ДЗЕРЖИНСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД МІСТА КРИВОГО РОГУ
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 210/5627/19
Провадження № 2/210/58/22
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

21 лютого 2022 року

Дзержинський районний суд м. Кривого Рогу Дніпропетровської області у складі:

головуючого-судді: Вікторович Н.Ю.,

за участі секретаря судового засідання: Реви К.В.,

представника позивача: ОСОБА_1 ,

представника відповідача: ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області, в порядку загального позовного провадження, цивільну справу за уточненим позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про повернення боргу за договором позики, -

В С Т А Н О В И В:

27 вересня 2019 року ОСОБА_3 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_4 про повернення боргу за договором позики та уточнивши в червні 2021 року заявлені позовні вимоги просила суд стягнути з відповідача ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 , заборгованість за договором позики від 15 серпня 2012 року в розмірі основного боргу - 28 000,00 (двадцять всім) тисяч доларів США, що в гривневому еквіваленті складає 770 000,00 гривень та з урахуванням індексу інфляції споживчих цін з 15 травня 2013 року по 06 червня 2021 року в загальній сумі 1 219 735,00 гривень, стягнути з відповідача на користь позивача заборгованість за договором позики від 15 серпня 2012 року з урахуванням 5% процентів за користування грошовими коштами, згідно договору позики в розмірі 5% щомісячно за 9 місяців до 01 жовтня 2016 року, в розмірі 12 600 (дванадцять тисяч шістсот) доларів США, що в гривневому еквіваленті складає 346 500,00 гривень, стягнути заборгованість за договором позики від 15 серпня 2012 року 3% річних з суми основного боргу за час прострочення в розмірі 194 435,00 гривень та судові витрати по справі.

В обґрунтування заявлених позовних вимог зазначила, що 15 серпня 2012 року відповідач отримав від неї у позику готівкою грошову суму у розмірі 28 000 доларів США, на підтвердження факту отримання коштів відповідач надав їй власноруч складену розписку. Відповідно до даної розписки відповідач отримав гроші на строк в дев`ять місяців і зобов`язався повернути їй вказані гроші з виплатою 5% від позиченої суми щомісячно, що складає 1 400 доларів США. У вказаний термін відповідач отримані від неї у позику кошти та відсотки не повернув. 28 липня 2016 року між нею та відповідачем було укладено додаткову угоду до вищевказаної, якою повернення коштів було відтерміновано на 2 місяці, до кінця вересня 2016 року. 25 вересня 2019 року вона направила рекомендованим листом на адресу відповідача досудову вимогу, якою попередила його про цивільну відповідальність - обов`язок повернути їй 28 000 доларів США, основну суму боргу та 12 600 доларів США обумовлені домовленістю відсотки за 9 місяців та вразі неповернення стягнення додатково ще 3% річних за кожен рік прострочи. Відповідь на вказану вимогу позивач не отримувала.

У зв`язку з чим, посилаючись на вимоги ст.ст.625, 1046, 1047, 1049, 1050 ЦК України позивач звернулась до суду з вказаним позовом.

Ухвалою суду від 19 листопада 2019 року відкрито провадження по вказаній справі за правилами загального позовного провадження (а.с.15).

Ухвалою суду від 21 вересня 2020 року зарито підготовче провадження та призначено вказану справу до судового розгляду (а.с.52).

06 травня 2021 року на адресу суд від відповідача ОСОБА_4 надійшов відзив на позовну заяву, в якому відповідач зазначив, що позов ним визнається частково. 15 серпня 2012 року він взяв в боргу у позивача ОСОБА_3 28 000,00 гонконгівських доларів, терміном на 9 місяців зі сплатою 5% щомісячно від суми займу. У той час він планував відпочити у Гонконзі, тому у нього була потреба в гонконгівських доларах. Позивачка їх позичила йому, що підтверджується його розпискою від 15 серпня 2012 року. Згідно відкритої інформації Національного банку України про курс гривні до іноземних валют станом на 23 березня 2021 року курс гривні до гонконгівського долару становить: 1 гонконгівський долар дорівнює 3,56 гривень. У зв`язку з чим, просив суд частково задовольнити позов ОСОБА_3 та стягнути з нього на користь позивача грошову суму у розмірі 144 536,00 гривень, що складає еквівалент 28 000 гонконгівських доларі по курсу Національного банку України.

