Справа № 462/2728/22
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

(заочне)

09 грудня 2022 року м. Львів

Залізничний районний суд м. Львова

в складі головуючого судді - Мруць І.С.,

за участю секретаря судового засідання - Грицак А.Р.,

справа № 462/2728/22

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідач - ОСОБА_2 ,

розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін у відкритому судовому засіданні в м. Львові справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про усунення перешкод в користуванні житлом,

встановив:

ОСОБА_1 звернулася до суду з позовною заявою, в якій просить визнати відповідача ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , таким, що втратив право на проживання у квартирі АДРЕСА_1 .

Позовні вимоги мотивує тим, що вони з відповідачем перебували у зареєстрованому шлюбі, який було розірвано на підставі рішення суду. Сторонами було укладено договір про поділ спільного майна подружжя, яким визначено, що квартира АДРЕСА_1 є їхньою спільною власністю, а також договір про припинення права на аліменти для дитини у зв`язку з передачею права власності на нерухомість. Позивачка зазначає, що таким чином вона та її син ОСОБА_3 є співвласниками спірного житла та проживають у такому. Відповідач хоча зареєстрований у згаданій квартирі, однак не проживає у такій з грудня 2015 року, не сплачує комунальні платежі, в утриманні житла участі не бере, особистих речей в квартирі не має та нею не цікавиться. Перешкод у користуванні жилим приміщенням не чинилось. Факт реєстрації відповідача порушує її право на вільне розпорядження і користування майном, вона позбавлена права оформити субсидію.

Ухвалою судді Залізничного районного суду м.Львова від 16.09.2022 року позовну заяву було прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі. Постановлено справу розглядати за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін.

Позивачка ОСОБА_1 у судовому засіданні пояснила, що відповідач є її колишнім чоловіком, та не проживає у спірному житлі з часу розірвання між ними шлюбу у 2015 році. Сторони майже не спілкуються, речей відповідача в квартирі немає, про свій намір повернутися за зареєстрованим місцем проживання відповідач не заявляв вже більше трьох років. Крім цього, власниками житла є позивачка та син сторін. Вона має намір скористатися пільгами встановленими державою для сплати за житло, однак з огляду на те, що відповідач зареєстрований у квартирі, не може цього зробити. В досудовому порядку спір із відповідачем вирішити не вдалося.

Відповідач у судове засідання не з`явився. Про день, час та місце розгляду справи, наслідки неявки повідомлявся шляхом надіслання судових повісток за адресою, вказаною у позовній заяві та за зазначеним позивачкою номером телефону. Відзиву на позов не подав.

За таких обставин, відповідно до ст.280 ЦПК України, враховуючи відсутність заперечень представника позивача проти заочного розгляду справи, суд вважає за можливе ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів.

Заслухавши пояснення позивачки, свідків, дослідивши матеріали справи, суд прийшов до висновку, що позов підлягає до задоволення з наступних підстав.

Зі змісту ст.12 ЦПК України вбачається, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом.Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Положеннями 13 ЦПК України передбачено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

У відповідності до ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Судом встановлено, що рішенням Залізничного районного суду м.Львова від 10.09.2015 року розірвано шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 (а.с.10,11).

Відповідно до копії договору про поділ спільного майна подружжя від 12.05.2017 року, посвідченого приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу Репетою О.М., копії договору про припинення права на аліменти для дитини у зв`язку з передачею права власності на нерухомість від 12.05.2017 року, посвідченого приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу Репетою О.М., оригінали яких оглянуті у судовому засіданні, ОСОБА_2 та ОСОБА_1 визначили, що квартира АДРЕСА_1 є їх спільною власністю, та належить кожному з них в рівних частках, а в подальшому ОСОБА_2 (Батько) з метою припинення обов`язку по сплаті аліментів на користь малолітнього сина ОСОБА_3 (Дитина), а Дитина, від імені якого діє законний представник ОСОБА_1 (Мати), прийняла Ѕ частинуквартири АДРЕСА_1 (а.с.12-16).

Згідно витягу-інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 24.10.2022 року, власниками кімнат 5,6 у квартирі АДРЕСА_2 є ОСОБА_3 та ОСОБА_1 (а.с.29,30).

Відповідно до копії витягу з Реєстру територіальної громади №96906 від 09.06.2022 року за адресою АДРЕСА_3 зареєстровано троє осіб: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с.17).

