Постанова

Іменем України

13 липня 2022 року

м. Київ

справа № 128/848/21

провадження № 61-2499св22

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Луспеника Д. Д.

суддів: Воробйової І. А., Коломієць Г. В., Лідовця Р. А. (суддя-доповідач), Черняк Ю. В.

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідачі: Вінницька обласна прокуратура, Державна казначейська служба України,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу Вінницької обласної прокуратури на рішення Вінницького районного суду Вінницької області від 30 вересня 2021 року у складі судді Васильєвої Т. Ю. та постанову Вінницького апеляційного суду від 11 січня 2022 року у складі колегії суддів: Ковальчука О. В., Сала Т. Б., Якименко М. М,

ВСТАНОВИВ:

1. Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

У березні 2021 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до Вінницької обласної прокуратури, Державної казначейської служби України про відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду.

Позовна заява мотивована тим, що 25 червня 2014 року о 22 год. 00 хв. на території її домоволодіння на АДРЕСА_1 було проведено обшук, у результаті якого виявлено рослини, зовні схожі на рослини маку.

26 червня 2014 року по даному факту внесено відповідні відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000830 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого частиною першою статті 310 КК України.

Позивач зазначала, що 15 липня 2014 року вона отримала повідомлення про підозру.

Посилалася на те, що вироком Вінницького районного суду Вінницької області від 11 березня 2016 року її визнано винною у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого частиною першою статті 310 КК України, та було призначено покарання у виді штрафу в розмірі 100 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян - 1 700 грн в дохід держави.

Ухвалою Апеляційного суду Вінницької області від 13 червня 2016 року вирок суду першої інстанції скасовано, справу направлено на новий судовий розгляд до суду першої інстанції.

Вироком Вінницького районного суду Вінницької області від 23 січня 2018 року вона була визнана винною у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого частиною першою статті 310 КК України, та призначено покарання у виді штрафу в розмірі 1 700 грн в дохід держави.

Ухвалою Апеляційного суду Вінницької області від 03 квітня 2018 року задоволено апеляційну скаргу сторони захисту, вирок Вінницького районного суду Вінницької області від 23 січня 2018 року скасовано. Кримінальне провадження за частиною першою статті 310 КК України закрито у зв`язку з недоведеністю вини у вчиненні кримінального правопорушення.

Отже, слідство та судовий розгляд тривали близько 45 місяців.

Позивач зазначала, що протиправними діями щодо неї держава Україна в особі відповідачів у справі спричинила їй душевні страждання, зокрема, участь у постійних судових засіданнях протягом трьох років призвела до того, що вона постійно нервувала, через що погіршилося її здоров`я, виникла недовіра до людей та розчарування у роботі правоохоронних органів та в судовій системі, вона відчувала відчай через те, що двічі визнавалась винною у злочині, якого не вчиняла, стала замкнутою, роздратованою та невпевненою у собі, у неї погіршились відносини з оточуючими, які сприймають її як особу, що вчинила злочин, їй довелося відчувати приниження через перебування у статусі підозрюваної та обвинуваченої, оскільки завжди позитивно характеризувалась. Також моральні страждання завдано незаконним обшуком та протиправним перебуванням працівників поліції в її домоволодінні.

Ураховуючи наведене, ОСОБА_1 просила суд стягнути з Вінницької обласної прокуратури та Державної казначейської служби України за рахунок коштів Державного бюджету України, шляхом списання коштів з Єдиного казначейського рахунку на її користь в порядку відшкодування шкоди, завданої незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду, моральну шкоду у розмірі 700 000 гривень та витрати на професійну правничу допомогу в сумі 15 000 гривень.

Короткий зміст судового рішення суду першої інстанції

Рішенням Вінницького районного суду Вінницької області від 30 вересня 2021 року у складі судді Васильєвої Т. Ю. позовні вимоги ОСОБА_1 задоволено частково.

Стягнуто з Державного бюджету України шляхом списання коштів з Єдиного казначейського рахунку Державної казначейської служби України на користь ОСОБА_1 300 000 (триста тисяч) гривень в порядку відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду.

У задоволенні іншої частини позовних вимог відмовлено.

Вирішено питання щодо розподілу судових витрат.

Рішення районного суду мотивовано тим, що позивачем доведено факт, що внаслідок кримінального переслідування, яке завершилося закриттям кримінального провадження у зв`язку з недоведеністю її вини у вчиненні кримінального правопорушення, ОСОБА_1 зазнала душевних переживань, стресу, відчувала приниження, перебуваючи в статусі підозрюваної та обвинуваченої, втратила авторитет серед оточення, зазнала впливу на її звичайний життєвий уклад. Зазначене дає підстави для відшкодування моральної шкоди.

