на це право, не може бути витребувано у добросовісного набувача.

Цивільним кодексом України передбачені засади захисту права власності або законного права користування особою відповідним майном.

Зокрема, відповідно до закріпленого у статті 387 ЦК України правила власник має необмежене право витребувати майно із чужого незаконного володіння. Такі ж саме права має законний володілець майна.

Цивільним кодексом України передбачені як одні зі способів захисту порушених прав віндикація або реституція.

Віндикація - це витребування своєї речі неволодіючим власником від володіючого не власника. Віндикація - це передбачений законом основний речово-правовий спосіб захисту цивільних прав та інтересів власника майна чи особи, що має речове право на майно (титульного володільця), який полягає у відновленні становища, що існувало до порушення, шляхом повернення об`єкта права власності у володіння власника (титульного володільця) з метою відновлення права використання власником усього комплексу його правомочностей. Майно може бути витребувано від особи, яка не є стороною недійсного правочину, шляхом подання віндикаційного позову, зокрема від добросовісного набувача - з підстав, передбачених частиною першою статті 388 ЦК України. Витребування майна шляхом віндикації застосовується до відносин речово-правового характеру, зокрема якщо між власником (законним володільцем) і володільцем майна немає договірних відносин і майно перебуває у володільця не на на підставі укладеного з власником договору. Право власника на витребування майна від добросовісного набувача на підставі частини першої статті 388 ЦК України залежить від того, в який спосіб майно вибуло з його володіння. Ця норма передбачає вичерпне коло підстав, коли за власником зберігається право на витребування свого майна від добросовісного набувача.

За змістом статті 388 ЦК України випадки витребування майна власником від добросовісного набувача обмежені й можливі за умови, що майно вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно поза їх волею.

Наявність у діях власника волі на передачу майна іншій особі унеможливлює витребування майна від добросовісного набувача.

Так, у цій справі позов подано не стороною правочинів (які в судовому порядку не визнані недійсними) про витребування майна, який стверджує, що майно вибуло з його володіння поза його волею в результаті поділу майна за рішенням суду, яке в подальшому було скасовано за його скаргою. Однак, як зазначалося вище, під час розгляду справи судом ОСОБА_1 надав свою згоду на саме такий поділ майна. При цьому, ОСОБА_4 здійснила відчуження спірного майна на користь ОСОБА_5 на підставі договору дарування, будучи власником майна. При цьому будь-яких доказів скасування права власності за ОСОБА_4 чи оспорення його на момент вчинення дарування майна, позивачем надано не було.

Однією із основоположних засад цивільного законодавства є добросовісність (пункт 6 частини першої статті 3 ЦК України). Дії учасників цивільних правовідносин мають бути добросовісними.

Згідно зі статтею 13 ЦК України цивільні права особа здійснює у межах, наданих їй договором або актами цивільного законодавства. При здійсненні своїх прав особа зобов`язана утримуватися від дій, які могли б порушити права інших осіб, завдати шкоди довкіллю або культурній спадщині. Не допускаються дії особи, що вчиняються з наміром завдати шкоди іншій особі, а також зловживання правом в інших формах. При здійсненні цивільних прав особа повинна додержуватися моральних засад суспільства.

З конструкції частини третьої статті 13 ЦК України випливає, що дії особи, які полягають у реалізації такою особою свого права, однак вчиняються з наміром завдати шкоди іншій особі, є формою зловживання правом.

Частина перша статті 16 ЦК України встановлює, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Разом з тим, відповідно до частини третьої статті 16 ЦК України суд може відмовити у захисті цивільного права та інтересу особи в разі порушення нею положень частини другої - п`ятої статті 13 цього Кодексу, зокрема відмовити у захисті права, яким особа зловживала.

