ДАРНИЦЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД М.КИЄВА
справа № 755/7092/22
провадження № 2/753/6139/22
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 листопада 2022 року Дарницький районний суд міста Києва в складі головуючого судді Котвицького В.Л., розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення неустойки за прострочення сплати аліментів, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернулась до суду з позовом про стягнення неустойки за прострочення сплати аліментів.

Позовні вимоги позивач обґрунтовує тим, що з вересня 2010 року по березень 2018 року сторони перебували у зареєстрованому шлюбі. Від шлюбу у сторін є двоє дітей: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Рішенням Дніпровського районного суду м. Києва від 30.12.2021 стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_2 аліменти на утримання двох дітей, щомісячно, починаючи з 06.10.2021 в розмірі 1/3 частини його заробітку (доходу) до досягнення дітьми повноліття. Виконавчий лист щодо примусового виконання вищезазначеного рішення перебуває на виконанні у Бориспільському міськрайонному ВДВС Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Київ).

Внаслідок невиконання відповідачем рішення суду, за ним утворилась заборгованість з виплати аліментів у сумі 22 607,42 грн. Внаслідок чого, позивач просить суд стягнути з відповідача неустойку за прострочення аліментів, яка згідно розрахунків позивача становить 22 607,42 грн.

Ухвалою Дарницького районного суду м. Києва від 26.09.2022 справу призначено до розгляду в порядку спрощеного судового провадження без повідомлення сторін, за наявними у справі матеріалами.

Згідно вимог ч. 13 ст. 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Відповідно до ст. 274 ЦПК України в порядку спрощеного позовного провадження розглядаються малозначні справи, справи, що виникають з трудових відносин, а також може бути розглянута будь-яка інша справа, віднесена до юрисдикції суду, за винятком справ, зазначених у частині четвертій цієї статті.

За змістом ст. 279 ЦПК України розгляд справи у порядку спрощеного позовного провадження здійснюється судом за правилами, встановленими цим Кодексом для розгляду справи в порядку загального позовного провадження, з особливостями, визначеними у цій главі. Суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. За клопотанням однієї із сторін або з власної ініціативи суду розгляд справи проводиться в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін. При розгляді справи у порядку спрощеного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи.

До суду 19.10.2022 року від відповідача надійшов відзив на позовну заяву, відповідно до якого відповідач позовних вимог не визнав та заперечував проти задоволення позову. Відзив обґрунтовано тим, що 30.12.2021 Дніпровським районним судом м.Києва винесено рішення про стягнення з відповідача аліментів на утримання дітей. Дане рішення відповідачем було оскаржено в апеляційному порядку.

Постановою Київського апеляційного суду від 18.05.2022 з відповідача стягнуто аліменти щомісячно на користь позивача на утримання малолітніх дітей у розмірі 1/3 частини з усіх видів заробітку, але не менше ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку на кожну дитину, починаючи з 30.09.2021 року.

Розгляд даної справи здійснено в порядку письмового провадження, без повідомлення учасників справи. Дане рішення апеляційного суду відповідач отримав 11.06.2022 та 24.06.2022 відповідач отримав з державної виконавчої відомості про відкриття виконавчого провадження.

Відповідач 27.06.2022 сплатив необхідний розмір аліментів відповідно до рішення суду на загальну суму 82 674,94 грн., тобто на момент пред`явлення позивачем позову про стягнення неустойки за прострочення сплати аліментів борг по аліментах відсутній, а тому вказаний позов є безпідставним.

До суду 31.10.2022 від позивача надійшла відповідь на відзив, відповідно до якої позивач наполягала на задоволенні позовних вимог та зазначила, що відповідачу достовірно було відомо про розгляд Дніпровським районним судом м.Києва матеріалів позовної заяви позивача до відповідача про стягнення аліментів. Відповідач подавав відзив та визнавав частково позовні вимоги. Не заперечував проти переказу аліментних коштів на рахунок позивача, проте так і нічого не сплатив.

До суду 08.11.2022 від відповідача надійшли заперечення відповідно до яких він зазначив, що у відзиві на позовну заяву ним додано квитанцію про сплату всього розміру аліментів, що підлягав виплаті, на суму 82 674,94 грн., однак позивач не хоче приймати вказану квитанцію як доказ, при цьому не надає жодного доказу, які б спростовували дані обставини. Також, відповідач наголосив, що одразу ж виконав свої аліментні зобов`язання після того як отримав остаточне рішення суду про стягнення з нього аліментів, тоді як позивач обґрунтовує свої вимоги лише на рішенні Дніпровського районного суду м.Києва, яке не вступило у законну силу.

