Справа № 180/783/22
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 грудня 2022 р. м.Марганець

Марганецький міський суд Дніпропетровської області у складі:

головуючого судді Хомченко С.І.

з секретарем Меньшиковою А.В.,

за участю:

представника позивача ОСОБА_1 ,

представника відповідача ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Марганець цивільну справу за позовом ОСОБА_3 , представника позивача ОСОБА_4 до територіальної громади м. Марганець в особі Марганецької міської ради про визнання права власності за набувальною давністю,

ВСТАНОВИВ:

Представник позивача ОСОБА_1 , який діє в інтересах ОСОБА_3 звернувся до суду звищевказаною позовною заявою, мотивуючи свої вимоги тим, що з 2008 року та по теперешній час ОСОБА_3 та її сім`я мешкає в будинку АДРЕСА_1 . Будинок раніше належав ОСОБА_5 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 . Після його смерті будинок у спадщину ніхто не прийняв. ОСОБА_3 з родиною вселилася у вказаний будинок, здійснила ремонт та постійно проживає в будинку, оскільки іншого житла вона не має. Враховуючи те, що ОСОБА_3 відкрито та безперервно користується та утримує домоволодіння в належному стані, виконує ремонтні роботи, сплачує комунальні послуги вважає, що існують підстави для визнання права власності на нерухоме майно за набувальною давністю.

В судовому засіданні від 09.08.2022 року представник позивача на позові наполягав, просив задовольнити в повному обсязі.

В судовому засіданні від 09.08.2022 року представник відповідача позов не визнала, пояснила, що долучена позивачем копія свідоцтва про смерть видана іноземною державою. Факт смерті ОСОБА_5 на території іноземної держави виданий державним органом України відсутній. Також відповідно до заповіту ОСОБА_5 заповідав належний йому дім з земельною ділянкою та надвірними спорудами свої дочці ОСОБА_6 .. Позивач посилається у своїй позовній заяві на ст. 344 ЦПК України, яка взагалі не може бути застосована в цьому випадку, та просила суд відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі.

14.12.2022 року представник позивача в судове засідання не з`явився, надав суду заяву про розгляд справи у його відсутність, на позовних вимогах наполягав.

14.12.2022 року представник відповідача в судове засідання не з`явився, надав суду заяву про розгляд справи у його відсутність, просила в позові відмовити.

Дослідивши матеріали справи, вивчивши повно та всебічно обставини справи в їх сукупності, оцінивши надані докази, вислухавши доводи сторін, пояснення свідків, виходячи зі свого внутрішнього переконання, суд дійшов висновку, що позов не підлягає задоволенню з таких підстав.

Судом встановлено, що згідно копії свідоцтва про смерть, виданої відділенням відділу РАГС м.Дятьково Дятьковського району Брянської області Росія ІНФОРМАЦІЯ_1 помер ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , громадянин Росії, актова запис № 85 від 18.04.2007 року (а.с.6).

Позивач вказує, що в будинку АДРЕСА_1 вона проживає разом із сім`єю з 2008 року, про що надала копію довідки від 19.04.2022 року виданої головою квартального комітету Марганецької міської ради ОСОБА_7 (а.с.7) та здійснює оплату комунальних платежів (а.с. 8-10).

09.08.2022 року судом були допитані свідки.

Свідок ОСОБА_8 суду пояснила, що знає позивачку, вона живе через дві хати від неї. Також вона знала ОСОБА_9 . ОСОБА_10 15 років назад зайшла проживати в хату. Зараз там живе її мати.

Свідок ОСОБА_11 суду пояснила, з ОСОБА_10 вони сусіди. Раніше в будинку жив ОСОБА_12 , після його смерті в будинку ніхто не жив. Потім в будинок заселилася ОСОБА_10 . Зараз в будинку проживає її мати.

Свідок ОСОБА_13 суду пояснив, що ОСОБА_14 знав, він помер. За його будинок він нічого не знає. Марина з сім`єю в будинку живе близько 15 років.

Також в матеріалах справи міститься копія інформаційної довідки від 28.06.2022 року виданої КП Марганецьким БТІ ММР, згідно якої будинок АДРЕСА_1 право власності зареєстровано на ОСОБА_5 (а.с.30).

