Справа № 361/6180/20
Провадження № 2/361/377/22
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

23 листопада 2022 року Броварський міськрайонний суд Київської області в складі:

судді - Сердинського В.С.

при секретарі - Бас Я.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Українська страхова група» до ОСОБА_1 про відшкодування шкоди, заподіяної внаслідок дорожньо-транспортної пригоди,

у с т а н о в и в:

ПрАТ «Страхова компанія «Українська страхова група» звернулося з позовом до ОСОБА_1 про відшкодування шкоди, заподіяної внаслідок дорожньо-транспортної пригоди.

Свої вимоги аргументує тим, що 04.05.2017 р. сталась дорожньо-транспортна пригода, що відбулась за участю транспортного засобу "ГАЗ", державний номер НОМЕР_1 , який перебував під керуванням водія ОСОБА_2 та належить ТОВ "Онур Конструкціон Інтернешнл", та транспортного засобу "Ікарус", державний номер № НОМЕР_2 , що належить Фізичній особі-підприємцю ОСОБА_3 і перебував під керуванням водія ОСОБА_1 , що підтверджується Довідкою №214584 про дорожньо-транспортну пригоду.

Постановою Броварського міськрайонного суду Київської області від 02.06.2017 року у справі №361/2927/17 р. ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП України.

Згідно звіту №311/У/2017 про оцінку вартості відновлювального ремонту КТЗ ГАЗ А22R32-50, реєстраційний номер НОМЕР_1 , внаслідок пошкодження транспортного засобу у ДТП , вартість матеріального збитку, завданого власнику КТЗ ГАЗ А22R32-50, становить 210361,90 грн. з ПДВ. Позивачем, на підставі рахунку №Q5 від 11.05.2017 року, складено страховий акт №ДККА-56642 від 19.07.2017 р. та розрахунок суми страхового відшкодування, згідно якого сума страхового відшкодування становить 204383,46 грн.

Позивач сплатив на користь ІП АІС-Полтава 204 383,46 грн.

ТДВ СК «Альфа Гарант» згідно полісу від 09.11.2017 р. було сплачено на рахунки позивача 99 000 (дев`яносто дев`ять тисяч) гривень, 00 коп.

Оскільки відповідач не сплатив позивачу залишок суми виплаченого страхового відшкодування, позивач звернувся до суду із даним позовом та просив стягнути з відповідача 105 383 (сто п`ять тисяч триста вісімдесят три) гривні 46 коп.

В судове засідання представник позивача ПрАТ «Страхова компанія «Українська страхова група» Нечай Ю.В. не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, надав заяву про розгляд справу у його відсутність, позовні вимоги підтримав, просив про їх задоволення в повному обсязі.

В судове засідання відповідач ОСОБА_1 та його представник не з`явилися, про час та місце розгляду справи повідомлялися належним чином, представник надав до суду відзив на позовну заяву та заперечення в яки просив відмовити у задоволенні позову, посилаючись на те, що позивачем не доведено належними та допустимими доказами позовні вимоги, а також вказував, що вимоги позивача не базуються на презумпції рівноваги майнових інтересів сторін, тому просив ухвалювати рішення з урахуванням позиції Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, зазначеній у постанові Пленуму N 4 від 01 березня 2013 року "Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки", а саме, при ухваленні рішення про стягнення на користь потерпілого відшкодування вартості майна, що не може використовуватись за призначенням, але має певну цінність, суд з урахуванням принципу диспозитивності, тобто за заявою заподіювача шкоди, повинен одночасно вирішити питання про передачу цього майна після відшкодування збитків особі, відповідальній за шкоду, відмітивши таким чином, що право відповідача, який має право отримати пошкоджені деталі, не ставиться в залежність від їх конкретної оцінки.

Зазначив, що в питанні передачі завдавачу шкоди майна, що не може використовуватись за призначенням, але має певну цінність, сформувалась чітка судова практика, і наводив відповідні постанови Верховного Суду.

Також посилаючись на умови договору добровільного страхування наземних транспортних засобів, цивільно-правової відповідальності водія та від нещасного випадку з водієм та пасажирами на транспорті №28-0197-00026, додаткового договору № 4, укладених між позивачем та Товариством з обмеженою відповідальністю "Онур Конструкціон Інтернешнл", зазначав, що в діях позивача є порушення чинного законодавства та безпосередньо умов вказаного вище договору №28-0197-00026, що тягне за собою незаконність регресної вимоги до відповідача.