Ураховуючи викладене, суд вважає, що позов про витребування майна, яке відчужене на підставі рішення суду про поділ майна подружжя, а в наступному - стороною дійсного правочину ( ОСОБА_5 ) в процесі виконання рішення суду про стягнення боргу, не підлягає задоволенню, оскільки зазначений позов спрямований на одержання судового захисту права, яким особа зловживала. ОСОБА_2 є добросовісним набувачем, який законним шляхом набув своє майно, покладаючись на добросовісність дій ОСОБА_5 , а також приватного виконавця, що були вчинені в процесі примусового виконання рішення суду, тому у нього не може бути витребувано майно на підставі статті 388 ЦК України, оскільки в діях позивача наявна воля на передачу майна іншій особі ОСОБА_4 .. Конструкція, за якої добросовісний набувач втрачає майно і сам змушений шукати способи компенсації своїх втрат є неприйнятною у данному випадку та покладає на добросовісного набувача індивідуальний та надмірний тягар.

ОСОБА_2 , придбавши вищевказане майно в процесі примусового виконання судового рішення, яким володіла ОСОБА_5 на підставі договорів дарування укладених з ОСОБА_4 , мав усі підстави вважати, що такі договори та дії приватного виконавця є законними та розраховувати на певний стан речей, тобто правомірно очікував, що ОСОБА_5 , відчужуючи йому нерухоме майно в процесі примусового виконання рішення суду має право ним розпоряджатися, а він після отримання цього майна матиме змогу мирно ним володіти.

За викладених обставин, суд першої інстанції прийшов до правильного до висновку, що задоволення позовних вимог в обраний позивачем спосіб, матиме наслідком порушення справедливого балансу та покладатиме надмірний індивідуальний тягар на ОСОБА_2 і становитиме порушення статті 1 Першого протоколу Конвенції.

Вказана позиція суду узгоджується з висновками Верховного Суду, викладеними у Постанові від 27.05.2020 року у справі № 641/9904/16-ц.

Відповідно до ч. 2 ст. 388 ЦК України майно не може бути витребуване від добросовісного набувача, якщо воно було продане у порядку, встановленому для виконання судових рішень.

Як вбачається з матеріалів справи, спірне нерухоме майно було передано у власність ОСОБА_2 в процесі примусового виконання рішення суду.

Так, за нормами частин 1, 5, 6, 8, 9 ст. 61 ЗУ «Про виконавче провадження» (в редакції станом на 19.01.2019 року) реалізація арештованого майна (крім майна, вилученого з цивільного обороту, обмежено оборотоздатного майна та майна, зазначеного у частині восьмій статті 56 цього Закону) здійснюється шляхом електронних торгів або за фіксованою ціною. Не реалізоване на електронних торгах нерухоме майно виставляється на повторні електронні торги за ціною, що становить 85 відсотків, а рухоме майно - 75 відсотків його вартості, визначеної в порядку, встановленому статтею 57 цього Закону. У разі повторної нереалізації майна нерухоме майно виставляється на треті електронні торги за ціною, що становить 70 відсотків, а рухоме майно - 50 відсотків його вартості, визначеної в порядку, встановленому статтею 57 цього Закону. У разі нереалізації майна на третіх електронних торгах виконавець повідомляє про це стягувачу і пропонує йому вирішити питання про залишення за собою нереалізованого майна, крім майна, конфіскованого за рішенням суду. У разі якщо стягувач виявив бажання залишити за собою нереалізоване майно, він зобов`язаний протягом 10 робочих днів з дня надходження від виконавця відповідного повідомлення внести на відповідний рахунок органу державної виконавчої служби або рахунок приватного виконавця різницю між вартістю нереалізованого майна та сумою коштів, що підлягають стягненню на його користь, якщо вартість нереалізованого майна перевищує суму боргу, яка підлягає стягненню за виконавчим документом. За рахунок перерахованих стягувачем коштів оплачуються витрати виконавчого провадження, задовольняються вимоги інших стягувачів та стягуються виконавчий збір і штрафи, а залишок коштів повертається боржникові. Майно передається стягувачу за ціною третіх електронних торгів або за фіксованою ціною. Про передачу майна стягувачу в рахунок погашення боргу виконавець виносить постанову. За фактом такої передачі виконавець складає акт. Постанова та акт є підставами для подальшого оформлення стягувачем права власності на таке майно.