Окрім того, 23 червня 2021 року відповідач подав до суду відзив на уточнену позовну заяву, в якій зокрема зазначив, що він частково виконав своє грошове зобов`язання перед позивачкою сплативши їй частину боргу у розмірі 25 900 гривень протягом 2015, 2016, 2017, 2018, 2019 років висилаючи позивачці гроші Укрпоштою. У зв`язку з чим, відповідач просив суд врахувати сплачену ним грошову суми у розмірі 25 900 гривень, і зменшити його борг на вказану суму.

Позивач ОСОБА_3 в останньому судовому засіданні присутньою не була, скориставшись правом представництва свої інтересів зі сторони представника.

У попередніх судових засіданнях позивач та її представник заявлені позовні вимоги підтримали у повному обсязі та просили суд позов задовольнити. Крім того, стосовно доводів відповідача, що грошові кошти були отримані ним у гонконгських доларах зазначили, що відповідач намагається ввести суд в оману з метою зменшення розміру боргу, який підлягає стягнення з нього. Окрім того, просили суд звернути увагу на долучені до матеріалів справи пояснення ОСОБА_4 від 14 вересня 2019 року надані слідчому СВ Металургійного ВП КВП ГУНП в Дніпропетровській області та протокол допиту свідка ОСОБА_5 від 14 вересня 2019 року, в яких відповідач та його дружина зазначають, що ОСОБА_4 була складна розписка про отримання у позику грошових коштів у сумі 28 000 доларів США.

Відповідач ОСОБА_4 при розгляді справи присутнім не був, скориставшись правом представництва свої інтересів зі сторони представника.

Присутній у судовому засіданні представник відповідача заявлені позовні вимоги визнав частково, посилаючись на обґрунтування наведенні у відзивах на позову заяву.

Заслухавши пояснення учасників процесу, дослідами матеріали цивільної справи, суд вважає, що вказаний позов підлягає частковому задоволенню.

Згідно з ст.4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до вимог ст.5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

Статтею 509 ЦК України передбачено, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від відповідача виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Згідно з п.1 ч.2 ст.11 ЦК України, підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Відповідно до ст.1046 ЦК України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Частиною 1 ст.1049 ЦК України встановлено, що позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Позика вважається повернутою в момент зарахування грошової суми, що позичалася, на його банківський рахунок або реального повернення коштів позикодавцеві.

Згідно з ч.2 ст.1047 ЦК України, на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який боржник видає кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, також засвідчуючи отримання від кредитора певної грошової суми або речей. При цьому, укладання окремого договору позики між сторонами спору, або нотаріальне посвідчення підпису боржника на розписці не обов`язкове.

Згідно правової позиції Верховного Суду України, викладеної в постановах від 02 липня 2014 року у справі №6-79цс14, від 24 лютого 2016 року у справі №6-50цс16, від 13 грудня 2017 року у справі за №309/3458/14-ц, досліджуючи договори позики чи боргові розписки, суди повинні виявляти справжню правову природу укладеного договору, незалежно від найменування документа і, зважаючи на встановлені результати, робити відповідні правові висновки. Позичальник має право оспорити договір позики на тій підставі, що грошові кошти або речі насправді не були одержані ним від позикодавця або були одержані у меншій кількості, ніж встановлено договором. Якщо договір позики має бути укладений у письмовій формі, рішення суду не може ґрунтуватися на свідченнях свідків для підтвердження того, що гроші або речі насправді не були одержані позичальником від позикодавця або були одержані у меншій кількості, ніж встановлено договором.