Вирішуючи питання щодо розміру відшкодування моральної шкоди, районний суд зазначив, що внаслідок заподіяння позивачеві моральної шкоди у зв`язку із перебуванням під слідством та судом, мінімальний її розмір за 44, 5 місяців повинен розраховуватися із розрахунку мінімальної заробітної плати на час ухвалення судового рішення, тобто із суми 6 000 грн, та становить 267 000 грн.

При цьому районний суд вважав, що розумним та справедливим розміром відшкодування моральної шкоди ОСОБА_1 внаслідок неправомірних дій буде сума у розмірі 300 000 гривень.

Суд першої інстанції відмовив у стягнення витрат на професійну правничу допомогу, оскільки позивачем не надано суду доказів понесення таких витрат та їх суми.

Короткий зміст судового рішення суду апеляційної інстанції

Постановою Вінницького апеляційного суду від 11 січня 2022 року апеляційні скарги ОСОБА_1 , Вінницької обласної прокуратури, Державної казначейської служби України залишено без задоволення.

Рішення Вінницького районного суду Вінницької області від 30 вересня 2021 року залишено без змін.

Постанова апеляційного суду мотивована тим, що висновки суду першої інстанції є обґрунтованими, а визначений розмір компенсації в сумі 300 000 грн відповідає принципам розумності, виваженості і справедливості.

Апеляційний суд відхилив доводи ОСОБА_1 щодо наявності підстав для збільшення розміру моральної шкоди, стягнутої на її користь, оскільки вважав, що визначений судом першої інстанції, розмір моральної шкоди є достатнім та відповідає характеру та обсягу страждань, яких зазнав позивач.

Також апеляційний суд вважав необґрунтованими доводи Державної казначейської служби про те, що вона є неналежним відповідачем у справі, оскільки органом державної влади, який уповноважений представляти державу у правовідносинах з відшкодування державою шкоди, завданої її органом, є Державна казначейська служба України (її територіальне управління).

Суд апеляційної інстанції визнав посилання Вінницької обласної прокуратури про недоведеність позивачем заподіяної йому моральної шкоди безпідставними, оскільки під час судового розгляду підтверджено незаконне засудження та незаконне притягнення до кримінальної відповідальності позивача, унаслідок чого їй заподіяно моральну шкоду.

Короткий зміст вимог касаційної скарги

У касаційній скарзі Вінницька обласна прокуратура, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить рішення Вінницького районного суду Вінницької області від 30 вересня 2021 року та постанову Вінницького апеляційного суду від 11 січня 2022 року в частині задоволених позовних вимог скасувати, у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовити.

Аргументи учасників справи

Доводи особи, яка подала касаційну скаргу

Касаційна скарга Вінницької обласної прокуратури мотивована тим, що обставини моральних страждань, якими позивачка обґрунтовує наявність моральної шкоди, не підтверджено належними, допустимими та достатніми доказами. Позивачем не надано доказів на підтвердження заподіяння їй шкоди відповідачами, не доведено наявність жодного з елементів складу цивільно-правової відповідальності щодо заподіяння моральної шкоди, протиправності діянь відповідачів, причинного зв`язку між шкодою та протиправними діяннями, що відповідно до положень статті 81 ЦПК України є її процесуальним обов`язком.

Зазначає, що районний суд не вказав, якими саме доказами доводяться викладені позивачкою обставини отриманих нею моральних страждань, як і не вказав, які саме обставини та факти з життя позивача є такими обставинами.

Посилання суду на душевні переживання позивача, перенесений нею стрес, приниження від перебування у статусі підозрюваної та обвинуваченої, втрату авторитету серед оточення, вплив на її звичайний життєвий уклад носять загальний характер, не наповнені фактичним змістом подій у житті позивачки.

Підставою касаційного оскарження зазначених судових рішень Вінницька обласна прокуратура вказує неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, а саме застосування судом апеляційної інстанцій норм права без урахування висновку щодо застосування норм права у подібних правовідносинах, викладеного у постановах Великої Палати Верховного Суду від 20 вересня 2018 року у справі № 686/23731/15-ц, від 12 березня 2019 року у справі № 920/715/17, від 25 березня 2020 року у справі № 641/8857/17 та постанові Верховного Суду від 02 вересня 2020 року у справі № 607/8203/18, що передбачено пунктом 1 частини другої статті 389 ЦПК України.

