СВЯТОШИНСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД М. КИЄВА
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

ун. № 759/10427/22

пр. № 2/759/4207/22

19 жовтня 2022 року суддя Святошинського районного суду м. Києва П`ятничук І.В., розглянувши без виклику сторін у спрощеному позовному провадженні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Росвен Інвест Україна», третя особа: Святошинський відділ державної виконавчої служби у м. Києві центрального міжрегіонального управління міністерства юстиції ( м. Київ) про зняття арешту,

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_1 29.08.2022 року звернувся до суду з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Росвен Інвест Україна», третя особа: Святошинський відділ державної виконавчої служби у м. Києві центрального міжрегіонального управління міністерства юстиції ( м. Київ) про зняття арешту, яким просить зняти арешт з належного ОСОБА_1 автомобіля марки «Ніссан», 2008 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_1 , накладений в межах виконавчого провадження № 14827168 постановою про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження від 18.09.2009 року та постановою про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження від 20.02.2014 року. Зазначив, що на даний час, виконавче провадження № 14827168 завершене, проте арешт з майна знято не було. В зв`язку з чим позивач звернувся до суду з даним позовом, оскільки арешт майна порушує його права, як власника.

Позов мотивує тим, що у травні 2022 року позивач дізнався про наявність арешту який міститься в державному реєстрі речових прав на нерухоме майно винесеного в рамках виконавчого провадження № 14827168.

Ухвалою Святошинського районного суду м. Києва від 05 вересня 2022 року провадження у справі відкрито та розгляд справи вирішено проводити у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін.

Сторони не подавали клопотання про розгляд справи у загальному позовному провадженні чи призначення судового засідання у спрощеному провадженні з викликом сторін.

Відповідач та третя особа у встановлений судом строк не подали відзиву на позов, у зв`язку з чим суд вирішив розглянути справу на підставі наявних у справі доказів.

Відповідно до ст. 280 ЦПК України, суд вважає можливим ухвалити заочне рішення у справі на підставі наявних у ній доказів.

Вивчивши письмові матеріали справи, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню в повному обсязі з наступних підстав.

В судовому засіданні встановлено, що 14.08.2008 року між ВАТ «Вента-2007» та ОСОБА_1 було укладено договір купівлі-продажу 14/08/08-01, відповідно до якого банк надав позичальнику ОСОБА_1 кредит у суми 18650,00 доларів США на придбання автомобіля, строком повернення до 17.08.2015 року (а.с. 17-20).

З метою забезпечення повернення кредитних коштів, сплати процентів за користування кредитом, 18.08.2008 року між АКБ «Форум» та ОСОБА_1 було укладено договір застави, предметом якого є автомобіль марки «Ніссан», реєстраційний номер НОМЕР_1 , 2008 року випуску (а.с. 21-22).

З матеріалів справи вбачається, що 18.09.2009 року державним виконавцем Антоненко Н.Б. було винесено постанову про відкриття виконавчого провадження № 14827168 з примусового виконання виконавчого напису № 1941 виданого 30.06.2009 року приватним нотаріусом КМНО про стягнення з ОСОБА_1 на користь АКБ «Форум» боргу у розмірі 136857,85 грн. (а.с. 23).

18.09.2009 року державним виконавцем Антоненко Н.Б. відділу державної виконавчої служби Святошинського управління юстиції було винесено постанову про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження та було накладено арешт на автомобіль марки «Ніссан», реєстраційний номер НОМЕР_1 , 2008 року випуску (а.с. 24).

Крім того, 20.02.2014 року державним виконавцем Горкун Н.М. відділу державної виконавчої служби Святошинського районного управління юстиції у м. Києві було винесено постанову про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження у виконавчому провадженні № 14827168, відповідно до якої було накладено арешт та все майно, що належить боржнику ОСОБА_1 (а.с. 26).

16.03.2018 року між ПАТ «Банк Форум» та ТОВ «РОСВЕН ІНВЕСТ Україна» було укладено договір № 1035-Ф про відступлення прав вимоги за кредитними договорами, відповідно до якого до ТОВ «РОСВЕН ІНВЕСТ Україна» перейшло право вимоги за кредитним договором від 18.08.2008 року укладеного між ПАТ «Банк Форум» та ОСОБА_1 (а.с. 29-31).

Відповідно до листа від 13.08.2021 року № 9655040 вбачається, що ТОВ «РОСВЕН ІНВЕСТ Україна» не має будь-яких майнових претензій до ОСОБА_1 за кредитним договором № 0204/08/00-Anewv від 18.08.2008 року (а.с. 35).

Проте, як вбачається з матеріалів справи на даний час арешт з автомобіля марки «Ніссан», реєстраційний номер НОМЕР_1 , 2008 року випуску не знято.

Відповідно до ст. 19 ч.2 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ст. 1 «Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод». Високі Договірні сторони гарантують кожному, хто перебуває під їхньою юрисдикцією права і свободи, визначенні в розділі І «Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод».

В силу ст.13 розділу І «Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод», кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

Стаття 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод гарантує право на справедливий і публічний розгляд справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, при визначенні цивільних прав і обов`язків особи чи при розгляді будь-якого кримінального обвинувачення, що пред`являється особі.

Ключовими принципами статті 6 Конвенції є верховенство права та належне здійснення правосуддя. Ці принципи також є основоположними елементами права на справедливий суд.

У справі Delcourt v. Belgium суд зазначив, що у демократичному суспільстві у світлі розуміння Конвенції, право на справедливий суд посідає настільки значне місце, що обмежувальне тлумачення статті 6 не відповідало б меті та призначенню цього положення".

