Провадження № 2/344/1289/22
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

ЗАОЧНЕ

30 листопада 2022 року м. Івано-Франківськ

Івано-Франківський міський суд Івано-Франківської області в складі:

головуючого судді Бородовського С.О.,

за участі секретаря Герлан Н.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про примусове виселення без надання іншого житлового приміщення,-

В С Т А Н О В И В:

позивачка звернулась до суду з позовом про примусове виселення відповідача без надання іншого житлового приміщення. В позові вказано, що позивачці на праві приватної власності належить квартира АДРЕСА_1 , що підтверджується свідоцтвом про право власності серії НОМЕР_1 виданого Департаментом комунального господарства, транспорту і зв`язку м. Івано-Франківська 27.02.2012 року згідно розпорядження міського голови від 20.02.2012 року № 92-р відповідно до якого спірна квартира на праві спільної сумісної власності належить позивачці та ОСОБА_3 , яка є її бабусею в рівних долях та свідоцтвом про право на спадщину за законом за правом представлення на спадщину, що складається з Ѕ частки спірної квартири. На підставі свідоцтва про право на спадщину за законом за правом представлення, право власності на успадковану частку квартири було зареєстровано на позивачку. Відповідач, який є сином померлої ОСОБА_3 самовільно заселився у спірну квартиру без будь-яких на те підстав. На момент смерті відповідач разом з ОСОБА_3 не проживав, родинних відносин не підтримував, в вказаній квартирі не зареєстрований. Також після відкриття спадщини з заявою про прийняття спадщини за законом відповідач не звертався, наміру успадковувати майно не мав. Позивачка зазначає, що відповідач проживаючи в вказаній квартирі порушує її права та законні інтереси, оскільки він веде аморальний спосіб життя, порушує правила користування житловим приміщенням, перешкоджає позивачці у доступі до приміщення на законні вимоги позивачки добровільно виселитися з квартири відповідач відповідає агресією. Позивачка керуючись викладеним просить примусово виселити відповідача з квартири АДРЕСА_1 , без надання іншого житлового приміщення.

Представник позивача надав до суду заяву в якій просить розгляд справи проводити без участі позивача та його представника.

Відповідач повідомлений судом про відкриття спрощеного провадження, про порядок і умови реалізації сторонами їх процесуальних прав і обов`язків. Відповідач не подав до суду відзиву на позов чи його заперечення.

Відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Відповідно до п.4 ст.223 ЦПК України у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення).

Згідно Свідоцтва про право власності серії НОМЕР_1 від 27.02.2012 квартира АДРЕСА_1 , на праві спільної сумісної власності належить ОСОБА_1 та ОСОБА_3 - бабусі, в рівних долях.

Наведене підтверджується також Витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності №251769261 від 08.04.2021.

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , згідно свідоцтва серії НОМЕР_2 виданого 12.08.2020, померла ІНФОРМАЦІЯ_2 в м. Івано-Франківськ.

В Свідоцтві про право на спадщину за законом за правом представлення від 08.04.2021 посвідчене державним нотаріусом Першої Івано-Франківської державної нотаріальної контори Кравець О.М., спадкоємцем майна померлої ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , а саме Ѕ частки квартири АДРЕСА_1 , є її онучка ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 .

Відповідно до копії будинкової книги для прописки громадян, що проживають за адресою: АДРЕСА_2 від 25.06.2012, відомості про реєстрацію на проживання ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , відсутні.

Згідно з ч.1 ст. 15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

На підставі ч.1 ст. 16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

У відповідності до ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Статтею 41 Конституції України встановлено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Використання власності не може завдавати шкоди правам, свободам та гідності громадян, інтересам суспільства, погіршувати екологічну ситуацію і природні якості землі.

Відповідно до ч. 1 ст. 321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Відповідно до ст. 150 ЖК України громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд.

В статті 317 ЦК України передбачено, що власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місце знаходження майна.

