Коростенський міськрайонний суд Житомирської області
Справа № 279/1257/21
Провадження № 2/279/49/22
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 березня 2022 року

Коростенський міськрайонний суд Житомирської області в складі судді Шульги О.М., з секретарем Башинською Н.М., розглянувши у приміщенні суду в м.Коростені в порядку спрощеного провадження, з повідомленням сторін, цивільну справу №279/1257/21 за позовом ОСОБА_1 , інтереси якої представляє адвокатОрлюк Сергій Антонович, до ОСОБА_2 , інтереси якої представляє адвокат Бугайов Дмитро Миколайович,третя особа: приватний нотаріус Івчук Станіслав Станіславович, про визнання недійсним договору довічного утримання та скасування державної реєстрації, -

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернулась до суду з позовом до відповідача в якому зазначила, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла її рідна баба ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , яка до дня смерті проживала за адресою: АДРЕСА_1 , яка належала їй на праві приватної власності.

В даній квартирі без реєстрації проживає ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , який є батьком ОСОБА_1 .

За життя спадкодавець ОСОБА_3 , 15.04.2019 року склала заповіт на випадок своєї смерті, яким вказала своїм спадкоємцем онуку ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , з умовою проживання ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 . Даний заповіт посвідчено приватним нотаріусом Коростенського міського нотаріального округу Житомирської області Івчуком С.С.

Після звернення до нотаріуса з заявою про прийняття спадщини за заповітом дізналася про те, що цим же приватним нотаріусом Івчуком С.С. разом з відповідачем у справі ОСОБА_2 , яка скористалась похилим віком, тяжкими хворобами та довірою ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_5 таємно укладено договір довічного утримання між померлою ОСОБА_3 та ОСОБА_2 . Остання не являється близьким родичем спадкодавця. Як стало відомо їй від батька ОСОБА_4 , баба ОСОБА_3 у 84 роки прочитати та усвідомити наслідки вказаного правочину не могла, так як хворіла на атеросклероз та інші хвороби, які унеможливлювали вчинення нею будь яких правочинів.

Всі витрати на утримання квартири сплачувала особисто вона. ЇЇ батько ОСОБА_4 зловживав алкогольними напоями, лікувався, не працював, фактично проживав за їх з бабусею рахунок. Вона доглядала за бабусею та лікувала її, а коли працювала - то їй приділяла увагу сусідка ОСОБА_5 , яка є свідком у справі.

Після смерті бабусі ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , всі витрати з поховання лягли на її плечі, оскільки вона розуміла, що остання склала на її ім`я заповіт, в квартирі проживає її батько ОСОБА_4 , який власних грошових коштів на поховання не мав, тому вона за власний рахунок поховала ОСОБА_3 , зробила поминальні обіди на 9 та 40 днів, сплачує комунальні послуги. ОСОБА_6 жодної дії передбаченої договором довічного утримання від 05.01.2021 року протягом 22 днів життя ОСОБА_3 не вчинила, так як її в квартирі, окрім вчинення фіктивного договору разом із нотаріусом ніхто й не бачив з сусідів. Передбачений договором догляд вона не здійснювала, комунальні платежі та лікування спадкодавця не оплачувала.

В свою чергу приватний нотаріус Івчук С.С., який чітко знав про наявність заповіту, міг повідомити сторони правочину про його існування, припинення чи зміну, але свідомо вчинив даний правочин, який вже вчиняв на користь родини ОСОБА_7 , батька чоловіка ОСОБА_8 , наразі з аналогічної ситуації справа розглядається в суді №279/6214/19.

Договір довічного утримання є правочином, тому його чинність пов`язується з вимогами, встановленими для чинності будь-якого правочину (ст. 203 ЦК України). Так, в ч.1 ст.215 ЦК України встановлено, що підставою недійсності правочину є недотримання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Вільне волевиявлення учасника правочину (ч.3 ст.203 ЦК України) є однією з вимог, необхідних для чинності правочину. Таким чином, відсутність, вільного вираження внутрішньої волі особи є підставою для визнання його недійсності.

