КИЇВСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД МІСТА ОДЕСИ
Провадження № 2-п/947/55/22
УХВАЛА

19.12.2022 року

Київський районний суд м. Одеси в складі:

головуючого судді Калініченко Л.В.

при секретарі Матвієвої А.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Одесі цивільну справу за заявою представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 про перегляд заочного рішення Київського районного суду міста Одеси від 22.12.2021 року по цивільній справі №947/18594/21 за позовом Акціонерного товариства «Альфа-Банк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,

ВСТАНОВИВ:

В провадженні Київського районного суду міста Одеси на розгляді перебувала цивільна справа №947/18594/21 за позовом АТ «Альфа-Банк» до ОСОБА_1 про стягнення з останньої заборгованості за кредитним договором №500815051 від 15.03.2019 року, яка станом на 13.05.2021 року, становить у розмірі 252768 гривень 81 копійки, яка складається з: заборгованості за кредитом в сумі 180981,63 грн.; заборгованості по відсоткам в сумі 68749,98 грн.; штрафу в сумі 3037,20 грн.

За наслідком розгляду вказаної справи, 22.12.2021 року Київським районним судом міста Одеси ухвалено заочне рішення яким позов задоволено. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства «Альфа-Банк» заборгованість за кредитним договором №500815051 від 15.03.2019 року станом на 13.05.2021 року у загальному розмірі 252768 гривень 81 копійка, яка складається з: заборгованості за кредитом в сумі 180981 гривні 63 копійки; заборгованості по відсоткам в сумі 68749 гривень 98 копійок; штрафу в сумі 3037 гривень 20 копійок, а також у відшкодування витрат зі сплати судового збору - 2270 (дві тисячі двісті сімдесят) гривень 00 копійок.

03.10.2022 року до Київського районного суду міста Одеси надійшла заява представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 про перегляд заочного рішення Київського районного суду міста Одеси від 22.12.2021 року по цивільній справі №947/18594/21.

В обґрунтування заяви, представник заявниці посилається на те, що під час розгляду ОСОБА_1 не було належним чином повідомлено про дату, час і місце проведення судового розгляду по справі, а саме за належним місцем реєстрації, у зв`язку з чим відповідачка була позбавлена права на участь в розгляді справи, скористатись процесуальним правом на подання відзиву, подання доказів у заперечення проти позову.

Також представник відповідача в обґрунтування заяви про перегляд заочного рішення суду посилається на те, що не згоден з вимогами позивача, оскільки банком не доведено факту укладення між сторонами кредитного договору згідно приписів Закону України «Про споживче кредитування», позивачем не надано доказів на підтвердження отримання відповідачем кредитних коштів, наданий позивачем розрахунок заборгованості не є належним доказом, та взагалі надані позивачем до позову доказу не є допустимими в розумінні положень ЦПК України.

На підставі викладеного, представник зазначає, що заявниця вимушена звернутись до суду з цією заявою.

Відповідно до автоматизованої системи документообігу заяву про перегляд заочного рішення було розподілено судді Київського районного суду м. Одеси Калініченко Л.В.

Ухвалою судді Київського районного суду міста Одеси від 04.10.2022 року поновлено ОСОБА_1 процесуальний строк на звернення до суду з вказаною заявою та прийнято заяву вказану заяву, прийнято заяву до розгляду та призначено дату, час і місце проведення судового засідання.

У судовому засіданні призначеному на 19.12.2022 року представник заявниці ОСОБА_1 ОСОБА_2 заяву підтримав, просив суд задовольнити, а заочне рішення Київського районного суду міста Одеси від 22.12.2021 року по цивільній справі №947/18594/21, скасувати, призначивши справу до нового розгляду.

Представник АТ «Альфа-Банк» в судовому засіданні 19.12.2022 року заперечував проти задоволення вказаної заяви, з підстав її необґрунтованості.

Заслухавши пояснення представників по справі, дослідивши подану до суду заяву та матеріали цивільної справи, суд дійшов до висновку про задоволення заяви ОСОБА_1 , скасування заочного рішення Київського районного суду міста Одеси від 22.12.2021 року по цивільній справі №947/18594/21, з наступних підстав.

У відповідності до ч.1 ст.3 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється відповідно до Конституції України, цього Кодексу, Закону України "Про міжнародне приватне право", законів України, що визначають особливості розгляду окремих категорій справ, а також міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Відповідно до ч.1 ст. 288 ЦПК України, заочне рішення підлягає скасуванню, якщо судом буде встановлено, що відповідач:

- не з`явився в судове засідання та (або) не повідомив про причини неявки, а також,

- не подав відзив на позовну заяву з поважних причин, і

- докази, на які він посилається, мають істотне значення для правильного вирішення справи.