Відповідач також вказував про сфабриковані документи, які оформлялись позивачем та Товариством з обмеженою відповідальністю "Онур Конструкціон Інтернешнл", що не можуть прийматись судом, оскільки є неналежними та недопустимими доказами, згідно норм ЦПК України.

Згідно ч.2 ст.247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося.

Дослідивши матеріали справи, оцінивши докази та аргументи сторін, суд вважає, що позовні вимоги не підлягають задоволенню, виходячи з наступних підстав.

04.05.2017 р., о 16 годині 10 хвилин на 235 км. автодороги Київ-Харків сталась дорожньо-транспортна пригода, що відбулась за участю транспортного засобу "ГАЗ", державний номер НОМЕР_1 , який перебував під керуванням водія ОСОБА_2 та належить ТОВ "Онур Конструкціон Інтернешнл", та транспортного засобу "Ікарус", державний номер № НОМЕР_2 , що належить Фізичній особі-підприємцю ОСОБА_3 і перебував під керуванням водія ОСОБА_1 , що підтверджується Довідкою №214584 про дорожньо-транспортну пригоду, протоколом про адміністративне правопорушення серії АП2 №531895, довідкою про ДТП Полтавський р-н 1-0-0 ЄО-3072, та поясненнями учасника дорожньо-транспортної пригоди.

Постановою Броварського міськрайонного суду Київської області від 02.06.2017 р., у справі № 361/2927/17 ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП України, внаслідок порушення ним вимог Правил дорожнього руху України, оскільки він не врахував дорожню обстановку, не вибрав безпечну швидкість для руху та допустив зіткнення з автомобілем "ГАЗ", який рухаючись в попутному напрямку, зупинився, щоб надати перевагу в русі пішоходу, який переходив дорогу по пішохідному переходу.

Між Приватним акціонерним товариством "Страхова компанія "Українська страхова група", як страховиком, та Товариством з обмеженою відповідальністю "Онур Конструкціон Інтернешнл", як страхувальником та вигодонабувачем, 13.01.2017 р., був укладений Договір добровільного страхування наземних транспортних засобів, цивільно-правової відповідальності водія та від нещасного випадку з водієм та пасажирами на транспорті № 28-0197-00026, предметом якого є страхування майнових інтересів страхувальника, пов`язаних з володінням, користуванням і розпорядженням застрахованими транспортними засобами.

Згідно Додаткового договору № 4 від 06.02.2017 р., до Договору страхування № 28-0197-0026 було доповнено перелік застрахованих за Договором транспортних засобів.

Відповідно до Свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу, автомобіль марки ГАЗ, моделі AA22R32-50, державний реєстраційний номер НОМЕР_1 належить " ОСОБА_4 ".

10.05.2017 р., ТОВ "Онур Конструкціон Інтернешнл", як страхувальник подало до ПАТ "Страхова компанія "Українська страхова група" Заяву про настання страхового випадку та виплату страхового відшкодування.

Згідно звіту №311/У/2017 про оцінку вартості відновлювального ремонту КТЗ ГАЗ А22R32-50, реєстраційний номер НОМЕР_1 , внаслідок пошкодження транспортного засобу у ДТП, вартість матеріального збитку, завданого власнику КТЗ ГАЗ А22R32-50, разом з ПДВ становить 210 361,90 грн.

19.07.2017 р. позивачем, на підставі рахунку №Q5 від 11.05.2017 року, складено страховий акт № ДККА-56642 від 19.07.2017 р. та розрахунок суми страхового відшкодування, згідно якого сума страхового відшкодування становить 204383,46 грн.

Відповідно до платіжного доручення № 14246 від 20.07.2017 р., позивач сплатив на користь ІП АІС-Полтава кошти у розмірі 204 383,46 грн. з призначенням платежу "Страх.відшк. 28-0197-00026/00049 в 06.02.17 стр.акт. ДККА-56642 в 19.07.17; ТзОВ "Онур Конструкціон Інтернешнл, ГАЗ А22R32-50 - НОМЕР_3 Без ПДВ".

Згідно полісу від 09.11.2017 р., ТДВ СК «Альфа Гарант» було сплачено на рахунки позивача 99 000 гривень, 00 коп.

Згідно ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Згідно із ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Згідно ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ч. 6 ст. 82 ЦПК України вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою.

Таким чином, оскільки вина ОСОБА_1 в скоєнні дорожньо-транспортної пригоди, в результаті якої автомобіль, що належав ТОВ «Онур Конструкціон Інтернешнл» ГАЗ А22R32-50, реєстраційний номер НОМЕР_1 отримав механічні ушкодження, була встановлена постановою Броварського районного суду Київської області, дані обставини доказуванню не підлягають.

