_________________________________________________________________________________________________________________________
Справа № 947/222/22
Провадження № 6/947/37/22
УХВАЛА

28.02.2022 року Київський районний суд м. Одеси у складі:

Головуючого судді Коваленко О.Б.,

За участю секретаря Маценко В.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Одесі цивільну справу за заявою ОСОБА_1 , стягувач за ВП АТ КБ «ПриватБанк», третя особа Адміністрація Державної прикордонної служби України, про скасування тимчасового обмеження фізичної особи у праві виїзду за межі України,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернулася до Київського районного суду м. Одеси із заявою про скасування тимчасового обмеження фізичної особи у праві виїзду за межі України, в якій зазначає наступне.

Ухвалою Київського районного суду м. Одеси від 09 грудня 2009 року у справі № 2- 3659/2009 було застосовано заходи забезпечення позовних вимог ЗАТ КБ «ПриватБанк», правонаступником якого є АТ КБ «ПриватБанк», до ОСОБА_1 , та тимчасово обмежено ОСОБА_1 у праві виїзду за кордон - до моменту виконання нею зобов`язань перед ПриватБанком в повному обсязі.

Рішенням Київського районного суду м. Одеси від 07 квітня 2010 року у справі № 2- 3659/2009 позовні вимоги ЗАТ КБ «ПриватБанк» було задоволено в повному обсязі та стягнуто солідарно з ОСОБА_2 та ОСОБА_1 на користь ЗАТ КБ «ПриватБанк» заборгованість у сумі 2517,72 доларів США, що еквівалентно 21148,84 грн. згідно з курсом НБУ станом на 07.04.2010 року.

Про сам факт тимчасового обмеження у праві виїзду за кордон ОСОБА_1 дізналась нещодавно, а саме коли збиралась поїхати до родичів у сусідню країну, проте під час перетину державного кордону їй було повідомлено про існування такого обмеження щодо неї та заборонено покидати територію України.

Вперше про обґрунтовану причину такого обмеження заявник дізналась з листа Головного центру обробки інформації Державної прикордонної служби України від 23.10.2021 р. № 91/Т-13928. Згідно листа ДПС України від 23.10.2021 року станом на 16:20 21.10.2021 року виконується ухвала Київського районного суду м. Одеси у цивільній справі № 2-3659/2009, якою суд тимчасово обмежив у праві виїзду за межі України громадянку ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 до виконання зобов`язань у повному обсязі.

Раніше про виконавче провадження щодо себе з приводу зобов`язань перед ЗАТ КБ «ПриватБанк» або АТ КБ «ПриватБанк» заявник не знала, інформації від органів Державної виконавчої служби або приватних виконавців не отримувала.

Згідно з відомостями АСВП, виконавчі документи, видані у справі -2-3659/2009, боржником за якими є ОСОБА_1 , на примусове виконання до підпорядкованих відділів ДВС Одеської області ПМУМЮ (м. Одеса) не надходили та не перебувають.

Перевіркою даних АСВП встановлено, що виконавчі провадження, сторонами за якими є ОСОБА_1 та ЗАТ КБ «ПриватБанк», на примусовому виконанні у підпорядкованих відділах ДВС Одеської області ПМУМЮ (м. Одеса) не перебували.

Надати більш детальну інформацію щодо інших виконавчих проваджень, стороною у яких була ОСОБА_1 , унеможливлено, у зв`язку з їх знищенням за закінченням встановленого терміну зберігання.

Згідно з абз. 7 стор. 2 відповіді відомості щодо поновлення стягувачу строку пред`явлення виконавчого документа до виконання в Управлінні відсутні.

Відповідно до ч. 5-8 ст. 441 ЦПК України, суд може скасувати тимчасове обмеження фізичної особи у праві виїзду за межі України за вмотивованою заявою боржника.

Вважає, що ухвалу повинно бути скасовано з огляду на наступне:

Заявник ніколи не ухилялась від виконання зобов`язання перед ЗАТ КБ «ПриватБанк» або АТ КБ «ПриватБанк».

Суд в ухвалі посилається на п. 5 ч. 1 ст.6 Закону України «Про порядок виїзду з України і в`їзду в Україну громадян України» у редакції чинній на момент винесення ухвали, згідно з яким, громадянинові України, який має паспорт, може бути тимчасово відмовлено у виїзді за кордон у випадках, якщо діють неврегульовані аліментні, договірні чи інші невиконані зобов`язання - до виконання зобов`язань, або розв`язання спору за погодженням сторін у передбачених законом випадках, або забезпечення зобов`язань заставою, якщо інше не передбачено міжнародним договором України.

Згідно з п.5 ч.1 ст. 6 Закону України «Про порядок виїзду з України і в`їзду в Україну громадян України» у редакції, чинній на день подання даної заяви, право громадянина України на виїзд з України може бути тимчасово обмежено у випадках, коли: він ухиляється від виконання зобов`язань, покладених на нього судовим рішенням або рішенням інших органів (посадових осіб), що підлягає примусовому виконанню в порядку, встановленому законом, - до виконання зобов`язань або сплати заборгованості зі сплати аліментів;

Таким чином, положенням Закону, що діє на даний час, чітко передбачено нерозривний зв`язок (сукупність підстав) між «ухиленням від виконання зобов`язань» і «до виконання зобов`язання», як факту поведінки боржника, що свідчить про неналежність виконання зобов`язань.