Відзив на касаційну справу учасники справи не подали.

Надходження касаційної скарги до суду касаційної інстанції

У лютому 2022 року касаційна скарга надійшла до Верховного Суду.

Ухвалою Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 16 травня 2022 року відкрито касаційне провадження у вказаній справі, витребувано матеріали цивільної справи із суду першої інстанції.

У травні 2022 року справа надійшла до Верховного Суду.

Ухвалою Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 05 липня 2022 року справу призначено до розгляду.

Фактичні обставини, встановлені судами

15 липня 2014 року ОСОБА_1 повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого частиною першою статті 310 КК України - посів або вирощування маку снотворного чи конопель, тобто у вирощуванні маку снотворного в кількості від ста до п`ятисот рослин, що підтверджується копією відповідного повідомлення про підозру від 15 липня 2014 року (том 1, а. с. 12 - 14).

30 липня 2014 року складено обвинувальний акт щодо ОСОБА_1 у кримінальному провадженні за частиною першою статті 310 КК України, внесеному в Єдиний реєстр досудових розслідувань за № 0000830 від 26 червня 2014 року (том 1, а. с. 15 - 16).

Вироком Вінницького районного суду Вінницької області від 11 березня 2016 року ОСОБА_1 визнано винною у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого частиною першою статті 310 КК України та призначено їй покарання у виді штрафу в розмірі 100 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян - 1 700 грн в дохід держави, що підтверджується наявним у справі № 128/4081/14-к оригіналом вироку (том 1, а. с. 17 - 20).

Ухвалою Апеляційного суду Вінницької області від 13 червня 2016 року вирок Вінницького районного суду Вінницької області від 11 березня 2016 року скасовано, призначено новий розгляд кримінального провадження, внесеного в Єдиний реєстр досудових розслідувань за №0000830 від 26 червня 2014 року, по обвинуваченню ОСОБА_1 за частиною першою статті 310 КК України у Вінницькому районному суді зі стадії підготовчого судового засідання (том 1, а. с. 21 - 25).

Вироком Вінницького районного суду Вінницької області від 23 січня 2018 року ОСОБА_1 визнано винною у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого частиною першою статті 310 КК України, та призначено їй покарання у виді штрафу в розмірі 100 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян - 1 700 грн в дохід держави. На підставі статті 49, частини п`ятої статті 74 КК України звільнено обвинувачену ОСОБА_1 від відбуття призначеного покарання, у зв`язку зі спливом строків давності притягнення до кримінальної відповідальності (том 1, а. с. 26 - 29).

Ухвалою Апеляційного суду Вінницької області від 03 квітня 2018 року вирок Вінницького районного суду Вінницької області від 23 січня 2018 року щодо ОСОБА_1 за частиною першою статті 310 КК України, скасовано, кримінальне провадження щодо ОСОБА_1 за частиною першою статті 310 КК України закрито у зв`язку з недоведеністю вини у вчиненні кримінального правопорушення (том 1, а. с. 30 - 34).

Мотивувальна частина

Позиція Верховного Суду

Підстави касаційного оскарження судових рішень визначені у частині другій статті 389 ЦПК України.

Відповідно до пункту 1 частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пункті 1 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно у таких випадках, зокрема, якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку;

Касаційна скарга Вінницької обласної прокуратури задоволенню не підлягає.

Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права

Відповідно до вимог частин першої та другої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Згідно із частиною першою статті 402 ЦПК України у суді касаційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням статті 400 цього Кодексу.

У частинах першій, другій та п`ятій статті 263 ЦПК України встановлено, що судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Оскаржувані судові рішення ухвалені з додержанням норм матеріального та процесуального права, а доводи касаційної скарги цих висновків не спростовують.

Згідно із частиною першою статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до норм статей 12, 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. При цьому кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно зі статтею 56 Конституції України кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.

Відповідно до частини першої статті 1176 ЦК України шкода, завдана фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт, відшкодовується державою у повному обсязі незалежно від вини посадових і службових осіб органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду.

Згідно з пунктом 1 частини першої статті 1 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» відповідно до положень цього Закону підлягає відшкодуванню шкода, завдана громадянинові внаслідок незаконного засудження, незаконного повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, незаконного взяття і тримання під вартою, незаконного проведення в ході кримінального провадження обшуку, виїмки, незаконного накладення арешту на майно, незаконного відсторонення від роботи (посади) та інших процесуальних дій, що обмежують права громадян.