Статтею 11 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) встановлено, що цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є завдання майнової (матеріальної) та моральної шкоди іншій особі.

Відповідно до ст. 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є: втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода). Збитки відшкодовуються у повному обсязі, якщо договором або законом не передбачено відшкодування у меншому або більшому розмірі. Якщо особа, яка порушила право, одержала у зв`язку з цим доходи, то розмір упущеної вигоди, що має відшкодовуватися особі, право якої порушено, не може бути меншим від доходів, одержаних особою, яка порушила право. На вимогу особи, якій завдано шкоди, та відповідно до обставин справи майнова шкода може бути відшкодована і в інший спосіб, зокрема, шкода, завдана майну, може відшкодовуватися в натурі (передання речі того ж роду та тієї ж якості, полагодження пошкодженої речі тощо).

Відповідно до ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Відповідно до ст. 1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Відповідно до ст. 1188 ЦК України шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою.

Стаття 1194 ЦК України визначає, що особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

Відповідно до ч. 1 ст. 1191 ЦК України особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом.

Відповідно до ст. 990 ЦК України страховик здійснює страхову виплату відповідно до умов договору на підставі заяви страхувальника (його правонаступника) або іншої особи, визначеної договором, і страхового акта (аварійного сертифіката).

Стаття 27 Закону України "Про страхування" та 993 ЦК України регулюють суброгаційні зобов`язання, які виникають у страховика за договором добровільного страхування майна та винною особою у настанні дорожньо-транспортної пригоди.

Відповідно до ст. 6 Закону України "Про страхування" добровільне страхування це страхування, яке здійснюється на основі договору між страхувальником і страховиком.

Загальні умови і порядок здійснення добровільного страхування визначаються правилами страхування, що встановлюються страховиком самостійно відповідно до вимог цього Закону. Конкретні умови страхування визначаються при укладенні договору страхування відповідно до законодавства.

Відповідно до ст. 993 ЦК України до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, у межах фактичних витрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за завдані збитки.

Аналогічно, відповідно до ст. 27 Закону України "Про страхування" до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, в межах фактичних затрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за заподіяний збиток.

Як вбачається з матеріалів справи, цивільно-правова відповідальність власника транспортного засобу - автобуса "Ікарус", згідно Полісу обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів АЕ № 9533991, була застрахована у ТзОВ "СК "Альфа-Страхування", з лімітом відповідальності - 100 000 грн., франшиза - 1000 грн.

Згідно полісу обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № АЕ9533991 Товариством з додатковою відповідальністю "Страхова компанія "Альфа Гарант" 09.11.2017 р. на рахунок позивача в межах ліміту, передбаченого полісом, сплачено 99 000,00 грн.

Отже, невідшкодованою залишилась сума 105 383,46 грн. з наступного розрахунку: 204 383,46 грн. виплачене позивачем страхове відшкодування - 99000,00 грн. відшкодовано страховою компанією відповідача.

Згідно з п. 22.1 ст. 22 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів", у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи.

Позивач стверджує, що на підставі наведених положень чинного законодавства, та у відповідності до умов Договору добровільного страхування наземних транспортних засобів, цивільно-правової відповідальності водія та від нещасного випадку з водієм та пасажирами на транспорті № 28-0197-00026, до позивача перейшло право вимоги до особи, відповідальної за завдані збитки.

Однак, суд критично ставиться до такого твердження щодо переходу до позивача права вимоги до особи, відповідальної за завдані збитки, з огляду на таке:

Згідно п. 12.3 Договору № 28-0197-00026, яким регулюються правовідносини між Страховиком та Страхувальником зазначено, що Страховик не відшкодовує та у страхове відшкодування по КАСКО не включаються:

- заміна замість ремонту складових частин, вузлів, та агрегатів, якщо відповідно до технології ремонту заводу-виробника, заміні чи ремонту підлягають лише окремі їх деталі;

- заміна замість ремонту складових частин, вузлів, та агрегатів з причини відсутності на СТО, що здійснює ремонт пошкодженого ТЗ, необхідних запасних частин і деталей;

- заміна замість ремонту пошкоджених складових частин, вузлів, та агрегатів, за умови, якщо відповідно до акту автотоварознавчої експертизи, вони можуть бути приведені у стан, придатний для подальшого використання, шляхом відновлювального ремонту.