Отже, з аналізу вказаної норми законодавства вбачається, що для скасування заочного рішення суду необхідно встановити не лише поважність причин неявки відповідача у судове засідання та не надання відзиву, а й те, що аргументи щодо обставин справи впливали на правильне її вирішення. Лише при встановленні цих умов в сукупності у суду є підстави для скасування заочного рішення суду.

Таким чином, підставою для скасування заочного рішення може бути тільки наявність одночасно усіх умов, встановлених ч. 1 ст. 288 ЦПК України, а саме: доведеність обставин, що: відповідач не з`явився в судове засідання, не повідомив про причини неявки і не подав відзив з поважних причин, і докази, на які він посилається, мають істотне значення для правильного вирішення справи.

Дослідивши матеріали цивільної справи №947/18594/21, судом встановлено, що відповідач ОСОБА_1 про усі судові засідання під час розгляду справи повідомлялась судом шляхом направлення судової повістки поштовим відправленням разом з рекомендованим повідомленням про вручення, за адресою місця проживання: АДРЕСА_1 , за якою поштова кореспонденція не була вручена, приймаючи, що у відповідності до

Також, судом на перше призначене судове засідання здійснювалось скерування повістки на ім`я відповідача за адресою: АДРЕСА_2 , за якою поштова кореспонденція не була вручена.

У відповідності до відповіді отриманої судом під час розгляду справи з адресно-довідкової роботи ГУДМС України в Одеській області, встановити зареєстроване місце проживання ОСОБА_1 , не представлялось можливим.

Приймаючи, що офіційні відомості про зареєстроване місце проживання відповідачки відсутнє, виклик останньої здійснювався через оголошення на офіційному веб-сайті судової влади України, з опублікуванням якого особа вважається повідомленою належним чином.

Разом з тим, судом встановлено, що у відповідності до наданих представником відповідача до суду документів вбачається, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , починаючи з 26.05.2018 року зареєстрована за адресою: АДРЕСА_2 .

На підставі вищевикладеного вбачається, що ОСОБА_1 в судове засідання, в якому ухвалено рішення по справі, належним чином не була сповіщена, а відтак не дотримано вимог ст. 280 ЦПК України стосовно розгляду судом справи в заочному порядку.

Так, у статті 129 Конституції України однією із засад судочинства проголошено рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом.

Процесуальний порядок провадження у цивільних справах визначається ЦПК України та іншими законами України, якими встановлюється зміст, форма, умови реалізації процесуальних прав і обов`язків суб`єктів цивільно-процесуальних правовідносин та їх гарантій.

Так, дотримання процесуального механізму належного повідомлення учасників справи необхідно розглядати в контексті норм статей 2, 5, 8 ЦПК України, згідно з якими, завданням суду є здійснення правосуддя з метою захисту прав і свобод осіб та надання їм рівних процесуальних можливостей для захисту своїх прав, які повинен забезпечити суд, а обов`язок суду щодо належного повідомлення сторін у справі є необхідним процесуальним механізмом забезпечення сторонам обізнаності щодо своєї судової справи та з метою реалізації права на захист.

У частині четвертій статті 10 ЦПК України і статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» на суд покладено обов`язок під час розгляду справ застосовувати Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і Протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України (далі - Конвенція), та практику Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) як джерело права.

Стаття 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року (далі Конвенція 1950 року) гарантує право на справедливий і публічний розгляд справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру. Розгляд, що гарантується статтею 6 Конвенції, має здійснюватися відповідно до норм закону, що передбачають наявність у сторін судового розгляду ефективного судового захисту з метою захисту їх цивільних прав (Belesandothersv. theCzechRepublic (Белеш та інші проти Чеської Республіки), § 49).

У свою чергу, Європейський суд з прав людини зазначив, що принцип рівності сторін - один із складників ширшої концепції справедливого судового розгляду - передбачає, що кожна сторона повинна мати розумну можливість представляти свою сторону в умовах, які не ставлять її в суттєво менш сприятливе становище порівняно з опонентом. Зокрема, «право на публічний розгляд», передбачене пунктом 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, означає право на «уснеслухання». І це право було б позбавлене смислу, якби сторона у справі не булла повідомлена про слухання таким чином, щоб мати можливість брати участь у ньому, якщо вона вирішила здійснити своє право на явку до суду, встановлене національним законом. В інтересах здійснення правосуддя сторона спору повинна бути викликана до суду таким чином, щоб знати не тільки про дату і місце проведення засідання, але й мати достатньо часу, щоб встигнути підготуватися до справи.