Статтями 2, 4 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» передбачено, що право на відшкодування шкоди в розмірах і в порядку, передбачених цим Законом, виникає у випадку, зокрема, закриття кримінального провадження за відсутністю події кримінального правопорушення, відсутністю у діянні складу кримінального правопорушення або невстановленням достатніх доказів для доведення винуватості особи у суді і вичерпанням можливостей їх отримати. Відшкодування моральної шкоди провадиться у разі, коли незаконні дії органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури і суду завдали моральної втрати громадянинові, призвели до порушення його нормальних життєвих зв`язків, вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

Статтею 23 ЦК України визначено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до частини другої цієї статті моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

У пункті 14 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику у справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» судам роз`яснено, що розмір моральної шкоди визначається з урахуванням обставин справи, але за час незаконного перебування громадянина під слідством чи судом він має бути не меншим однієї мінімальної заробітної плати за кожен місяць перебування під слідством або судом. Відшкодування моральної шкоди в цих випадках провадиться за рахунок коштів державного бюджету, незалежно від вини посадових осіб органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду.

Згідно зі статтею 13 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» питання про відшкодування моральної шкоди за заявою громадянина вирішується судом відповідно до чинного законодавства в ухвалі, що приймається відповідно до частини першої статті 12 цього Закону.

Розмір моральної шкоди визначається з урахуванням обставин справи в межах, встановлених цивільним законодавством.

Відшкодування моральної шкоди за час перебування під слідством чи судом провадиться виходячи з розміру не менше одного мінімального розміру заробітної плати за кожен місяць перебування під слідством чи судом.

Аналіз вищевказаної норми закону свідчить про те, що межі відшкодування моральної шкоди за час перебування під слідством чи судом визначаються судом у розмірі, співмірному з мінімальним розміром заробітної плати, визначеної законодавством за кожен місяць перебування під слідством чи судом, виходячи з мінімальної заробітної плати, встановленої законодавством на момент відшкодування.

У пунктах 5.4, 6.9 постанови Великої Палати Верховного Суду від 19 червня 2018 року у справі № 910/23967/16 (провадження № 12-110цс18) вказано, що у випадку, коли шкода завдається органом державної влади, його посадовою або службовою особою, відшкодовувати таку шкоду зобов`язана держава, яка бере участь у справі через відповідні органи: орган, дії, бездіяльність якого призвели до негативних наслідків, та орган Державної казначейської служби України.

Судами встановлено, що ОСОБА_1 незаконно перебувала під слідством та судом у період часу з 15 липня 2014 року до закриття кримінального провадження у зв`язку з недоведеністю вини у вчиненні кримінального правопорушення - 03 квітня 2018 року, що становить 44,5 місяців, чим їй заподіяно моральної шкоди.

Районний суд, з висновками якого погодився апеляційний суд, вважали за можливе збільшити гарантований державою мінімальний розмір відшкодування моральної шкоди з 267 000 грн до 300 000 грн.

З такими висновками судів попередніх інстанцій колегія суддів погоджується, оскільки судами враховано ступінь та глибину душевних страждань позивача, істотність вимушених змін у її житті та характер моральних страждань з огляду на таке.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 31 жовтня 2018 року у справі № 383/596/15 (провадження № 14-342цс18) визначено, що відповідно до пункту 2 частини першої статті 2 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» право на відшкодування шкоди в розмірах і в порядку, передбачених цим Законом, виникає у випадках закриття кримінального провадження за відсутністю події кримінального правопорушення, відсутністю у діянні складу кримінального правопорушення або невстановленням достатніх доказів для доведення винуватості особи у суді і вичерпанням можливостей їх отримати.

Разом з тим згідно із частиною другою статті 23 ЦК України моральна шкода полягає у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із протиправною поведінкою щодо неї самої та у зв`язку із приниженням її честі, гідності а також ділової репутації; моральна шкода відшкодовується грішми, а розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом з урахуванням вимог розумності і справедливості.

Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, добровільне - за власною ініціативою чи за зверненням потерпілого спростування інформації редакцією засобу масової інформації. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.

Обчислюючи мінімальний розмір завданої позивачеві моральної шкоди, районний суд враховував мінімальний розмір заробітної плати на час ухвалення судового рішення, тобто 6 000 грн. Отож, суд першої інстанції порахував, що за 44,5 місяців перебування під слідством і судом ОСОБА_1 гарантований державою мінімальний розмір відшкодування моральної шкоди становить 267 000 грн.