Відповідно до частин першої, другої статті 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. При здійсненні своїх прав та виконанні обов`язків власник зобов`язаний додержуватися моральних засад суспільства.

Згідно із частиною першою статті 383 ЦК України власник житлового будинку має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім`ї, інших осіб.

Положеннями статті 391 ЦК України передбачено, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

Статтею 8 Конвенції закріплено, що кожен має право на повагу до свого приватного і сімейного життя, до свого житла і кореспонденції. Органи державної влади не можуть втручатись у здійснення цього права, за винятком випадків, коли втручання здійснюється згідно із законом і є необхідним у демократичному суспільстві в інтересах національної та громадської безпеки чи економічного добробуту країни, для запобігання заворушенням чи злочинам, для захисту здоров`я чи моралі або для захисту прав і свобод інших осіб.

Висновки Європейського суду з прав людини щодо застосування статті 8 Конвенції свідчать про гарантування кожній особі права на повагу до її житла.

У постановах Верховного Суду України від 15 травня 2017 року у справі № 6-2931цс16, від 29 листопада 2017 року у справі № 753/481/15-ц (провадження № 6-13113цс16), від 09 жовтня 2019 року у справі № 695/2427/16-ц, (провадження № 61-29520св18), від 09 жовтня 2019 року у справі № 523/12186/13-ц (провадження № 61-17372св18) зазначено, що власник має право вимагати від осіб, які не є членами його сім`ї, а також не відносяться до кола осіб, які постійно проживають разом з ним і ведуть з ним спільне господарство, усунення порушень свого права власності у будь-який час.

Відповідно до ч. 1 ст. 116 ЖК України якщо наймач, члени його сім`ї або інші особи, які проживають разом з ним, систематично руйнують чи псують жиле приміщення, або використовують його не за призначенням, або систематичним порушенням правил соціалістичного співжиття роблять неможливим для інших проживання із ними в одній квартирі чи в одному будинку, а заходи запобігання і громадського впливу виявились безрезультатними, виселення винних на вимогу наймодавця або інших заінтересованих осіб провадиться без надання іншого жилого приміщення.

В позові позивачка зазначає, що ОСОБА_2 на її законні вимоги добровільно виселитися з її квартири відповідає агресією та погрозами. Веде аморальний спосіб життя, систематично зловживає алкогольними напоями, перешкоджає позивачці у доступі до приміщення, через що вона позбавлена права проживати у власній квартирі.

У відповідності до ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Згідно ст.12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій.

Відповідно до ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. В ч. 3 ст. 2 ЦПК України в якості загальних засад (принципами) цивільного судочинства вказано змагальність сторін; диспозитивність.

Відповідно до ст.12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ч.4 ст.12 ЦПК України кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій.

Виходячи з викладеного та враховуючи, що власником квартири АДРЕСА_1 , є позивач ОСОБА_1 та відповідно до норм чинного законодавства наділена правом вільного володіння, користування, розпорядження вказаним майном на власний розсуд. При цьому відповідач, місце проживання якого не зареєстровано за згаданою адресою, не представив жодних доказів наявності у нього будь-яких правових підстав для проживання у вказаній квартирі та створює перешкоди у користуванні квартирою позивачу.

Отже позов обґрунтовано належними правовими підставами.

Усі інші пояснення сторін, їх докази і арґументи не спростовують висновків суду, зазначених в цьому судовому рішенні, їх дослідження та оцінка судом не надала можливості встановити обставини, які б були підставою для ухвалення будь-якого іншого судового рішення.

Відповідно до зазначеного суд, -

У Х В А Л И В :

позов задовольнити;

Виселити ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 з квартири яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 без надання іншого житлового приміщення.

Заочне рішення може бути переглянуте Івано-Франківським міським судом Івано-Франківської області за письмовою заявою відповідача.

Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Івано-Франківського апеляційного суду через Івано-Франківський міський суд Івано-Франківської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Суддя Бородовський С.О.