З огляду на викладені обставини, суд першої інстанції прийшов до правильного висновку про те, що фактично спірне нерухоме майно не було продане в процесі виконання рішення суду іншим особам, але через відсутність покупців передано (фактично продано) стягувачу, що унеможливлює задоволення позовних вимог.

Частиною другою статті 328 ЦК України встановлена презумпція правомірності набуття права власності, за якою право власності на конкретне майно вважається набутим правомірно, якщо інше не встановлено в судовому порядку або незаконність набуття права власності прямо не передбачена законом. Таким чином, факт неправомірності набуття права власності, якщо це не передбачено законом, слід доказувати, а правомірність набуття права власності передбачає його законність і добросовісність.

Щодо відсутності волі власника на вибуття з його володіння майна на підставі рішення суду, ухваленого щодо цього майна, але надалі скасованого, слід зауважити, що відповідно до статей 317 і 319 ЦК України саме власнику належить право розпоряджатися своїм майном за власною волею. Так, поділ майна подружжя в судовому порядку передбачений нормами СК України, ОСОБА_1 був власником спірного нерухомого майна станом на дату прийняття рішення у справі про поділ майна подружжя, а відтак в рамках розгляду справи діяв в межах наданих йому повноважень як відповідачу у справі та як власнику майна на поділ його між подружжям.

Відповідно до частини 4 статті 263 ЦПК України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Статтею 76 ЦПК України визначено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Статтями 77-80 ЦПК України передбачено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 в повному обсязі, судом першої інстанції були правильно, всебічно і повно встановлені обставини справи, характер правовідносин, які виникли між сторонами та застосовано правові норми, які підлягали застосуванню при вирішенні даного спору, оскільки фактично спірне нерухоме майно не було продане в процесі виконання рішення суду іншим особам, але через відсутність покупців - передано (фактично продано) стягувачу, що унеможливлює задоволення позовних вимог.

Доводи апеляційної скарги, що суд першої інстанції незаконно відмовив у задоволенні позовних вимог та не в повній мірі встановив дійсні обставини справи, колегія суддів не приймає до уваги, оскільки жодних додаткових обґрунтувань чи нових доказів, що не були подані позивачем до суду першої інстанції, апеляційна скарга ОСОБА_1 не містить.

Посилання апелянта в апеляційній скарзі на те, що суд першої інстанції безпідставно відмовив у задоволенні позовних вимоги, колегія суддів не приймає до уваги оскільки, такі доводи зводяться до викладення обставин справи із наданням коментарів та тлумаченням норм чинного законодавства на власний розсуд, висвітлення цих обставин у спосіб, що є зручним для апелянта, що має за мету задоволення апеляційної скарги, а не спростування висновків суду першої інстанції.

Отже, суд першої інстанції повно і всебічно дослідив і оцінив обставини в справі та правильно визначив характер спірних правовідносин і закон, який їх регулює та застосував норми права, які регулюють ці правовідносини, вирішив спір з урахуванням меж заявлених вимог та конкретних обставин справи на підставі наданих сторонами доказів з дотриманням норм матеріального та процесуального права, доводи апеляційної скарги не містять передбачених законом підстав для скасування судового рішення.

Відповідно до ст.89 ЦПК України виключне право оцінки доказів належить суду, який має оцінювати докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному повному та об`єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Відповідно до рішення «Проніна проти України» № 63566/00, §23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року, п. 1 статті 6 Конвенції ( 995_004 ) зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пунктом 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE (Серявін та інші проти України), №4909/04, §58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Таким чином, судова колегія вважає, що доводи апеляційної скарги суттєвими не являються і не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального чи процесуального права, які призвели або могли призвести до неправильного вирішення справи.

Відповідно ст.141 ЦПК України суд апеляційної інстанції, залишаючи рішення суду без змін, не змінює розподіл судових витрат.

Керуючись ст.ст. 259, 367, 374, 375 ЦПК України, колегія суддів,-

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Рішення Бабушкінського районного суду м.Дніпропетровська від 29 листопада 2021 року - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Головуючий суддя О.В.Лаченкова

Судді В.С.Городнича

М.Ю.Петешенкова