До суду 21.11.2022 від позивача надійшли заперечення (пояснення), зміст яких дублюється із обставинами викладеними у відповіді на відзив.

Із клопотанням про розгляд справи у судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін ані позивач, ані відповідач до суду не звертались.

За таких обставин, суд вважає за можливе розглянути справу в порядку спрощеного позовного провадження без участі сторін за наявними у справі матеріалами.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно зі статтями 12, 13 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, при цьому суд розглядає цивільні справи не інакше як в межах заявлених вимог і на підставі наданих учасниками справи доказів.

Відповідно до ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених ст. 82 цього Кодексу, тобто тягар доказування лежить на сторонах цивільно-правового спору.

Згідно зі статтями 76-79 ЦПК України, доказуванню підлягають обставини (факти), які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у учасників справи, виникає спір.

Доказування по цивільній справі, як і судове рішення не може ґрунтуватися на припущеннях.

Європейський суд справ людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (Серявін та інші проти України, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Дослідивши повно та всебічно обставини справи в їх сукупності, оцінивши всі необхідні, зібрані у справі докази для ухвалення обґрунтованого рішення, виходячи зі свого внутрішнього переконання, суд дійшов висновку, що позов не підлягає задоволенню з таких підстав.

Судом встановлено, що вересня 2010 року по березень 2018 року сторони перебували у зареєстрованому шлюбі. Від шлюбу у сторін є двоє дітей: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Рішенням Дніпровського районного суду м. Києва від 30.12.2021 стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_2 аліменти на утримання двох дітей, щомісячно, починаючи з 06.10.2021 в розмірі 1/3 частини його заробітку (доходу) до досягнення дітьми повноліття.

Постановою Київського апеляційного суду від 18.05.2022 рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 30 грудня 2021 року змінено та викладено в новій редакції, та постановлено стягувати щомісячно з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_2 аліменти на утримання малолітніх дітей ОСОБА_5 та ОСОБА_6 у розмірі 1/3 частини з усіх видів заробітку (доходу), але не менше ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку на кожну дитину, починаючи з 30.09.2021 і до повноліття дітей.

Виконавчий лист щодо примусового виконання вищезазначеного рішення перебуває на виконанні у Бориспільському міськрайонному ВДВС Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Київ).

Позивач зазначає, що доньки перебувають на її утримані, а батько дітей - відповідач у справі не виконує свої зобов`язання, щодо сплати аліментів у зв`язку з чим утворилась заборгованість в сумі 22 607,42 грн., що підтверджується розрахунком заборгованості зі сплати аліментів, виконаним державним виконавцем.

Відповідно до закону батьки зобов`язані утримувати своїх дітей незалежно від того, перебувають вони в шлюбі чи шлюб між ними розірвано. Обов`язок батьків утримувати своїх дітей є безумовним і не залежить від того, чи є батьки працездатними й чи є в них кошти, достатні для надання утримання, а лише враховується судом при визначенні розміру стягуваних аліментів.

Згідно із частин 2, 3 ст. 182 СК України, розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. Суд не обмежується розміром заробітку (доходу) платника аліментів у разі встановлення наявності у нього витрат, що перевищують його заробіток (дохід), і щодо яких таким платником аліментів не доведено джерело походження коштів для їх оплати.

Згідно до ч. 3 ст. 181 СК України, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів.

Частинами першою, другою статті 196 СК України встановлено, що у разі виникнення заборгованості з вини особи, яка зобов`язана сплачувати аліменти за рішенням суду або за домовленістю між батьками, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення від дня прострочення сплати аліментів до дня їх повного погашення або до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені, але не більше 100 відсотків заборгованості.

Розмір заборгованості за аліментами обчислюється державним виконавцем, приватним виконавцем, відповідно до Закону України «Про виконавче провадження»

Як встановлено із відзиву на позов, відповідачем постанову Київського апеляційного суду від 18.05.2022 одержано 11.06.2022, що вбачається із поштового відтиску на конверті, копію якого надано до відзиву.