Заявник від виконання зобов`язання перед ЗАТ КБ «ПриватБанк» або АТ КБ «ПриватБанк» не ухилялась, оскільки ніколи не отримувала інформації від органів Державної виконавчої служби або приватних виконавців ані постанови про відкриття виконавчого провадження, ані іншої інформації або документів, що б свідчили про зобов`язання заявника перед ЗАТ КБ «ПриватБанк» або АТ КБ «ПриватБанк».

Те ж саме підтверджується відповіддю ДВС, згідно з якою виконавчі документи, видані у справі № 2-3659/2009, боржником за якими є ОСОБА_1 , на примусове виконання до підпорядкованих відділів ДВС Одеської області ПМУМЮ (м. Одеса) не надходили та не перебувають, а виконавчі провадження, сторонами за якими є ОСОБА_1 та ЗАТ КБ «ПриватБанк» на примусовому виконанні у підпорядкованих відділах ДВС Одеської області ПМУМЮ (м. Одеса) не перебували.

Стягувач з дня ухвалення судом рішення у справі № 2-3659/2009 близько 10 років не звертався до заявника з вимогою про стягнення заборгованості.

Дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного.

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 21 ЗУ «Про виконавче провадження» від 21.04.1999 року, у редакції від 16.02.2010 року, що діяла на момент ухвалення рішення, виконавчі документи можуть бути пред`явлені до виконання в такі строки: виконавчі листи та інші судові документи - протягом трьох років.

Згідно з ч. 2 ст. 21 цього ЗУ «Про виконавче провадження» від 21.04.1999 року, у редакції від 16.02.2010 року, строки, зазначені у частині першій цієї статті, встановлюються: 1) для виконання рішень і вироків судів у частині майнових стягнень - з наступного дня після набрання рішенням законної сили чи закінчення строку, встановленого у разі відстрочки чи розстрочки виконання рішення, а у випадках, коли рішення підлягає негайному виконанню, - з наступного дня після його постановлення.

Згідно з положеннями ст. 23 ЗУ «Про виконавче провадження» від 21.04.1999 року, у редакції від 16.02.2010 року державний виконавець відмовляє у прийнятті до провадження виконавчого документа, строк пред`явлення для примусового виконання якого минув, про що виносить відповідну постанову.

Стягувач, який пропустив строк пред`явлення виконавчого документа до виконання, має право звернутись із заявою про поновлення пропущеного строку до суду, який видав відповідний документ, або до суду за місцем виконання. Суд розглядає таку заяву у 10- денний строк, якщо інше не встановлено законом.

По інших виконавчих документах пропущені строки поновленню не підлягають.

Згідно з ч. 6 ст. 12 ЗУ «Про виконавче провадження» від 02.06.2016 року у редакції, чинній на день подання заяви, стягувач, який пропустив строк пред`явлення виконавчого документа до виконання, має право звернутися із заявою про поновлення такого строку до суду, який розглядав справу як суд першої інстанції.

Проте, попри встановлений термін у три роки з дня набрання законної сили рішенням суду, Стягувач протягом десяти років не пред`являв до примусового виконання виконавчий лист, який був виданий Судом у справі № 2-3659/2009. Стягувач не звертався до суду для поновлення пропущеного строку пред`явлення виконавчого документа до виконання, хоча за 10 років мав зробити це принаймні двічі, адже виконавче провадження щодо ОСОБА_1 досі не відкрито. З даного факту випливає, що Стягувач давно пропустив строк пред`явлення виконавчого документа до виконання.

Згідно з ст. 2 Протоколу 4 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен, хто законно перебуває на території будь-якої держави, в межах цієї території має право на свободу пересування і свободу вибору місця проживання. Кожен є вільним залишати будь-яку країну, включаючи своєю власну. На здійснення цих прав не можуть бути встановлені жодні обмеження, крім тих, що передбачені законом і є необхідними в демократичному суспільстві в інтересах національної чи громадської безпеки, для підтримання публічного порядку, запобігання злочину, для захисту здоровая чи моралі або з метою захисту прав і свобод інших осіб.

Скасування застосованих судом обмежень може мати місце у разі, якщо відпали підстави для застосування таких заходів, зокрема, досягнення переслідуваної мети гарантування повернення боргу, або виявлено обставини, які спростовували б критерій співмірності цілі втручання застосованим обмежувальним заходам, або інші обставини, які дають підстави для висновку про наявність насамперед таких факторів, що порушують справедливий баланс між правами людини та публічним інтересом, хоча при застосуванні таких заходів існувала обґрунтована виправданість втручання в здійснення особою права на свободу пересування.

Продовження застосування тимчасового обмеження у праві виїзду за кордон лише порушить права заявника, вина якої у невиконанні зобов`язань перед стягувачем не доведена.

Докази ухилення заявника від виконання зобов`язань відсутні, а скасування тимчасового обмеження ОСОБА_1 необхідне, щоб користуватись своїми правами в повному обсязі.

Керуючись ст. 441 ЦПК України,

УХВАЛИВ:

Тимчасове обмеження у праві виїзду за кордон громадянки України - ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 , зареєстрованої за адресою: АДРЕСА_1 , застосоване відносно неї відповідно до ухвали Київського районного суду м. Одеси від 09 грудня 2009 року у справі № 2-3659/2009 - скасувати.

Ухвала набирає законної сили негайно, може бути оскаржена до Одеського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом 15 днів з дня складання повного тексту рішення суду.

Повний текст рішення суду складено 28.02.2022 року.

Суддя Коваленко О. Б.