Згідно копії заповіту 32 АА 459270 зареєстрованого 07.04.2007 року в м.Дятьково Брянської області РФ ОСОБА_12 , ІНФОРМАЦІЯ_2 заповідав належний йому будинок з земельною ділянкою та надвірними спорудами розташований по АДРЕСА_1 своїй дочці ОСОБА_6 (а.с.35).

03.08.2007 року ОСОБА_6 зробила замовлення щодо виконання інвентаризаційних робіт домоволодіння за адресою АДРЕСА_1 (а.с.38).

Статтею 328 ЦК України передбачено, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Відповідно до абзацу 1 частини першої статті 60 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Правовий інститут набувальної давності опосередковує один із первинних способів виникнення права власності, тобто це такий спосіб, відповідно до якого право власності на річ виникає вперше або незалежно від права попереднього власника на цю річ, воно ґрунтується не на попередній власності та відносинах правонаступництва, а на сукупності обставин, зазначених у частині першій статті 344 ЦК України, а саме: наявність суб`єкта, здатного набути у власність певний об`єкт; законність об`єкта володіння; добросовісність заволодіння чужим майном; відкритість володіння; безперервність володіння; сплив установлених строків володіння; відсутність норми закону про обмеження або заборону набуття права власності за набувальною давністю. Для окремих видів майна право власності за набувальною давністю виникає виключно на підставі рішення суду (юридична легітимація).

Згідно з роз`ясненнями, які містяться в п. 9 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про судову практику у справах про захист права власності та інших речових прав» № 5 від 07 лютого 2014 року при вирішенні спорів, пов`язаних із набуттям права власності за набувальною давністю, суди повинні враховувати, що володіння є добросовісним, якщо особа при заволодінні чужим майном не знала і не могла знати про відсутність у неї підстав для набуття права власності.

Положеннями частин першої та четвертої статті 344 ЦК України передбачено, що особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п`яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом. Право власності за набувальною давністю на нерухоме майно, транспортні засоби, цінні папери набувається за рішенням суду.

Аналізуючи поняття добросовісності заволодіння майном як підстави для набуття права власності за набувальною давністю відповідно до статті 344 ЦК України, слід виходити з того, що добросовісність як одна із загальних засад цивільного судочинства означає фактичну чесність суб`єктів у їх поведінці, прагнення сумлінно захистити свої цивільні права та забезпечити виконання цивільних обов`язків. При вирішенні спорів має значення факт добросовісності заявника саме на момент отримання ним майна (заволодіння майном), тобто на той початковий момент, який включається в повний давнісний строк володіння майном, визначений законом. Володілець майна в момент його заволодіння не знає (і не повинен знати) про неправомірність заволодіння майном. Крім того, позивач як володілець майна повинен бути впевнений у тому, що на це майно не претендують інші особи і він отримав це майно за таких обставин і з таких підстав, які є достатніми для отримання права власності на нього.

Отже йдеться про добросовісне, але неправомірне, в тому числі безтитульне, заволодіння майном особою, яка в подальшому претендуватиме на набуття цього майна у власність за набувальною давністю. Підставою добросовісного заволодіння майном не може бути, зокрема, будь-який договір, що опосередковує передання майна особі у володіння (володіння та користування), проте не у власність. Володіння майном за договором, що опосередковує передання майна особі у володіння (володіння та користування), виключає можливість набуття майна у власність за набувальною давністю, адже у цьому разі володілець володіє майном не як власник.

Відповідна особа має добросовісно заволодіти саме чужим майном, тобто об`єкт давнісного володіння повинен мати власника або бути річчю безхазяйною (яка не має власника або власник якої невідомий). Нерухоме майно може стати предметом набуття за набувальною давністю якщо воно має такий правовий режим, тобто є об`єктом нерухомості, який прийнято в експлуатацію.

Відкритість володіння майном означає, що володілець володіє річчю відкрито, без таємниць, не вчиняє дій, спрямованих на приховування від третіх осіб самого факту давнісного володіння. При цьому володілець не зобов`язаний спеціально повідомляти інших осіб про своє володіння. Володілець має поводитися з відповідним майном так само, як поводився б з ним власник.

Давнісне володіння має бути безперервним протягом певного строку, тобто бути тривалим. Для нерухомого майна тривалість володіння складає десять років.