У випадку підписання правочину іншою особою, обов`язок вказувати причини, з яких текст правочину не підписаний його стороною, покладається на нотаріуса.

ОСОБА_3 або ОСОБА_4 чи інша особа, яка підписувала договір довічного утримання замість відчужувача, оскільки останній не мав змоги самостійно розписатися, поставила свій підпис не в присутності відчужувача у нього вдома, а у нотаріальній конторі. При цьому, порушенням є підписання договору третьою особою без встановлення волі відчужувача й з`ясування його волевиявлення. Адже особа, яка підписує договір довічного утримання замість відчужувача, не вважається стороною договору, а виконує лише фізичну дію і волевиявлення відчужувача. Тому у випадку підписання правочину іншою особою, остання зобов`язана була упевнитись у відповідності змісту правочину волевиявленню відчужувача, оскільки підпис такої особи виражає не її особисте волевиявлення, а волю відчужувача.

Як про те роз`яснено в п.5 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 06.11.2009 року №9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними», відповідно до статей 215 та 216 ЦК України суди розглядають справи за позовами: про визнання оспорюваного правочину недійсним і застосування наслідків його недійсності, про застосування наслідків недійсності нікчемного правочину. Вимога про визнання оспорюваного правочину недійсним та про застосування наслідків його недійсності, а також вимога про застосування наслідків недійсності нікчемного правочину може бути заявлена як однією зі сторін правочину, так і іншою заінтересованою особою, права та законні інтереси якої порушено вчиненням правочину.

Згідно із договором, сторонам, у тому числі відчужувачу ОСОБА_3 , мав бути роз`яснений зміст ст.ст.203, 215, 229-235, 334, 744-757 ЦК України.

Відповідно до договору, «сторони підтверджують, що вони однаково розуміють значення, умови правочину та його правові наслідки, про що свідчать особисті підписи сторін на договорі. Встановлення дійсних намірів кожної із сторін правочину було здійснено нотаріусом за відсутності іншої сторони».

Нотаріус повинен був роз`яснити за умови зміст ст.182 ЦК України, відповідно до якої, право власності та інші речові права на нерухомі речі, обмеження цих прав, їх виникнення, перехід і припинення підлягають державній реєстрації. Державна реєстрація прав на нерухомість і правочинів щодо нерухомості є публічною, здійснюється відповідним органом, який зобов`язаний надавати інформацію про реєстрацію та зареєстровані права в порядку, встановленому законом.

Відповідно до умов договору відповідач зобов`язався довічно утримувати ОСОБА_3 , забезпечувати її харчуванням і одягом, доглядати за нею, надавати їй необхідну грошову та іншу допомогу, підтримувати її житлове приміщення у належному стані, оплачувати квартплату та комунальні послуги. З моменту вчинення правочину відповідач жодного разу не виконувала свої зобов`язання, не приходила до ОСОБА_3 , не забезпечувала її харчування і догляд, не оплачувала рахунки, не хоронила.

З урахуванням підстав позову саме відповідач зобов`язаний довести належне виконання умов договору довічного утримання, що ОСОБА_2 не здійснено.

В останні роки ОСОБА_3 тяжко хворіла і майже всю свою пенсію витрачала на придбання ліків. Неодноразово лікувалася та перебувала на обліку у лікарів КНП «Коростенської центральної районної лікарні» Ушомирської сільської ради.

Стверджує, що відповідач жодної дії передбаченої договором довічного утримання не здійснювала, тому просить визнати недійсним договір довічного утримання від 05.01.2021 року та скасувати державну реєстрацію укладеного між ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_1 , АДРЕСА_1 , померлою ІНФОРМАЦІЯ_1 і відповідачем ОСОБА_2 , РНОКПП НОМЕР_2 фактично проживає: АДРЕСА_2 , працює на станції Пінізевичі Малинського району Південно-Західної залізниці.

Одночасно просила стягнути на користь ОСОБА_1 з ОСОБА_2 понесені судові витрати.

