Справа № 523/8673/21
Провадження №2/523/2306/22
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"09" лютого 2022 р. м.Одеса

Суворовський районний суд м.Одеси у складі:

головуючого судді - Середи І.В.,

за участю секретаря Щербан О.Д,

представника позивача - ОСОБА_1 ,

відповідача - ОСОБА_2 ,

представника відповідача - ОСОБА_3 ,

розглянувши в судовому засіданні в залі суду №9, в м.Одесі цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_4 до ОСОБА_2 , третя особа: приватний нотаріус Одеського міського нотаріального округу Рибак С.О., про встановлення факту спільного проживання однією сім`єю, факту прийняття спадщини, визнання свідоцтва про право на спадщину за законом недійсним та витребування із чужого незаконного володіння квартири,

ВСТАНОВИВ:

14.05.2021 р. ОСОБА_4 звернулася з позовом до ОСОБА_2 , третя особа приватний нотаріус міського Одеського міського нотаріального округу Рибак С.О. , про встановлення факту спільного проживання однією сім`єю з ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 в період з 08.02.2012 р. до дня його смерті ІНФОРМАЦІЯ_2 в квартирі АДРЕСА_1 , встановити факт прийняття спадщини, яка складається з Ѕ частини вказаної квартири, визнання недійсним свідоцтва про право на спадщину за законом зареєстроване в реєстрі за №374, що видане ОСОБА_2 на Ѕ частину квартири , а також про витребування з чужого незаконного володіння вказаного майна.

В обґрунтування вимог позивач вказувала на те, що у 2010 р. познайомилася з ОСОБА_5 , в ході спілкування між ними виникли взаємоввічливі та добрі стосунки. Дізнавшись про відсутність у позивача житла ОСОБА_5 запропонував їй з родиною проживати разом з ним однією сімєю. Крім того, його пропозиція була обґрунтована тим, що від нього відвернулися родичі та не підтримують родинні стосунки, тоді як йому потрібна допомога оскільки він хворів тяжкою хронічною хворобою. З початку лютого 2012 р. позивач разом з чоловіком ОСОБА_6 , донькою ОСОБА_7 та свекрухою ОСОБА_8 .. Позивач з 08.02.2012 р. , а з 08.10.2013 р. і її новонароджений син ОСОБА_9 зареєстровані в квартирі . З моменту вселення вона брала безпосередню участь у веденні спільного господарства, піклуванні , придбавала ліки, супроводжувала до лікарні ОСОБА_5 , приймала фінансову участь в утриманні квартири , сплачувала свою частку за спожиті комунальні послуги, та робила інші спільні витрати. ІНФОРМАЦІЯ_3 в наслідок тяжкої хвороби ОСОБА_5 помер, і після його смерті вона разом з членами сім`ї продовжує безперервно проживати в квартирі та фактично прийняла спадщину. Також позивач вказує на відсутність підстав для видачі відповідачці свідоцтва про право на спадщину за законом , оскільки нотаріусом не перевірено актуальну інформацію яка б дійсно підтверджувала факт спільного проживання, не з`ясовано наявність інших заінтересованих осіб. Відповідач не є спадкоємцем та не мала права на отримання спадщини.

15.06.2021 р. у справі відкрито провадження.22.11.2021 р. підготовче провадження закрито та призначено справу до розгляду по суті.

03.08.2021 р. відповідач подала до суду відзив на позов за змістом якого просила відмовити в задоволенні позову та зазначила, що квартира є спільним майном подружжя її та ОСОБА_5 . Шлюб укладено між ними 20.04.2005 р, а розірвано 15.02.2011 р. Рішенням Суворовського районного суду м.Одеси від 07.06.2018 р. за нею визнано право власності на Ѕ частини квартири. Як власники ми з ОСОБА_5 дозволили позивачу проживати в квартирі в якості наймача в першу чергу з метою покриття комунальних послуг. Отримуючи свідоцтво про право на спадщину за законом вона не вчиняла протиправних дій . Будучи розлученою з ОСОБА_5 по суті до його смерті проживала разом зі спадкодавцем однією сім`єю .