У справі Bellet у. France суд зазначив, що статгя 6 § 1 Конвенції містить гарантії справедливого судочинства, одним з аспектів яких є доступ до суду. Рівень доступу, наданий національним законодавством, має бути достатнім для забезпечення права особи на суд з огляду на принцип верховенства права в демократичному суспільстві. Для того, щоб доступ був ефективним, особа повинна мати чітку практичну можливість оскаржити дії, які становлять втручання у її права".

Як свідчить позиція суду у багатьох справах, основною складовою права на суд є право доступу, в тому розумінні, що особі має бути забезпечена можливість звернутись до суду для вирішення певного питання, і що з боку держави не повинні чинитись правові чи практичні перешкоди для здійснення цього права.

Згідно статті 1 Першого Протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Відповідно до ч. 1 і 5 ст. 41 Конституції України: кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Ніхто не може бути позбавлений права власності. Право власності є непорушним.

Згідно зі ст. ст. 55, 124 Конституції України таст. З ЦПК України юрисдикція судів поширюється на всі правовідносини, що виникають у державі, і будь-яка заінтересована особа має право в порядку, визначеному законом, звернутися до суду про захист своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Стаття 328 ЦК України чітко прописує, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Відповідно до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

Згідно ст. 321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом.

На сьогодні позивач має намір розпорядитися належним йому майном, проте через наявність арештів позбавлений можливості це зробити. Таким чином, арешт накладений на майно порушує право власності позивача.

Відповідно до п. 3 ст. 56 Закону України «Про виконавче провадження» арешт накладається у розмірі суми стягнення з урахуванням виконавчого збору, витрат виконавчого провадження, штрафів та основної винагороди приватного виконавця на все майно боржника або на окремі речі.

У разі прийняття судом рішення про зняття арешту з майна арешт з майна знімається за постановою державного виконавця не пізніше наступного дня, коли йому стало відомо про такі обставини. Копія постанови про зняття арешту з майна надсилається боржнику та органу (установі), якому була надіслана для виконання постанова про накладення арешту на майно боржника. З майна боржника може бути знято арешт за постановою начальника відповідного відділу державної виконавчої служби, якому безпосередньо підпорядкований державний виконавець, якщо виявлено порушення порядку накладення арешту, встановленого цим Законом. Копія постанови начальника відділу державної виконавчої служби про зняття арешту з майна боржника не пізніше наступного дня після її винесення надсилається сторонам та відповідному органу (установі) для зняття арешту. Копії постанови державного виконавця про зняття арешту з майна надсилаються не пізніше наступного робочого дня після її винесення сторонам та відповідному органу (установі) для зняття арешту.

Згідно із ч. 4 ст. 59 Закону України «Про виконавче провадження» підставами для зняття виконавцем арешту з усього майна (коштів) боржника або його частини є: отримання виконавцем документального підтвердження, що рахунок боржника має спеціальний режим використання та/або звернення стягнення на такі кошти заборонено законом; надходження на рахунок органу державної виконавчої служби, рахунок приватного виконавця суми коштів, стягнених з боржника (у тому числі від реалізації майна боржника), необхідної для задоволення вимог усіх стягувачів, стягнення виконавчого збору, витрат виконавчого провадження та штрафів, накладених на боржника; отримання виконавцем документів, що підтверджують про повний розрахунок за придбане майно на електронних торгах; наявність письмового висновку експерта, суб`єкта оціночної діяльності - суб`єкта господарювання щодо неможливості чи недоцільності реалізації арештованого майна боржника у зв`язку із значним ступенем його зношення, пошкодженням; відсутність у строк до 10 робочих днів з дня отримання повідомлення виконавця, зазначеного у частині шостій статті 61 цього Закону, письмової заяви стягувана про його бажання залишити за собою нереалізоване майно; отримання виконавцем судового рішення про скасування заходів забезпечення позову; погашення заборгованості із сплати періодичних платежів, якщо виконання рішення може бути забезпечено в інший спосіб, ніж звернення стягнення на майно боржника; отримання виконавцем документального підтвердження наявності на одному чи кількох рахунках боржника коштів, достатніх для виконання рішення про забезпечення позову.

У всіх інших випадках арешт може бути знятий за рішенням суду (ч. 5. ст.59 «Про виконавче провадження»).

Виходячи з вищевикладеного, на час звернення з заявою до суду за наявності арешту (обтяжень) накладених на майно, порушується право власності позивача, внаслідок чого останній позбавлений змоги в повному обсязі користуватися та розпоряджатися своїм майном на власний розсуд, підстав для продовження обтяження на майно суд не вбачає, а тому позовні вимоги є законними, обґрунтованими і такими, що підлягають задоволенню.

Керуючись Закону України «Про виконавче провадження», ст.ст. 316, 317, 319, 321 ЦК України, ст.ст.6, ч. 13 ст. 7, 8-13, 18, 19,77-79, 89, 259, 263-265, 268, 273, 274, 279, 354 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

Позов ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Росвен Інвест Україна», третя особа: Святошинський відділ державної виконавчої служби у м. Києві центрального міжрегіонального управління міністерства юстиції ( м. Київ) про зняття арешту - задовольнити.

Зняти арешт з автомобіля марки «Ніссан», реєстраційний номер НОМЕР_1 , 2008 року випуску, який належить ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_2 ), накладений постановою про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження від 18 вересня 2009 року та постановою про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження від 20 лютого 2014 року у ВП № 14827168 Відділу державної виконавчої служби Святошинського районного управління юстиції у м. Києві

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.

Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених цим Кодексом, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Суддя І.В. П`ятничук