03.12.2021 року у справі було відкрито спрощене позовне провадження та встановлено відповідачу строк для подачі відзиву на позов та подання письмових та електронних доказів щодо заперечення проти позову. Третій особі встановлено строк на подачу пояснень щодо позову та відзиву на позов. Ухвала про відкриття провадження, копія позовної заяви з додатком направлялась особам, які беруть участь у справі та була отримана відповідачем 03.12.2021 року, третьою особою 13.12.2021 року.

24.01.2022 року надійшов відзив на позов з якого слідує, що позивач безпідставно одночасно посилається на підстави, що стосуються недійсності правочину та про його розірвання. Жодного доказу на істотне порушення нотаріусом процедури вчинення нотаріальної дії, а також на стан здоров`я ОСОБА_3 , що перешкоджало їй усвідомлювати значення своїх дій та керувати ним не надано, як і доказів порушення відповідачем умов договору довічного утримання.

Відповідь на відзив не надходила.

В судовому засіданні 25.01.2022 року ОСОБА_1 пояснила, що з дитинства її виховувала бабуся, яка склала на неї заповіт. Бабуся проживала з її батьком, який не працював, випивав, що їй не подобалось, однак на його захист ставала бабуся. Перед Новим роком (2021 ) у неї виникли непорозуміння з бабусею. Однак, це тривало не довго. 13.01.2021 року бабусю госпіталізували до лікарні. В той день вона була на роботі, госпіталізацією займалась ОСОБА_9 , яка того ж дня повідомила про наявність договору довічного утримання. На цю тему вона з бабусею не розмовляла, однак вважає, що умов за вказаним договором ОСОБА_9 не виконувала, оскільки в лікарні вона здійснювала догляд за бабусею та придбавала ліки. ОСОБА_9 до лікарні не приходила. Зазначила, що бабуся сама забезпечувала себе продуктами харчування, тобто замовляла і розраховувалась за такі, коли їх приносили, в тому числі і з ОСОБА_9 .

Також фактично на її утриманні був її ( ОСОБА_3 ) батько. Після складання заповіту документи на квартиру знаходились у неї. В той час вона їх залишила для оформлення субсидії, і цим вважає, скористалась ОСОБА_9 , яка їх вкрала. Від сусідів їй відомо, що ОСОБА_9 приходила до бабусі. Їй відомо, що остання мала домовленість з бабусею щодо прибирання квартири. Зазначила, що раніше ОСОБА_9 була знайома з бабусею, оскільки наймала житло у бабусі, а потім вони постійно замовляли у неї молочні продукти. Витрати на поховання бабусі несла вона, а не ОСОБА_9 , яка лише надала 500 гривень.

Підтвердження наявності договору довічного утримання отримала у приватного нотаріуса Івчука С.С., після звернення на оформлення спадкових прав на підставі заповіту. Самого договору нотаріус їй не надав. Після цього з питання реалізації спадкових прав після смерті бабусі вона звернулась до приватного нотаріуса Неборачко І.В. Наразі вона продовжує сплачувати комунальні послуги за квартиру, в якій на даний час вже зареєстрована неповнолітня дитина.

Представник позивача - адвокат Орлюк С.А. позовні вимоги підтримав. Вказав. Що існує зразок типового договору довічного утримання в якому прописуються умови, яких у даній ситуації ОСОБА_9 не виконувала. Так, договір було укладено 8 січня 2021 року, а ІНФОРМАЦІЯ_6 ОСОБА_3 вже померла. В квартирі залишився проживати батько позивача, який не мав самостійного доходу, був утриманцем померлої і також через декілька місяців помер.

Відповідач ОСОБА_7 в судове засідання не прибула.

Представник відповідача Бугайов Д.В. направив до суду клопотання про відкладення розгляду справи у зв`язку з його перебуванням у відпустці.

Підставою для відкладення розгляду справи може бути, зокрема те, якщо суд визнає потрібним, щоб сторона у справі дала особисті пояснення.

Відповідно до ст.128 ЦПК України суд повідомляє учасників справи про дату, час і місце судового засідання чи вчинення відповідної процесуальної дії, якщо їх явка є не обов`язковою.

Провадження у даній справі відкрито за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін. При цьому, явка сторін обов`язковою не визнавалась.

