Справа № 186/783/22
Номер провадження № 2/0186/376/22
ЗАОЧНЕ РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
28 грудня 2022 року м.Першотравенськ.
Першотравенський міський суд Дніпропетровської області в складі:
головуючого - судді Янжули С.А.
при секретарі - Лиман Н.П.
розглянувши у вілкритому судовому засіданні в м. Першотравенську в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа - служба у справах дітей та сім`ї - Печерська районна у місті Києві державна адміністрація, про встановлення місця проживання малолітньої дитини,
14 вересня 2022 року позивач ОСОБА_1 звернулася до Першотравенського міського суду Дніпропетровської області з позовом до відповідача ОСОБА_2 , третя особа - служба у справах дітей та сім`ї - Печерська районна у місті Києві державна адміністрація, про встановлення місця проживання малолітньої дитини.
В обґрунтування позову зазначила, що ІНФОРМАЦІЯ_1 народила сина - ОСОБА_3 , батьком якого є відповідач, шлюб з яким не зареєстровано. Відповідач фактично самоусунувся від спілкування з позивачем та їх дитиною, після більш ніж річного пропуску в сплаті, в кінці лютого 2022 року на власний розсуд вирішив, що розмір виплати на утримання дитини може становити 1 962,18 гривень, після чого, почав сплачувати їх позивачу в добровільному порядку, як аліменти на утримання дитини. Іншого догляду та утримання дитини не здійснює. З моменту народження та по теперішній час дитина проживає лише з позивачем. Позивач є самозайнятою особою, її дохід дозволяє їй самостійно утримувати дитину, має власне житло, де зареєстрована й дитина. Дитині лише рік, вона потребує постійного догляду.
Просить суд визначити місце проживання дитини - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , разом з нею за адресою: АДРЕСА_1 .
Позивач та її представник у судове засідання не з`явилися, останній надав заяву про розгляд справи в їх відсутність, позовні вимоги підтримує, просить їх задовільнити.
Відповідач в судове засідання не з`явився, відзив на позовну заяву не надав, про дати розгляду справи повідомлений належним чином за місцем реєстрації, через оголошення на офіційному веб-сайті "Судова влада України", про причини неявки суд не сповістив, заяви про розгляд справи в його відсутність, не надходило. Зі згоди позивача, суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи.
Представник третьої особи: служба у справах дітей та сім`ї - Печерська районна у місті Києві державна адміністрація в судове засідання не з`явився, про дату розгляду справи повідомлений належним чином.
Враховуючи вимоги ст.247 ЦПК України та ст.6 Конвенції "Про захист прав людини та основних свобод", ратифікованої Законом України 17 липня 1997 року, з метою недопущення затягування розгляду справи, суд вважає за необхідне розгляд справи провести без фіксування судового засідання технічними засобами.
Вивчивши матеріали справи, вважаю, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав.
Правовідносини між сторонами випливають із норм Сімейного Кодексу України.
Зокрема,відповідно ч.1, ч.2 ст.160 СК України місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків. Місце проживання дитини, яка досягла десяти років, визначається за спільною згодою батьків та самої дитини.
Ч.1 ст.161 СК України якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом.
Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення.
Ч.2 ст.161 СК України орган опіки та піклування або суд не можуть передати дитину для проживання з тим з батьків, хто не має самостійного доходу, зловживає спиртними напоями або наркотичними засобами, своєю аморальною поведінкою може зашкодити розвиткові дитини.
Копією свідоцтва про народження НОМЕР_1 від 23 квітня 2021 року підтверджується, що батьками ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , є ОСОБА_2 та ОСОБА_1 ..
Копією витягу з державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності №307593751 від 17 серпня 2022 року підтверджується, що квартира АДРЕСА_2 на праві приватної власності належить позивачу ОСОБА_1 .
Копіями квитанцій про сплату податків, підтверджується, що ОСОБА_1 є самозайнятою особою, отримує постійний дохід, тобто спроможна забезпечити потреби дитини.
Актами від 10 липня 2022 року, 10 жовтня 2022 року та 10 лютого 2022 року підтверджується, що по АДРЕСА_2 фактично не проживає ОСОБА_2 .
Актом обстеження житлово-побутових умов проживання служби у справах дітей та сім`ї Печерської районної у місті Києві державної адміністрації від 02 листопада 2022 року підтверджується, що за місцем проведення обстеження: АДРЕСА_1 , де проживає ОСОБА_3 разом з матір`ю - ОСОБА_1 , створені належні умови для проживання, навчання та повноцінного розвитку дитини.
Висновком служби у справах дітей та сім`ї Печерської районної у місті Києві державної адміністрації від 09 грудня 2022 року підтверджується, що враховуючи інтереси малолітньої дитини, вважають за доцільне визначити місце проживання дитини разом з матір`ю - позивачем по справі.
Суд враховує, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, які займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Під час розгляду справи, що стосується дитини, перед прийняттям рішення судовий орган надає дитині можливість висловлювати свої думки і приділяє їм належну увагу. Розглядаючи справи щодо місця проживання дитини, суди враховують рівність прав матері та батька і беруть до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особисту прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення.
Суд застосовує вимоги ст. 141 Сімейного кодексу України про рівність прав матері та батька, частин 1, 2 ст. 161 цього Кодексу щодо вирішення спору судом, з ким із них буде проживати малолітня дитина, та врахування при цьому ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особистої прихильності дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення.