При цьому, враховуючи ступінь негативного впливу на життя позивачки внаслідок кримінального переслідування, районний суд вважав за можливе збільшити розмір гарантованого державою мінімального розміру відшкодування моральної шкоди до 300 000 грн, оскільки такий розмір буде розумним та справедливим.

Суд апеляційної інстанції погодився з такими висновками районного суду та вважав їх законними і обґрунтованими.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 22 квітня 2019 року у справі № 236/893/17 (провадження № 14-4цс19) дійшла висновку, що мінімальний розмір моральної шкоди у будь-якому випадку не може бути зменшено, оскільки він є гарантованим мінімумом.

Встановивши доведеність факту спричинення органами досудового розслідування та прокуратури Гайдаш С. В. моральної шкоди, суди попередніх інстанцій дійшли правильного висновку про те, що позивач незаконно перебувала під слідством і судом, у зв`язку з чим їй завдано моральної шкоди, розмір якої судами визначено з урахуванням його доведеності позивачем, заявлених ним вимог та виходячи із засад розумності, виваженості і справедливості.Такі висновки є правильними та відповідають засадам розумності та справедливості.

Доводи касаційної скарги про відсутність підстав для відшкодування моральної шкоди у розмірі, визначеному судом першої інстанції, є безпідставними, оскільки незалежно від вини посадових осіб органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду, як визначено частиною другою статті 1 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду», завдана шкода відшкодовується державою у повному обсязі, а суму відшкодування у розмірі 300 000 грн суди попередніх інстанцій правильно визнали достатньою та справедливою. При цьому законодавством не встановлено чіткого розміру відшкодування моральної шкоди у цій категорії справ, а зазначено тільки мінімальний розмір, з якого необхідно виходити при її визначенні.

Доводи заявника у касаційній скарзі щодо неврахування висновків Верховного Суду, викладених у постановах Великої Палати Верховного Суду від 20 вересня 2018 року у справі № 686/23731/15-ц (провадження № 14-298цс18), від 12 березня 2019 року у справі № 920/715/17 (провадження № 12-199гс18), від 25 березня 2020 року у справі № 641/8857/17 (провадження № 14-514цс19) та постанові Верховного Суду від 02 вересня 2020 року у справі № 607/8203/18 зводяться до незгоди заявника з висновками судів попередніх інстанцій стосовно встановлення обставин справи та оцінкою ними доказів. Посилаючись на загальні висновки Верховного Суду щодо застосування норм права у спірних правовідносинах, заявник намагається досягти повторної оцінки доказів, однак суд касаційної інстанції не вправі встановлювати нові обставини та переоцінювати докази.

Відповідно до частини першої та третьої статті 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін.

Згідно із частинами першою та шостою статті 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.

Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів заявника та їх відображення у судовому рішенні, питання вичерпності висновку суду апеляційної інстанції, Верховний Суд виходить із того, що у справі, що розглядається, сторонам надано вмотивовану відповідь на всі істотні питання, що виникають при кваліфікації спірних відносин, як у матеріально-правовому, так і у процесуальному сенсах, а доводи, викладені у касаційній скарзі не спростовують обґрунтованих та правильних висновків судів попередніх інстанцій.

Інші доводи касаційної скарги зводяться до переоцінки доказів та незгоди заявника із висновками судів попередніх інстанцій щодо встановлених обставин справи, проте повноваження суду касаційної інстанції стосовно перегляду мають реалізовуватись для виправлення судових помилок та недоліків судочинства, але не для здійснення нового судового розгляду (пункт 42 рішення у справі «Пономарьов проти України» (Заява № 3236/03).

Наведені в касаційній скарзі доводи не спростовують висновків судів та не дають підстав вважати, що судами попередніх інстанцій порушено норми матеріального та процесуального права, про що зазначає у касаційній скарзі заявник.

Відповідно до частини першої статті 410 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення без змін, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Оскільки доводи касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, висновків судів попередніх інстанцій не спростовують, на законність та обґрунтованість оскаржуваних судових рішень не впливають, колегія суддів вважає за необхідне залишити касаційну скаргу без задоволення, а оскаржувані судові рішення без змін.

З огляду на те, що касаційна скарга залишається без задоволення, розподіл судових витрат не проводиться.

Керуючись статтями 400, 402, 409, 410, 416, 419 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу Вінницької обласної прокуратури залишити без задоволення.

Рішення Вінницького районного суду Вінницької області від 30 вересня 2021 року та постанову Вінницького апеляційного суду від 11 січня 2022 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий Д. Д. Луспеник

Судді: І. А. Воробйова Г. В. Коломієць Р. А. Лідовець Ю. В. Черняк