З матеріалів справи встановлено, що 15 серпня 2012 року між ОСОБА_3 та ОСОБА_4 фактично було укладено договір позики у вигляді розписки, згідно умов якого, ОСОБА_4 буре у борг у ОСОБА_3 28 000 доларів (двадцять вісім тисяч доларів) строком на дев`ять місяців. Зобов`язується повернути боргу в строк, щомісячно сплачувати 5% (п`ять відсотків) від займаної суми (1400 дол.) (а.с.3 зворот).

28 липня 2016 року була складена додаткова угода до розписки від 15 серпня 2012 року про продовження строку повертання 28 000$ строком на 9 місяців, відповідно до якої, ОСОБА_4 та ОСОБА_3 прийшли до домовленості про продовження строку повернення грошових коштів на 2 місяці до кінці вересня 2016 року. ОСОБА_4 зобов`язується повернути ОСОБА_3 грошові кошти еквівалентні 28 000$ з урахуванням місячних 5% (а.с.4).

Аналізуючи зміст правочинів, суд приходить до висновку, що текст розписки від 15 серпня 2012 року та 28 липня 2016 року містить безумовне та однозначне зобов`язання стосовно повернення певної грошової суми на користь позивача ОСОБА_3 . Водночас, зміст розписки дає підстави стверджувати, що відповідач визнав наявність боргу в певному розмірі станом на визначену дату, що свідчить про природу правових відносин між сторонами спору. Розписка містить необхідні умови договору позики, зокрема, дату її складання, отримання грошових коштів в конкретно визначеній сумі та зобов`язання щодо їх повернення, строк повернення. Доказів в спростування вказаних обставин та висновків суду не встановлено.

Поміж іншим, письмова форма договору позики від 15 серпня 2012 року, укладеного між ОСОБА_3 як позикодавцем та ОСОБА_4 як позичальником, оформленого борговою розпискою, внаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, а й передачі грошової суми позичальнику. Такі висновки суду узгоджуються з позицією Верховного Суду України, викладеною у постанові від 08 червня 2016 року у справі №6-1103цс16.

Відповідно до вимог ст.545 ЦК України, кредитор, прийнявши виконання зобов`язання, повинен на вимогу боржника видати йому розписку про одержання виконання частково або в повному обсязі. Якщо боржник видав кредиторові борговий документ, кредитор, приймаючи виконання зобов`язання, повинен повернути його боржникові. У разі неможливості повернення боргового документа кредитор повинен вказати про це у розписці, яку він видає.

Так, наявність оригіналу розписки у позивача (позикодавця) ОСОБА_3 згідно з положеннями ст.545 ЦК України свідчить, що зобов`язання з повернення позики позичальником ОСОБА_4 не виконано, тому у суду не має підстав для висновку про новацію, припинення зобов`язання, а так само про зміну правовідносин між сторонами.

У відзивах на позовну заяву відповідач стверджував, що 15 серпня 2012 року він взяв в боргу у позивача ОСОБА_3 28 000,00 гонконгівських доларів, терміном на 9 місяців зі сплатою 5% щомісячно від суми займу та просив суд позов задовольнити частково розрахувавши суми заборгованості гонконгівських доларів до курсу Національного банку України.

Однак, твердження відповідача, що ним було отримано грошові кошти в гонконгівських доларах спростовується матеріалами справи.

Так, відповідно до пояснення ОСОБА_4 , наданих 14 вересня 2019 року слідчому СВ Металургійного ВП КВП ГУНП в Дніпропетровській області лейтенанту поліції Трегубовій П., останній зазначає, що він разом з тещею ОСОБА_6 , взяв у борг під розписку, точної дати він не пам`ятає, у ОСОБА_3 гроші у сумі 73 000грн., та сплачували грошові кошти частинами, але ОСОБА_3 почала нараховувати відсотки, і тоді вони почали переписувати розписку, так у 2012 році, вона нарахувала, що він їй винен 28 000 доларів США, з приводу чого він надав їй розписку. У поясненнях ОСОБА_4 власноручно зазначає - «З моїх слів написано вірно, мною прочитано, зауважень немає» (а.с.160-161).