Кожен має право на судовий розгляд справи, що стосується його цивільних прав та обов`язків. Порушенням права на справедливий суд визнавався судовий розгляд без повідомлення особи за її відомим місцем проживання (пункт 97 та інші рішення у справі «Schmidtv. Latvia» від 27 квітня 2017 року). У § 87 у справі «Салов проти України» (заява № 65518/01) Європейський суд з прав людини вказав, що принцип рівності сторін у процесі є лише одним з елементів більш широкого поняття справедливого судового розгляду, яке також включає фундаментальний принцип змагальності процесу (див. «Ruiz-Mateosv. Spain», рішення від 23 червня 1993 року, серія A, № 262, с. 25, параграф 63). Більш того, принцип рівності сторін у процесі у розумінні «справедливого балансу» між сторонами вимагає, щоб кожній стороні надавалася розумна можливість представити справу в таких умовах, які не ставлять цю сторону у суттєво невигідне становище відносно другої сторони (див. «DomboBeheerB.V. v. theNetherlands», рішення від 27 жовтня 1993 року, серія A, № 274, с. 19, параграф 33, та «Ankerlv. Switzerland», рішення від 23 жовтня 1996 року, Reports 1996-V, параграф 38).

Враховуючи вищевикладене, а також, що дотримання процесуального механізму належного повідомлення учасників справи є необхідною і важливою умовою для забезпечення та реалізації завдань та принципів правосуддя, суд вважає, що ОСОБА_1 не була належним чином повідомленою про дату, час і місце проведення судового засідання, а відтак була позбавлена можливості скористатись процесуальним правом на подання відзиву на позовну заяву та подати до суду докази на підтвердження своїх заперечень.

Як вже зазначалось судом, частиною 1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04.11.1950 року та відповідно до ст.9 Конституції України, передбачено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру.

Суд при цьому враховує, що Європейський суд у своїй практиці широко тлумачить дане питання, основним у якому є доступ до суду в тому розумінні, що особі має бути забезпечена можливість звернутись до суду для вирішення певного питання, і що з боку держави не повинні чинитись правові чи практичні перешкоди для здійснення цього права.

У п. 24 рішення Європейського суду з прав людини у справі «Надточій проти України» та п. 23 рішення Європейського суду з прав людини у справі «Гурепка проти України № 2» наголошується на принципі рівності сторін одному із складників ширшої концепції справедливого судового розгляду, який передбачає, що кожна сторона повинна мати розумну можливість відстоювати свою позицію у справі в умовах, які не ставлять її в суттєво менш сприятливе становище в порівнянні з опонентом.

Також відповідно до положень ст. 2 ЦПК України, завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Беручи до уваги конкретні обставини справи та доводи заявника, а також з точки зору дотримання права на доступ до правосуддя, проголошеного ст.55 Конституції України та ст. 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, враховуючи, що під час винесення заочного рішення не були перевірені з урахуванням думки ОСОБА_1 усі обставини справи та не були вивчені їх докази, суд вважає, що заява ОСОБА_1 про перегляд заочного рішення суду є обґрунтованою та підлягає до задоволення, а відтак заочне рішення Київського районного суду міста Одеси від 22.12.2021 року по цивільній справі №947/18594/21 підлягає скасуванню.

Згідно з п.2 ч.3 ст. 287 ЦПК України, у результаті розгляду заяви про перегляд заочного рішення суд може своєю ухвалою зокрема скасувати заочне рішення і призначити справу до розгляду за правилами загального чи спрощеного позовного провадження.

Відповідно до ч.3 ст.274 ЦПК України, при вирішенні питання про розгляд справи в порядку спрощеного або загального позовного провадження суд враховує:

1) ціну позову;

2) значення справи для сторін;

3) обраний позивачем спосіб захисту;

4) категорію та складність справи;

5) обсяг та характер доказів у справі, в тому числі чи потрібно у справі призначити експертизу, викликати свідків тощо;

6) кількість сторін та інших учасників справи;

7) чи становить розгляд справи значний суспільний інтерес;

8) думку сторін щодо необхідності розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження.