В судовому засіданні представник позивача підтримала позовні вимоги в повному обсязі.

Відповідач та її представник заперечували проти позову. Відповідач зазначила, що з ОСОБА_5 проживала однією сім`єю до його смерті , доглядала його, він хворів і потребував допомоги в лікуванні . Для допомоги в догляді звернулися до ОСОБА_8 , яка працювала раніше в лікарні . Сім`я сина ОСОБА_8 не мала власного житла, тому зі згоди ОСОБА_5 та відповідачки вони сім`єю вселилися в квартиру та приймали участь в оплаті комунальних платежів. Однак на теперішній час в квартирі продовжують проживати, але оплати не здійснюють. Відповідач вказує на те, що за життя ОСОБА_5 не здійснював розпоряджень своєю власністю на користь позивача, що також підтверджує відсутність стосунків про які зазначено в позові. Оформлення документів щодо поховання ОСОБА_5 на ім`я ОСОБА_8 пов`язано з тим, що вона раніше працювала в лікарні та в неї були знайомі в комунальних установах, які займаються відповідними ритуальними послугами.

Заслухавши учасників справи, свідка, дослідивши письмові докази, суд дійшов висновку, що позов не підлягає задоволенню.

Судом встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_4 помер ОСОБА_5 , що підтверджується свідоцтвом про смерть серія НОМЕР_1 , виданим 12.08.2017 р. Одеським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції в Одеській області (а.с.14) .

Відповідно до придбав квартиру АДРЕСА_1 .

Після смерті ОСОБА_5 відкрилася спадщина у вигляді 1/2 частини квартири АДРЕСА_1 , що підтверджується договором купівлі-продажу від 20.04.2005 р. , реєстраційний номер 2481, посвідчений приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Запольською О.В., а також рішенням Суворовського районного суду м.Одеси від 07.06.2018 р. справа №523/2716/18 , за змістом якого за відповідачкою визнано право власності на 1/2 частини квартири спільного майна подружжя (а.с.19-20,147-148).

Відповідно до рішення Суворовського районного суду м.Одеси від 03.10.2018 р. справа №523/7926/18 встановлено факт, що ОСОБА_2 проживала однією сім`єю з ОСОБА_5 з 2011 р по день смерті ІНФОРМАЦІЯ_5 (а.с.149-150).

Згідно з довідкою Департаменту надання адміністративних послуг адреса проживання ОСОБА_5 була зареєстрована в будинку АДРЕСА_2 .

В квартирі АДРЕСА_1 зареєстровано місце проживання ОСОБА_4 з 08.02.2012 р. та її дітей : ОСОБА_7 ,2006 р.н. ІНФОРМАЦІЯ_6 ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_7 з 08.10.2013 р.. Чоловік ОСОБА_4 ОСОБА_6 також проживає в квартирі, однак адреса реєстрації в квартирі АДРЕСА_3 .

За матеріалами спадкової справи №20/2017 до майна померлого ІНФОРМАЦІЯ_3 ОСОБА_5 20.12.2017 р. від ОСОБА_2 надійшла заява про прийняття спадщини після чоловіка ОСОБА_5 (а.с.112).

Відповідно до свідоцтва про право на спадщину за законом виданого приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Рибак С.О. 10.09.2020 р. ОСОБА_2 успадкувала Ѕ частини квартири ОСОБА_5 .

В судовому засіданні свідок ОСОБА_10 підтвердила, що батько проживав разом з ОСОБА_2 , батько був майновим поручителем, банк хотів забрати квартиру, тому і розірвання шлюбу з відповідачкою була через наявний кредит. Медсестра ОСОБА_8 мала відповідні зв`язки та знижки, тому саме вона і домовлялася по послугам поховання, щоб було дешевше.

Довідку КП «ЖКС «Пересипський» від 28.06.2021 р. №274/вих. суд розглядає критично, оскільки відомості вказані в ній мають бути підтверджені належним доказом.