Визначено, що під забороною розлучення дитини з матір`ю в контексті Декларації прав дитини від 20 листопада 1959 року слід розуміти не обов`язковість спільного проживання матері та дитини, а право на їх спілкування, турботу з боку матері та забезпечення з боку обох батьків, у тому числі й матері, прав та інтересів дитини, передбачених цією Декларацією та Конвенцією про права дитини від 20 листопада 1989 року.
Відповідно до ст. 6 Європейської конвенції про здійснення прав дітей від 25 січня 1996 року під час розгляду справи, що стосується дитини, перед прийняттям рішення судовий орган надає можливість дитині висловлювати її думки і приділяє їм належну увагу.
З досягненням віку 10 років у дитини з`являється право не тільки бути вислуханою і почутою, але й право брати активну участь у вирішенні своєї долі, зокрема у визначенні місця проживання. Лише в разі збігу волі трьох учасників переговорного процесу матері, батька, дитини можна досягти миру і згоди.
Велика Палата Верховного Суду в постанові від 17 жовтня 2018 року у справі № 402/428/16-ц відступила від правових висновків Верховного Суду України, висловлених у постановах від 14 грудня 2016 року у справі № 6-2445цс16 та від 12 липня 2017 року у справі № 6-564цс17, щодо застосування норм права у подібних правовідносинах, а саме: ст. 161 СК України та принципу 6 Декларації прав дитини про обов`язковість брати до уваги принцип 6 цієї Декларації стосовно того, що малолітня дитина не повинна, крім тих випадків, коли є виняткові обставини, бути розлучена зі своєю матір`ю, зазначивши, що при визначенні місця проживання дитини першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини з огляду на вимоги ст. 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року.
Велика Палата ВС зауважила, що Декларація прав дитини не є міжнародним договором, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України, і не є частиною національного законодавства України. А законодавство України не містить норм, які б наділяли будь-кого з батьків пріоритетним правом на проживання з дитиною.
При розгляді справ щодо місця проживання дитини суди насамперед мають виходити з інтересів самої дитини, враховуючи при цьому сталі соціальні зв`язки, місце навчання, психологічний стан тощо.
Враховуючи інтереси малолітнього сина сторін, правову позицію Великої Палати Верховного Суду, висновок служби у справах дітей та сім`ї, вік дитини, те, що малолітня дитина - ОСОБА_3 , 2021 року народження, з моменту народження до теперішнього часу проживає з матір`ю, яка його утримує та піклується про його нормальний розвиток, тобто має сталі соціальні зв`язки з позивачем ОСОБА_1 , місце виховання дитини, те, що саме позивач цікавиться вихованням дитини, психологічний стан дитини, те, що син сторін тривалий час тісно не спілкується з батьком, не підтримує з ним сталих соціальних зв`язків, суд вважає за доцільне встановити місце проживання дитини з позивачем, роз`яснивши відповідачу його рівнозначне з позивачем право та обов`язок брати повноцінну участь у вихованні та утриманні дитини, безперешкодно спілкуватися з сином, дбати про його здоров`я та життя.
При вирішенні питання про визначення місця проживання, за Сімейним кодексом України, поняття місця проживання має такий зміст. Це - не конкретна адреса і не конкретний населений пункт із вказівкою на будинок, а саме особа, з якою має проживати дитина. Відповідно до ст. 161 Сімейного кодексу України це може бути один із батьків, баба, дід або інші родичі дитини, а також орган опіки та піклування.
Дана позиція узгоджується також зі змістом статті 33 Конституції України та статті 2 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», за якими кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується свобода пересування, вільний вибір місця проживання на її території, а «прив`язування» одного з батьків, з яким вирішено залишити проживати дитину, до проживання за конкретною адресою безпосередньо суперечить вищевказаному конституційному принципу вільного вибору місця проживання, тому суд не визначає конкретну адресу місця проживання дитини.
Відповідно до п.6 ч.1 ст.264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує питання як слід розподілити між сторонами судові витрати.
Оскільки позивач не просить відшкодувати їй понесені судові витрати по справі, суд вважає за можливе судові витрати залишити за позивачем.
На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 5-8, 10-15, 74, 77, 82, 88, 107, 208-209, 212-215, 218, 280-283 ЦПК України, ст.ст. 180, 192, 223, 273 Сімейного Кодексу України, суд, -
Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа - служба у справах дітей та сім`ї - Печерська районна у місті Києві державна адміністрація, про встановлення місця проживання малолітньої дитини - задовільнити.
Встановити місце проживання малолітньої дитини: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , разом з його матір`ю - ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , уродженкою м.Києва.
Судові витрати по справі залишити за позивачем - ОСОБА_1 .
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Апеляційна скарга подається безпосередньо до Дніпровського апеляційного суду.

До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційна скарга подається учасниками справи через Першотравенський міський суд Дніпропетровської області.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача.

Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду. Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.

Суддя: С.А.Янжула.

Повний текст рішення суду виготовлений 28 грудня 2022 року.