В той же час, підставою для проведення ремонтних робіт автомобіля ГАЗ д.н.з. НОМЕР_3 (2016 р.в.), зокрема заміни кабіни, став Звіт № 311/У/2017, в якому зазначено, що «рішення про заміну кабіни в цілому, прийнято на підставі того, що в даному регіоні (Полтавської області) на підприємстві представника торгової марки «ГАЗ» (ІП «АІС-Полтава), відсутнє устаткування для відновлення геометричних розмірів кабіни досліджуваного КТЗ, що є необхідною умовою ремонту». Таким чином, «відсутність устаткування для відновлення геометричних розмірів кабіни досліджуваного автомобіля ГАЗ д.н.з. НОМЕР_3 в регіоні (Полтавської області) на підприємстві представника торгової марки «ГАЗ» (ІП «АІС-Полтава)» стало підставою для повної заміни такої кабіни та відповідної виплати за заміну, що складає 122 835,00 грн.

Отже, аналізуючи такі обставини, суд вважає, що дії позивача з виплати суми у розмірі 122 835,00 (за заміну кабіни) є добровільним правом, а не обов`язком страховика (позивача), оскільки виходячи з умов Договору № 28-0197-00026, який регламентує правовідносини між страховиком та страхувальником, позивачу імперативно заборонено відшкодовувати та необхідно виключити зі страхового відшкодування суму заміни кабіни ГАЗ д.н.з. НОМЕР_3 , оскільки така заміна суперечить умовам Договору № 28-0197-00026 (п. 12.3).

Враховуючи правову природу відносин у страхуванні, очевидно, що страховик не може стягувати в порядку регресу кошти, які оплатив з власної волі і на власний розсуд страхувальнику, в розріз умовам договору страхування, які встановлюють чіткі права та обов`язки в таких правовідносинах. Відтак, діючи в супереч умовам договору страхування та здійснюючи виплату, яка не є обов`язковою за наслідками ДТП, страховик (позивач) втрачає право регресного стягнення з особи, відповідальної за завдані збитки.

Оцінивши докази, якими позивач обґрунтовує позовні вимоги, суд приходить до висновку що частина доказів, наданих позивачем є неналежними та недостовірними, зокрема, з матеріалів справи вбачається, що 13 січня 2017 року, між ПАТ СК Українська страхова група» та ТОВ «Онур Конструкціон Інтернешнл» укладений Договір добровільного страхування наземних транспортних засобів № 28-0197-00026, предметом якого є страхування транспортного засобу ГАЗ д.н.з. НОМЕР_1 .

В додатку № 1 до договору добровільного страхування наземних транспортних засобів № 28-0197-00026 від 13.01.2017 р. відсутній серед застрахованих автомобілів, автомобіль ГАЗ д.н.з. НОМЕР_1 .

В додатковому договорі № 4 від 06.02.2017 р. до договору добровільного страхування наземних транспортних засобів № 28-0197-00026 від 13.01.2017 р. в статті 1 сторони вносять зміни до договору добровільного страхування наземних транспортних засобів № 28-0197-00007 від 15.01.2016 р. та додатку № 1 вже до Договору № 28-0197-00007 від 15.01.2016 р. Однак, позивачем договору № 28-0197-00007 від 15.01.2016 р. до суду не надано.

Заслуговує на увагу позиція Відповідача, яка ставить під сумнів і легітимність застрахованого автомобіля, з чим погоджується суд, з огляду на те, що в свідоцтві про реєстрацію транспортного засобу ГАЗ д.н.з. НОМЕР_3 (2016 р.в.) зазначено кузові/шасі НОМЕР_4 (свідоцтво НОМЕР_5 ).

В додатковому договорі № 4 від 06.02.2017 р., яким внесено зміни до договору № 28-0197-00007 від 15.01.2016 р. та додатку № 1, серед застрахованих транспортних засобів відсутній транспортний засіб з номером кузова /шасі НОМЕР_4 , а є схожий номер кузова/шасі НОМЕР_6 .

В документах, що надані суду позивачем дійсно існують різні номери кузова/шасі ГАЗ д.н.з. якого НОМЕР_3 , так, у звіті оцінювача № 311/У/2017 від 16.05.2017 р., акті огляду транспортного засобу від 17.05.2017р., рахунку-фактурі ІП «АІС-Полтава» від 11.05.2017 р. зазначено номер кузова/шасі - НОМЕР_4 , а в інших документах, як то заява про настання страхового випадку та виплату страхового відшкодування; страховий акт від позивача № ДДКА-56642 від 19.07.2017 р.; розрахунок суми страхового відшкодування від позивача від 19.07.2017 р. вказано номер кузова/шасі НОМЕР_6 . Жодних пояснень з цього приводу позивач не надав.