Набуття відповідною особою права власності за набувальною давністю можливе лише за наявності всіх указаних умов у сукупності.

При вирішенні спорів, пов`язаних із набуттям права власності за набувальною давністю, необхідним є встановлення, зокрема, добросовісності та безтитульності володіння. Наявність у володільця певного юридичного титулу унеможливлює застосування набувальної давності. При цьому безтитульність визначена як фактичне володіння, яке не спирається на будь-яку правову підставу володіння чужим майном. Отже, безтитульним є володіння чужим майном без будь-якої правової підстави. Натомість володіння є добросовісним, якщо особа при заволодінні чужим майном не знала і не могла знати про відсутність у неї підстав для набуття права власності.

Подібні висновки викладені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 14 травня 2019 року у справі № 910/17274/17 (провадження № 12-291гс18), а також у постановах Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 01 серпня 2018 року у справі № 201/12550/16-ц (провадження № 61-19156св18), від 27 червня 2019 року у справі № 175/2338/16-ц (провадження № 61-2017св18).

Добросовісність передбачає, що володілець майна не знав і не міг знати про те, що він володіє чужим майном, тобто, ті обставини, які обумовили його володіння, не давали і не могли давати володільцю сумніву щодо правомірності його володіння майном.

Зазначений правовий висновок, викладений у постановах Верховного Суду від 27 вересня 2018 року у справі № 571/1099/16-ц, від 31 жовтня 2018 року у справі № 683/2047/16-ц.

Так, правовий інститут набувальної давності опосередковує один із первинних способів виникнення права власності, тобто, це такий спосіб, відповідно до якого право власності на річ виникає вперше або незалежно від права попереднього власника на цю річ, воно ґрунтується не на попередній власності та відносинах правонаступництва, а на сукупності обставин, зазначених у ч.1 ст.344 ЦК України, а саме: наявність суб`єкта, здатного набути у власність певний об`єкт; законність об`єкта володіння; добросовісність заволодіння чужим майном; відкритість володіння; безперервність володіння; сплив установлених строків володіння; відсутність норми закону про обмеження або заборону набуття права власності за набувальною давністю. Для окремих видів майна право власності за набувальною давністю виникає виключно на підставі рішення суду (юридична легітимація).

Отже, умовами набуття права власності за набувальною давністю є:

1) добросовісність користування майном, яке полягає у невчиненні особою перешкод власнику цього майна у реалізації ним свого права власності на це майно протягом 10 років;

2) відкритість користування, яке має бути очевидним для усіх інших осіб;

3) безперервність користування протягом 10 років;

4) відсутність документів, які б свідчили про наявність у громадянина прав на це майно.

Відсутність будь-якого з перерахованих елементів виключає можливість набуття права власності за набувальною давністю.

Отже, ОСОБА_3 заволоділа чужим майном, яке їй не належало, що у свою чергу виключає добросовісне заволодіння майном та можливість його набуття за набувальною давністю.

Згідно зі статтею 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Частинами першою-другою статті 89 ЦПК України визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Таким чином, оскільки покійним ОСОБА_5 був складений заповіт відносно будинку АДРЕСА_1 , наведене свідчить про необґрунтованість вимог позивача та відсутність усіх вказаних у частині першій статті 344 ЦК України умов у сукупності для визнання за ОСОБА_3 права власності на будинок за адресою: АДРЕСА_1 , саме за набувальною давністю.

Враховуючи, що позивачем не доведено усіх обставин, передбачених ст 344 ЦПК України, необхідних для набуття права власності за набувальною давністю, суд дійшов висновку про достатність правових підстав для відмови у задоволенні позовної вимоги.

Питання розподілу судових витрат по сплаті судового збору суд вирішує згідно вимог ст. 141 ЦПК України та у зв`язку з відмовою у задоволенні позову вважає за необхідне покласти такі витрати на позивача.

Керуючись ст. ст. 12, 13, 81, 89, 141, 229, 258-259, 263-268 ЦПК України, 328, 344 ЦК України, суд

В И Р І Ш И В:

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_3 , представника позивача ОСОБА_4 до територіальної громади м. Марганець в особі Марганецької міської ради про визнання права власності за набувальною давністю- відмовити.

Судові витрати покласти на позивача.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Дніпровського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги в 30-денний строк з дня проголошення рішення.

Суддя: С. І. Хомченко