Згідно ст.278 ЦПК України за клопотанням сторони суд може відкласти розгляд справи з метою надання додаткового часу для подання відповіді на відзив та (або)заперечення, якщо вони не були подані до першого судового засідання з поважних причини.

Такі підстави для відкладення розгляду справи відсутні.

З врахуванням того, що провадження у справі відкрито за правилами спрощеного позовного провадження, при цьому чинний ЦПК України не містить перешкод в тому, що перше судове засідання у справі може бути по суті останнім, тому зазначені адвокатом Бугайовим Д.В. обставини не є підставою для відкладення судового засідання.

Третя особа в судове засідання не з`явилась, пояснень щодо позову, або відзиву не подала.

Вислухавши пояснення сторони позивача, дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку про наступне:

Судом встановлено, що 08.01.2021 року між ОСОБА_3 (далі відчужувач) та ОСОБА_2 (далі набувач) укладено договір довічного утримання, який посвідчений приватним нотаріусом Коростенського міського нотаріального округу Івчуком С.С., та зареєстрований в реєстрі за № 68.

Відповідно до укладеного договору ОСОБА_3 передає у власність ОСОБА_2 належну на праві власності квартиру за номером АДРЕСА_3 , взамін чого остання зобов`язується надавати ОСОБА_3 довічно матеріальне забезпечення.

Обов`язок Набувача з надання Відчужувачу довічного забезпечення визначається у вигляді :

-забезпечення житлом шляхом збереження права довічного проживання у відчужуваній квартирі;

-забезпечення догляду (харчування, придбання одягу, забезпечення особистої гігієни), надання матеріальної допомоги для придбання ліків та оплати медичних послуг і процедур у випадку хвороби та перебування ОСОБА_3 у стаціонарі;

-організація поховання Відчужувача у разі її смерті (п.10 Договору).

Вартість матеріального забезпечення (харчування, одягу, догляду та необхідної допомоги) визначається сторонами в розмірі 2000 гривень на місяць (п.12 Договору).

Поняття договору довічного утримання (догляду), його форма та сторони закріплено у ст.744-746 ЦК України.

ІНФОРМАЦІЯ_1 у віці 83 років в м.Коростень Житомирської області померла ОСОБА_3 , що стверджується свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_3 виданим 28.01.2021 року.

Позивач на підтвердження ступеня родинного зв`язку з ОСОБА_3 до позовної заяви не подала.

Статтею 83 ЦПК України визначено, що позивач, особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб, повинні подати докази разом з поданням позовної заяви.

Згідно з частинами першою статті 15, частиною першою статті 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Для застосування того чи іншого способу захисту, необхідно встановити які ж права (інтереси) позивача порушені, невизнані або оспорено відповідачем і за захистом яких прав (інтересів) позивач звернувся до суду.

При оцінці обраного позивачем способу захисту потрібно враховувати його ефективність, тобто спосіб захисту має відповідати змісту порушеного права, характеру правопорушення, та забезпечити поновлення порушеного права.

За змістом статей 16, 203, 215 ЦК України для визнання судом оспорюваного правочину недійсним необхідним є: пред`явлення позову однією із сторін правочину або іншою заінтересованою особою; наявність підстав для оспорення правочину; встановлення, чи порушується (не визнається або оспорюється) суб`єктивне цивільне право або інтерес особи, яка звернулася до суду.

Таке розуміння визнання правочину недійсним, як способу захисту, є усталеним у судовій практиці.

Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

У постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 05 вересня 2019 року у справі № 638/2304/17 (провадження № 61-2417сво19) зроблено висновок, що «недійсність договору як приватно-правова категорія, покликана не допускати або присікати порушення цивільних прав та інтересів або ж їх відновлювати. По своїй суті ініціювання спору про недійсність договору не для захисту цивільних прав та інтересів є недопустимим».

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 19 червня 2019 року у справі № 643/17966/14-ц (провадження № 14-203цс19) зазначено: «стаття 204 ЦК України закріплює презумпцію правомірності правочину. Ця презумпція означає, що вчинений правочин вважається правомірним, тобто таким, що породжує, змінює або припиняє цивільні права й обов`язки, доки ця презумпція не буде спростована, зокрема, на підставі рішення суду, яке набрало законної сили. Таким чином, у разі не спростування презумпції правомірності договору всі права, набуті сторонами правочину за ним, повинні безперешкодно здійснюватися, а створені обов`язки підлягають виконанню».