Аналізуючи та оцінюючи правові підстави виплати та, як результат, підстави регресної вимоги, суд звертає увагу на недостовірність ще одного доказу, а саме, в позовній заяві зазначено договір № 28-0197-00026 від 13.01.2017 р., що регулює правові відносини між страховиком та страхувальником, в той же час підставою для виплати страхового відшкодування позивач вказує договір № 28-0197-00026/00049 від 06.02.2017 р. Вказаний договір не надано суду. Жодних пояснень з цього приводу позивачем також не надано.

Суд критично також ставиться до доказу, наданого позивачем, який на думку останнього має визначати суму збитку - звіт ТОВ «Незалежна експертна компанія» № 311/У/2017 про оцінку вартості відновлюваного ремонту КТЗ ГАЗ А22R32-50, реєстраційний номер № НОМЕР_1 , внаслідок пошкодження транспортного засобу у ДТП.

Так, згідно зазначеного звіту № 311/У/2017, вартість матеріального збитку, завданого власнику КТЗ ГАЗ А22R32-50, внаслідок пошкодження транспортного засобу у ДТП становить 175 301,59 грн.

В той же час, відповідачем надано рецензію ТОВ «Українська експертна компанія» № GR-100 на звіт № 311/У/2017.

Системно оцінюючи вказані докази, суд погоджується з тим, що звіт ТОВ «Незалежна експертна компанія» № 311/У/2017 має помилки та невідповідності, що ставлять під сумнів його об`єктивність та достовірність.

Особливо критично суд реагує на очевидну невідповідність, що зазначена в самому звіті, зокрема про той факт, що огляд автомобіля ГАЗ А22R32-50, д.н.з. НОМЕР_1 проведено 17.05.2017 р., а Звіт складено 16.05.2017 року, тобто на день раніше ніж проведено сам огляд авто.

В той же час, згідно звіту № 311/У/2017, наданого позивачем, оцінювачем вказано, що за застосованою ним Методикою товарознавчої експертизи, коефіцієнт фізичного зносу = 0, тобто така деталь (кабіна) КТЗ ГАЗ А22R32-50, реєстраційний номер № НОМЕР_1 однозначно має певну цінність.

Відповідно до п. 12.7 договору добровільного страхування наземних транспортних засобів, цивільно-правової відповідальності водія та від нещасного випадку з водієм та пасажирами на транспорті N 28-0197-00026 від 13.01.2017 р., «Страховик має право на одержання від Страхувальника пошкоджених деталей. Вузлів, агрегатів ТЗ, які підлягають заміні під час здійснення відновлювального ремонту ТЗ. Факт такої передачі засвідчується у відповідній угоді та фіксується актом. У разі відмови Страхувальника передати представнику Страховика деталі, вузли, агрегати, що підлягають заміні … Страховик має право на зменшення розміру страхового відшкодування на 100% вартості цих деталей, вузлів згідно з документами».

Враховуючи той факт, що не була застосовано зменшення суми страхового відшкодування, очевидно що позивач є належною особою, до якої відповідач як заподіювач шкоди, має право звертатися з вимогою про передачу йому пошкодженої і заміненої деталі.

Разом із тим, оскільки станом на час розгляду справи в матеріалах справи відсутні докази, що пошкоджена деталь знаходиться у позивача і він об`єктивно зможе виконати судове рішення у разі покладення на нього зобов`язання про передачу кабіни, задоволення позову у такий спосіб призведе до неефективного вирішення спору.

Враховуючи, що позивачем вартість пошкодженої деталі суду не повідомлена і відповідні докази в матеріалах справи відсутні, суд позбавлений можливості самостійно вирішити питання щодо зменшення розміру відшкодування шкоди, яка підлягає стягненню із відповідача на користь позивача.

ЦПК України прямо закріплює низку обов`язків учасників процесу у сфері доказування, до яких належать: сприяти своєчасному, всебічному, повному та об`єктивному встановленню всіх обставин справи; подавати усі наявні у них докази в порядку та строки, встановлені законом або судом, не приховувати докази; надавати суду повні і достовірні пояснення з питань, які ставляться судом, а також учасниками справи в судовому засіданні (п. 2 ,4, 5 ч. 2 ст. 43 ЦПК).