Згідно копії акту, складеного комісією в складі ОСОБА_4 , ОСОБА_5 07.06.2022 року, при обстеженні кв. АДРЕСА_1 зі слів сусідів ОСОБА_6 , ОСОБА_7 було встановлено, що ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 зареєстрований за вищевказаною адресою, але фактично не проживає з грудня 2015 року (а.с.18).

Допитана як свідок ОСОБА_6 у судовому засіданні повідомила, що з 2014 року проживає у квартирі АДРЕСА_4 та є сусідкою позивачки. Починаючи з 2015 року чоловіка позивачки - ОСОБА_2 вона зустрічала все рідше та протягом останніх шести років не бачила його. Зазначила, що у дворі відсутній також і його транспортний засіб. Оскільки позивачка працює кравчинею, свідок буває в неї вдома та повідомила, що речей ОСОБА_2 в квартирі не бачила. Розмов із відповідачем, у яких би він повідомляв свідку про те, що планує повернутися та користуватися квартирою, у неї не було.

Допитаний як свідок ОСОБА_7 у судовому засіданні повідомив, що з 1972 року проживає у квартирі АДРЕСА_2 та є сусідом позивачки. У квартирі АДРЕСА_5 кімнати 5,6 проживає ОСОБА_1 з сином ОСОБА_3 . ОСОБА_2 він не бачив біля шести з половиною років та відповідач ніколи не повідомляв свідку про те, що планує повернутися та проживати у спірному житлі.

Конституцією України в ст.41 та ст.1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася 17 липня 1997 року відповідно до Закону України від 17 липня 1997 р. № 475/97-ВР «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції», закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном на власний розсуд, вчиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. При цьому, на зміст права власності не впливають місце проживання власника та місце знаходження майна. Обмеження чи втручання в право власника можливе лише з підстав, передбачених законом. (ст.ст. 316, 317, 319, 321 ЦК України).

Права власника житлового будинку чи квартири визначені ст.383 ЦК України та ст.150 ЖК Української РСР, які передбачають право власника використовувати житло для власного проживання, проживання членів сім`ї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд.

Крім цього, вирішуючи даний спір, суд бере до уваги, що гарантуючи захист права власності, закон надає власнику право вимагати усунення будь - яких порушень його права, хоч би ці порушення і не були поєднані з позбавленням володіння.

Відповідно до ч.2 ст.405 ЦК України, член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.

У відповідності до ч.2 ст.167 ЖК України в разі вибуття наймача та членів його сім`ї на постійне проживання до іншого населеного пункту або в інше жиле приміщення в тому ж населеному пункті договір найму жилого приміщення вважається розірваним з дня вибуття.

Підставою для визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, може слугувати лише свідома поведінка такої особи, яка свідчить про втрату нею інтересу до такого житлового приміщення. Дана правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 09.12.2020 року у справі №209/2642/18.

Згідно ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Виходячи з наведеного та враховуючи, що відповідач відсутній за місцем своєї реєстрації в квартирі АДРЕСА_1 з 2015 року, вибув з цього житла, змінив місце свого постійного проживання, в судовому засіданні не встановлено наявності домовленості між ним і власниками житла щодо продовження користування квартирою, з огляду на його правовий статус щодо цього житла, суд приходить до висновку, що ОСОБА_2 слід визнати таким, що втратив право користування житлом - квартирою АДРЕСА_1 .

Відповідно до ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Таким чином, сплачений позивачем судовий збір у розмірі 992, 40 грн. слід стягнути з відповідача.

Керуючись ст.ст.141,259,263-265,268,273,280 ЦПК України, суд -

ухвалив:

позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про усунення перешкод в користуванні житлом - задоволити.

Визнати ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , таким, що втратив право на користування житловим приміщенням - квартирою АДРЕСА_1 .

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 992 (дев`ятсот дев`яносто дві) гривні 40 копійок сплаченого судового збору.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

Апеляційна скарга подається протягом тридцяти днів учасниками справи до Львівського апеляційного суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови.

Учасники справи:

Позивач: ОСОБА_1 (зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_3 ; РНОКПП НОМЕР_1 );

Відповідач: ОСОБА_2 (зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_3 ; РНОКПП НОМЕР_2 ).

Повний текст рішення складено 12 грудня 2022 року.

Суддя: І.С. Мруць