До того ж, відповідно до ч. ч. 2-6 ст. 19 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється за правилами, передбаченими цим Кодексом, у порядку: наказного провадження; позовного провадження (загального або спрощеного); окремого провадження. Спрощене позовне провадження призначене для розгляду: 1) малозначних справ; 2) справ, що виникають з трудових відносин; 3) справ про надання судом дозволу на тимчасовий виїзд дитини за межі України тому з батьків, хто проживає окремо від дитини, у якого відсутня заборгованість зі сплати аліментів та якому відмовлено другим із батьків у наданні нотаріально посвідченої згоди на такий виїзд; 4) справ незначної складності та інших справ, для яких пріоритетним є швидке вирішення справи.

Загальне позовне провадження призначене для розгляду справ, які через складність або інші обставини недоцільно розглядати у спрощеному позовному провадженні.

Для цілей цього Кодексу малозначними справами є: 1) справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб; 2) справи незначної складності, визнані судом малозначними, крім справ, які підлягають розгляду лише за правилами загального позовного провадження, та справ, ціна позову в яких перевищує двісті п`ятдесят розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб; 3) справи про стягнення аліментів, збільшення їх розміру, оплату додаткових витрат на дитину, стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів, індексацію аліментів, зміну способу їх стягнення, якщо такі вимоги не пов`язані із встановленням чи оспорюванням батьківства (материнства); 4) справи про розірвання шлюбу; 5) справи про захист прав споживачів, ціна позову в яких не перевищує двохсот п`ятдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Дослідивши матеріали позовної заяви, приймаючи доводи сторони відповідача, обсяг та характер доказів у справі, які підлягає дослідженню, суд вважає за доцільне здійснити розгляд справи в порядку загального позовного провадження та призначити дату, час і місце проведення підготовчого судового засідання.

Керуючись ст.ст. 187, 284-288 ЦПК України, суд,

УХВАЛИВ:

Заяву ОСОБА_1 про перегляд заочного рішення суду задовольнити.

Скасувати заочне рішення Київського районного суду міста Одеси від 22.12.2021 року по цивільній справі №947/18594/21 за позовом Акціонерного товариства «Альфа-Банк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості.

Розгляд справи призначити в порядку загального позовного провадження.

Призначити підготовче судове засідання з повідомленням учасників справи у залі № 226 Київського районного суду м. Одеси на 02 лютого 2023 року о 12 годині 30 хвилин.

Визначити відповідачеві п`ятнадцятиденний строк з дня вручення даної ухвали для подання відзиву на позовну заяву. У зазначений строк відповідач має право надіслати суду відзив на позовну заяву, який повинен відповідати вимогам ст. 178 ЦПК України, і всі письмові та електронні докази (які можливо доставити до суду), висновки експертів і заяви свідків, що підтверджують заперечення проти позову. Відповідно до вимог ч. 4 ст. 178 ЦПК України, одночасно з надісланням (наданням) відзиву до суду, копія відзиву та доданих до нього документів відповідач зобов`язаний надіслати іншим учасникам справи. У разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами (ч. 8 ст. 178 ЦПК України).

Відповідач, у відповідності до ч. 1 ст. 193 ЦПК України, має право у строк для подання відзиву пред`явити зустрічний позов.

Роз`яснити позивачеві, що у разі отримання відзиву на позову заяву, позивач має право у відповідності до ст.179 ЦПК України, у десятиденний строк з дня вручення відзиву на позову заяву, надати відповідь на відзив, з дотриманням правил встановлених ч.3-5 ст. 178 ЦПК України. Копія відповіді на відзив та доданих до неї документів іншим учасникам справи повинна бути надіслана (надана) одночасно з надісланням (наданням) відповіді на відзив до суду.

Роз`яснити відповідачеві, що у разі отримання відповіді на відзив, відповідач має право у відповідності до ст.180 ЦПК України, у десятиденний строк з дня вручення відповіді на відзив, надати заперечення на відповідь на відзив, з дотриманням правил встановлених ч.3-5 ст. 178 ЦПК України. Копія заперечень та доданих до неї документів іншим учасникам справи повинна бути надіслана (надана) одночасно з надісланням (наданням) заперечень до суду.

Повідомити учасників справи про можливість отримання інформації щодо справи на веб-сторінці офіційного веб-порталу судової влади України за адресою: http://court.gov.ua/sud1512/.

Копію ухвали, пам`ятку про роз`яснення прав та обов`язків передбачених ст. 43, ст. 49 ЦПК України, надіслати учасникам справи. Копію позовної заяви з доданими до неї документами надіслати відповідачам та третій особі.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання.

Ухвала окремо від рішення суду оскарженню не підлягає, заперечення на неї можуть бути включені до апеляційної скарги на рішення суду.

Головуючий Калініченко Л. В.