Тобто, в даному випадку саме позивач повинен довести суду всі обставини щодо подальшої долі деталі (кабіна) КТЗ ГАЗ А22R32-50, д.н.з. НОМЕР_1 .

Позивач відповіді на відзив не надав, пояснень щодо перебування вказаної деталі (кабіна) КТЗ ГАЗ А22R32-50, д.н.з. НОМЕР_1 не навів, відповідно відповідач, за таких обставин втрачає право на отримання пошкодженої деталі, за яку повинен заплатити (виходячи з позиції позивача), а відтак суд не зможе забезпечити право відповідача та сам механізм реалізації такого права, про що зазначає Вищий Спеціалізований Суд України у своїй Постанові ВСС № 4.

Варто зауважити, що за таких обставин, суд не має можливості виконати Постанову ВСС № 4, адже Вищий Спеціалізований Суд України не ставить в залежність право відповідача, який має отримати пошкоджені деталі, від їх конкретної оцінки, а вказує лише, що «майно, не може використовуватись за призначенням, але має певну цінність».

За змістом п. 9 постанови Пленуму Верховного Суду України "Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди" від 27 березня 1992 року N 6, постановляючи рішення про стягнення на користь потерпілого відшкодування вартості майна, що не може використовуватись за призначенням, проте має певну цінність, суд одночасно повинен обговорити питання про передачу цього майна після відшкодування збитків особі, відповідальній за шкоду. У разі не обговорення у резолютивній частині судового рішення про відшкодування матеріальної шкоди, заподіяної внаслідок ДТП, про необхідність передачі транспортного засобу, який не може використовуватись за призначенням, особі, відповідальній за шкоду після повного відшкодування збитків, звернення такої особи до суду з таким позовом є необґрунтованим, оскільки таке питання мало бути вирішено судом одночасно зі стягненням заподіяних збитків. У разі неповернення добровільно після відшкодування збитків такого транспортного засобу його може бути повернуто в примусовому порядку державним виконавцем, але якщо таке зазначено в рішенні суду.

Згідно роз`яснень, викладених у п. 14 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 01 березня 2013 року N 04 "Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки", ухвалюючи рішення про стягнення на користь потерпілого відшкодування вартості майна, що не може використовуватись за призначенням, але має певну цінність, суд з урахуванням принципу диспозитивності, тобто за заявою заподіювача шкоди, одночасно повинен вирішити питання про передачу цього майна після відшкодування збитків особі, відповідальній за шкоду.

Такі ж правові висновки підтримуються Верховним Судом у своїх Постановах, зокрема в постанові від 13 листопада 2020 року, справа N 359/5348/17, від 15 квітня 2020 року, справа N 233/1210/17, від 24 жовтня 2018 року, справа N 523/3148/16-ц, Постанові від 22.01.2020 № 447/2345/18 Львівського апеляційного суду; Постанові від 03.02.2021 № 753/8647/20 Київського апеляційного суду, Постанові Апеляційного суду Тернопільської області (справа N 607/18193/14-ц/ провадження N 22- ц/789/806/15) Рішенні від 16.01.2020 № 754/6587/19 Деснянського районного суду м. Києва; Рішенні від 06.02.2020 № 759/11612/18 Святошинського районного суду м. Києва; Рішенні від 06.07.2020 № 742/4255/19 Прилуцького міськрайонного суду та інших рішеннях.

Відповідно до ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Характеристиками доказів є їх належність, достовірність, допустимість та достатність. Так, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (ст. ст. 77 - 80 ЦПК України).

Відповідно до ч. 6 ст. 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

За наведених обставин суд приходить до висновку, що позивач не довів своє право на стягнення з відповідача шкоди, заподіяної внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, а також не виконав процесуального обов`язку щодо доведення його розміру.

Відповідно до ч. 4 ст. 12 ЦПК України кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

За таких обставин, суд дійшов обґрунтованого висновку, що позовні вимоги Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Українська страхова група» не підлягають задоволенню.

Керуючись ЗУ «Про страхування», ЗУ «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», ст.ст. 11, 22, 993, 1166, 1188, 1191, 1194 ЦК України, ст.ст. 3, 4, 76, 80, 81, 82, 89, 258-259, 263-265 ЦПК України, суд

в и р і ш и в:

В задоволенні позову Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Українська страхова група» до ОСОБА_1 про відшкодування шкоди, заподіяної внаслідок дорожньо-транспортної пригоди - відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Київського апеляційного суду. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного розгляду.

Суддя В. С. Сердинський