Надані позивачкою документи щодо поховання та витрат на поховання складені на імя ОСОБА_8 взагалі не мають відношення до заявлених вимог, оскільки вказана особа не проживала в квартирі.

Згідно ч.1 ст. 1220 ЦК України спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою, а у відповідності до ч. 1 ст. 1221 ЦК України місцем відкриття спадщини є останнє місце проживання спадкодавця.

За нормами ч.3 ст.1223 ЦК України право на спадкування виникає у день відкриття спадщини.

Відповідно ст. 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї.

Згідно ч. 1ст. 1269 ЦК України, спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини, а у відповідності до ст. 1270 ЦК України для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини.

Відповідно до ст.1301 ЦК України свідоцтво про право на спадщину визнається недійсним за рішенням суду, якщо буде встановлено, що особа, якій воно видане, не мала права на спадкування, а також в інших випадках, встановлених законом.

Згідно ст. 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону.

Відповідно до ч.1 ст.13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Згідно вимог ст. 12, 81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до рішення Європейського суду з прав людини в справі Ващенко проти України (Заява № 26864/03) від 26 червня 2008 року зазначено, що принцип змагальності полягає в тому, що суд уважно досліджує зауваження заявника, виходячи з сукупності наявних матеріалів в тій мірі, в якій він є повноважним вивчати заявлені скарги. Отже, у суду відсутні повноваження на вихід за межі принципу диспозитивності і змагальності та збирання доказів на користь однієї із зацікавлених сторін.

Згідно з ч.1 ст. 76, ч. 1 ст.77 та ст. 80 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Частиною 2 ст. 78 ЦПК України встановлено, що обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Відповідно до ч. 2 ст. 89 ЦПК України суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Нормою частини 2 ст.315 ЦПК України закріплено, що у судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення .

Згідно роз`яснень, які містяться в п. 26 постанови Пленуму Верховного Суду України Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції від 12 червня 2009 року, предметом доказування є факти, якими обґрунтовуються заявлені вимоги чи заперечення або мають інше юридичне значення для вирішення справи (причини пропуску позовної давності тощо) і підлягають встановленню при ухваленні рішення.

Таким чином, належними вважатимуться докази, які обґрунтовують заявлені вимоги чи заперечення сторін або мають інше значення для вирішення справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Вони мають належати до складу підстав позову або підстав заперечень проти нього і характеризуватися значущістю для визначення спірних правовідносин та зумовленістю цих фактів нормами матеріального права.

Відповідно до вимог ч.4 ст.81 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Як було встановлено судом рішенням Суворовського районного суду м.Одеси від 03.10.2018 р. справа №523/7926/18 встановлено факт проживання однією сім`єю ОСОБА_2 з ОСОБА_5 з 2011 р по день смерті ІНФОРМАЦІЯ_5 .

Отже, за наявності встановленого факту твердження позивачки вимога про встановлення факту спільного проживання зі спадкодавцем не підлягає задоволенню.

Оцінивши надані докази в сукупності, враховуючи встановлені обставини та наявність вказаного рішення суду, яке набрало законної сили, відсутні підстави для задоволення заявлених вимог і про визнання недійсним свідоцтва про право на спадщину за законом, судом встановлено, що спадкоємцем ОСОБА_5 є відповідач, яка мала законні підстави для отримання свідоцтва про право на спадщину, тому і підстав для витребування майна також не має, яка є похідною вимогою від інших вимог.

Керуючись ст.ст.12,13,76-81,258-259,263,265,268,273,354-355 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ:

У задоволенні позову ОСОБА_4 до ОСОБА_2 , третя особа: приватний нотаріус Одеського міського нотаріального округу Рибак С.О., про встановлення факту спільного проживання однією сім`єю, факту прийняття спадщини, визнання свідоцтва про право на спадщину за законом недійсним та витребування із чужого незаконного володіння квартири - відмовити.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Одеського апеляційного суду протягом 30 днів з дня складення повного рішення .

Суддя

Повне рішення складено 18.02.2022 р.