Окрім того, відповідно до Протоколу допиту свідка від 14 вересня 2019 року, проведеного слідчим СВ Металургійного ВП КВП ГУНП в Дніпропетровській області лейтенантом поліції Трегубовою П. було допитано свідка ОСОБА_5 , яка будучи повідомленою про кримінальну відповідальність передбачену ст.ст.384, 385 КК України зазначила, що приблизно у 2009-2010 роках, зі слів своєї мами ОСОБА_7 , вона дізналася, що її мати взяла в борг гроші, в якій сумі вона не знає, у гр. ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . У 2012 році її мати ОСОБА_7 , разом з її чоловіком ОСОБА_4 , взяли гроші в сумі 73 000грн. у гр. ОСОБА_3 , для того, щоб її чоловік ОСОБА_4 міг відкрити свій бізнес, транспортні перевезення. Їй відомо, що ОСОБА_3 нарахувала відсотки, та її чоловік надав їй розписку, що винен гроші у сумі 28 000 доларів США. У протоколі ОСОБА_5 власноручно зазначає - «З моїх слів надруковано вірно, мною прочитано. Зауважень немає» (а.с.162-163).

Вказані у поясненнях ОСОБА_4 та протоколі допиту ОСОБА_5 від 14 вересня 2019 року обставини беззаперечно доводять, що відповідачем ОСОБА_4 у 2012 році була складена розписка про отримання від ОСОБА_3 грошових коштів у розмірі 28 000 доларів США та доводять, що ОСОБА_4 кошти були отримані в доларах США.

Окрім того, 28 липня 2016 року була складена додаткова угода до розписки від 15 серпня 2012 року про продовження строку повернення 28 000$ строком на 9 місяців, відповідно до якої, ОСОБА_4 та ОСОБА_3 прийшли до домовленості про продовження строку повернення грошових коштів на 2 місяці до кінці вересня 2016 року. У вказаній розписці відповідача зазначена сума 28 000 та проставлено знак $, тобто зазначений топографічний символ долара США.

У ч.3 ст.12, ч.ч.1, 5, 6 ст.81 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

У зв`язку з чим, доводи відповідача наведені у відзивах на позовні заяви про те, що ним були отримані кошти від позивача у гонконгських доларах, не знайшли свого підтвердження матеріалами справи.

Також у відзивах на позовну заяву, відповідач стверджує, що він частково виконав своє грошове зобов`язання перед позивачкою сплативши їй частину боргу у розмірі 25 900 гривень протягом 2015, 2016, 2017, 2018, 2019 років висилаючи позивачці гроші Укрпоштою.