Набувач стає власником майна, переданого йому за договором довічного утримання (догляду ), відповідно до статті 334 цього Кодексу (ст.748 ЦК України).

Згідно ст. 755 ЦК України договір довічного утримання (догляду) може бути розірваний за рішення суду:

1) на вимогу відчужувача або третьої особи, на користь якої він був укладений у разі невиконання або неналежного виконання набувачем своїх обов`язків, незалежно від його вини;

2) на вимогу набувача.

Договір довічного утримання (догляду) припиняється зі смертю відчужувача.

Відповідно до приписів частини третьої статті 203, частини першої статті 215 ЦК України правочин може бути визнаний судом недійсним, зокрема, у випадку , якщо волевиявлення його учасника не було вільним та/або не відповідало його внутрішній волі.

Так, згідно ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятись у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей.

Відповідно до статті 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Відповідно до ст.ст. 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору з власної ініціативи.

Сторона позивача не довела підстав, які б мали наслідком недійсність договору довічного утримання, а також того, що вказаний правочин укладеного за відсутності вільного волевиявлення ОСОБА_3 ,

Договір відповідає вимогам закону, посвідчений уповноваженою особою, яка мала на це право в силу закону, у якому відсутні порушення його форми та посвідчення.

Дієздатність ОСОБА_3 під час укладання договору нотаріусом перевірено.

Особистий підпис ОСОБА_3 у договорі свідчить про вільне волевиявлення; обставини, які б свідчили про зворотне, при розгляді справи не встановлено.

Посилання позивача на те, що відповідач скористалась тим, що вона залишила правовстановлюючі документи на столі у квартирі бабусі для оформлення субсидії, не впливає на недійсність оспорюваного договору, оскільки недійсність правочину пов`язується з обставинами, що існували на момент вчинення правочину, і не залежить від обставин щодо виконання /невиконання/ його умов.

З урахуванням наведеного, встановивши, що укладений між ОСОБА_3 та ОСОБА_7 договір довічного утримання відповідає вимогам закону щодо його форми та порядку укладення, підписано особисто відчужувачем, з зазначенням місця його складення, дати, місця його посвідчення, посвідчений уповноваженою на те особою, яка перевірила дієздатність відчужувача, тому виходячи з засад принципу непорушності волі ОСОБА_3 , позов задоволенню не підлягає.

Керуючись ст.ст. 4, 76 - 89, 206, 247, 258, 259, 263-265, 268, 273, 352, 354, 355 ЦПК України, ст.202, 203, 215, 257, 744, 755-757 ЦК України, -

У Х В А Л И В:

В задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання недійсним договору довічного утримання та скасування державної реєстрації відмовити.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку безпосередньо до апеляційного суду Житомирської області шляхом подачі протягом тридцяти днів апеляційної скарги.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складання, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом 30 днів з дня його вручення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Сторони та учасники:

Позивач - ОСОБА_1 : АДРЕСА_4 , РНОКПП НОМЕР_4 .

Представник позивача - адвокат Орлюк Сергій Антонович, місце знаходження: 11500, м.Коростень, вул.Сосновського, 26, Житомирська обл., свідоцтво про право на зайняття адвокатською діяльністю серії 464 від 12.06.2008 року видане Житомирською обласною спілкою адвокатів.

Відповідач - ОСОБА_6 : АДРЕСА_5 , РНОКПП НОМЕР_5 .

Представник відповідача - адвокат Бугайов Дмитро Миколайович, місце знаходження: 11500, м.Коростень, вул. Грушевського, 15, оф.20, свідоцтво на право зайняттям адвокатською діяльністю №000958 від 22.05.2018 року видане Радою адвокатів Житомирської області.

Третя особа: приватний нотаріус Івчук Станіслав Станіславович, місце знаходження: 11500, м.Коростень, вул.Грушевського, 12, Житомирська обл.

Суддя: Шульга О.М.