Також, із додатків до відзиву вбачається, що відповідач 24.06.2022 одержав постанову державного виконавця про відкриття виконавчого провадження щодо виконання рішення суду про стягнення аліментів.

Відповідно до копії квитанції про оплату №149859356 від 27.06.2022 на рахунок отримувача Бориспільського міськрайонного відділу ДВС ЦМУ МЮ сплачено грошові кошти у сумі 91 311,43 грн. із призначенням платежу: аліменти ВП №69282743 від ОСОБА_2 .

Враховуючи викладене, суд приходить до висновку, що суд не може взяти за основу розрахунки позивача на стягнення неустойки (пені), оскільки відповідачем було добровільно сплачено суму аліментів після ухвалення остаточного рішення суду про стягнення аліментів (постанови Київського апеляційного суду від 18.05.2022), яке набрало законної сили та після відкриття виконавчого провадження у строки встановлені державним виконавцем у постанові про виконавче провадження.

Позивач не заперечує факту сплати відповідачем вказаної суми аліментів, а на обґрунтування своїх вимог лише вказує на те, що відповідач сплатив аліменти після ухваленого судом відповідного рішення, хоча мав би сплачувати аліменти і під час розгляду судами питання про стягнення аліментів.

Право на стягнення неустойки (пені) виникає в особи у зв`язку із юридичним фактом порушення особою обов`язку зі сплати аліментів на утримання дитини. При цьому, виконання такого обов`язку з порушенням строків сплати та наступне погашення заборгованості не звільняє особу від відповідальності у вигляді сплати неустойки (пені) за прострочення виконання обов`язку зі сплати аліментів.

Неустойка (пеня) - це спосіб забезпечення виконання зобов`язання. Її завдання - сприяти належному виконанню зобов`язання, стимулювати боржника до належної поведінки. Однак таку функцію неустойка виконує до моменту порушення зобов`язання боржником. Після порушення боржником свого обов`язку неустойка починає виконувати функцію майнової відповідальності. Це додаткові втрати боржника, майнове покарання його за невиконання або невчасне виконання обов`язку сплатити аліменти.

Стягнення пені, передбаченої абз. 1 ч. 1 ст. 196 СК України, можливе лише у разі виникнення заборгованості з вини особи, зобов`язаної сплачувати аліменти. У СК України не передбачені випадки, коли вина платника аліментів виключається. У такому разі підлягають застосуванню норми цивільного законодавства. Якщо платник аліментів доведе, що вжив усіх залежних від нього заходів щодо належного виконання зобов`язання, то платник аліментів є невинуватим у виникненні заборгованості, і підстави стягувати неустойку (пеню) відсутні. Саме на платника аліментів покладено обов`язок доводити відсутність своєї вини в несплаті (неповній сплаті) аліментів.

Судом встановлено, що на момент подачі вказаного позову до суду у відповідача відсутня заборгованість зі сплати аліментів.

Конституцією України передбачено, що всі рівні перед законом і судом; змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості (статті 24 та 129).

Виходячи зі змісту ч.1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи у продовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків.

Згідно зі ст. 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

Відповідно до ст. 8 Загальної декларації прав людини, кожна людина має право на ефективне поновлення у правах компетентними національними судами в разі порушення її основних прав, наданих їй конституцією або законом.

Отже, враховуючи наведене, суд приходить до висновку, що позовні вимоги щодо стягнення з відповідача неустойки (пені) за прострочену сплату аліментів, не знайшли своє підтвердження та не ґрунтуються на встановлених нормах Закону України «Про виконавче провадження» та Сімейного кодексу України, оскільки позивачем не надано суду доказів, які б суд міг покласти в основу задоволення вимог позивача, як це передбачено статтями 77-80 ЦПК України, і тому не підлягають задоволенню.

Відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України судові витрати у справі компенсуються за рахунок держави.

Керуючись Конституцією України, Конвенцією про захист прав людини і основоположних свобод, статтями 181, 182, 196 Сімейного Кодексу України, Законом України "Про виконавче провадження"2, 7, 10-13, 141, 263-268 ЦПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

У позові ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення неустойки за прострочення сплати аліментів - відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Київського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня проголошення судового рішення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст рішення складено та підписано 23.11.2022.

Суддя В.Л. Котвицький