Відповідно до копії квитанції долучених відповідачем до матеріалів справи вбачається, що 30 жовтня 2015 року ОСОБА_8 перерахувала, здійснила переказ на ім`я ОСОБА_3 на суму 300,00грн., який прийнятий 30 жовтня 2015 року, 30 грудня 2015 року здійснено переказ Горяній на суму 500,00грн., 08 вересня 2015 року здійснено переказ Горяній на суму 600,00грн., 26 березня 2015 року здійснено переказ Горяній на суму 500,00грн., 13 січня 2015 року зроблено переказ Горяній на суму 400,00грн., 30 грудня 2016 року здійснено переказ Горяній на суму 100,00грн., 30 листопада 2016 року здійснено переказ Горяній на суму 200грн., 29 жовтня 2016 року здійснено переказ Горяній на суму 200,00грн., 26 квітня 2016 року здійснено переказ Горяній на суму 200,00грн., 30 вересня 2016 року здійснено переказ Горяній на суму 500,00грн., 31 червня 2016 року здійснено переказ Горяній на суму 300,00грн., 20 серпня 2016 року здійснено переказ Горяній на суму 200,00грн., 29 жовтня 2016 року здійснено переказ Горяній на суму 200,00грн., 30 листопада 2016 року здійснено переказ Горяній на суму 200,00грн., 30 грудня 2016 року здійснено переказ Горяній на суму 100,00грн., 30 липня 2016 року здійснено переказ Горяній на суму 500,00грн., 30 грудня 2015 року здійснено переказ Горяній на суму 200,00грн., 17 червня 2015 року здійснено переказ Горяній на суму 700,00грн., 14 березня 2015 року здійснено переказ Горяній на суму 1000,00грн., 28 січня 2015 року здійснено переказ Горяній на суму 1000,00грн., 20 лютого 2015 року здійснено переказ Горяній на суму 1400грн., 25 вересня 2015 року здійснено переказ Горяній на суму 1000,00грн., 09 вересня 2014 року здійснено переказ Горяній на суму 1200,00грн., 27 грудня 2014 року здійснено переказ Горяній на суму 600,00грн., 09 грудня 2014 року здійснено переказ Горяній на суму 1000,00грн., 28 лютого 2018 року здійснено переказ Горяній на суму 200,00грн., 31 січня 2018 року здійснено переказ Горяній на суму 200,00грн., 31 липня 2018 року здійснено переказ Горяній на суму 200,00грн., 31 березня 2018 року здійснено переказ ОСОБА_3 на суму 200,00грн., 27 червня 2018 року здійснено переказ Горяній на суму 200,00грн., 31 травня 2018 року здійснено переказ Горяній на суму 200,00грн., 31 жовтня 2018 року здійснено переказ Горяній на суму 200,00грн., 04 грудня 2018 року здійснено переказ Горяній на суму 200,00грн., 31 серпня 2018 року здійснено переказ Горяній на суму 200,00грн., 29 вересня 2018 року здійснено переказ Горяній на суму 200,00грн., 19 липня 2017 року здійснено переказ ОСОБА_9 на суму 200,00грн., 28 лютого 2017 року здійснено переказ Горяній на суму 100,00грн., 31 березня 2017 року здійснено переказ Горяній на суму 100,00грн., 31 жовтня 2017 року здійснено переказ Горяній на суму 200,00грн., 30 листопада 2017 року здійснено переказ Горяній на суму 200,00грн., 29 грудня 2017 року здійснено переказ Горяній на суму 200,00грн., 29 квітня 2017 року здійснено переказ Горяній на суму 100,00грн., 26 травня 2017 року здійснено переказ на суму 200,00грн., 26 травня 2017 року здійснено переказ Горяній на суму 200,00грн., 28 лютого 2017 року здійснено переказ Горяній на суму 100,00грн., 29 квітня 2017 року здійснено переказ Горяній на суму 200,00грн., 30 листопада 2017 року здійснено переказ Горяній на суму 200,00грн., 31 жовтня 2017 року здійснено переказ Горяній на суму 200,00грн., 29 грудня 2017 року здійснено переказ Горяній на суму 200,00грн., ОСОБА_3 здійснено переказ на суму 200,00грн. квитанція №117/14, 31 березня 2017 року здійснено переказ Горяній на суму 100,00грн., 31 травня 2018 року здійснено переказ горяній на суму 200,00грн., 28 лютого 2018 року здійснено переказ Горяній на суму 200,00грн., 31 січня 2018 року здійснено переказ Горяній на суму 200,00грн., 31 березня 2018 року здійснено переказ ОСОБА_3 на суму 200,00грн., 27 червня 2018 року здійснено переказ Горяній на суму 200,00грн., 31 липня 2018 року здійснено переказ горяній на суму 200,00грн., 31 жовтня 2018 року здійснено переказ Горяній на суму 200,00грн., 30 листопада 2018 року здійснено переказ Горяній на суму 200,00грн., 31 серпня 2018 року здійснено переказ Горяній на суму 200,00грн., ОСОБА_3 здійснено переказ на суму 200,00грн., що підтверджується квитанцією №428/16 без зазначення дати переказу, 27 лютого 2019 року здійснено переказ Горяній на суму 200,00грн., 31 березня 2019 року здійснено переказ Горяній на суму 200,00грн., 27 лютого 2019 року здійснено переказ Горяній на суму 200,00грн., 24 вересня 2019 року здійснено переказ Горяній на суму 1000,00грн., 29 жовтня 2019 року здійснено переказ Горяній на суму 500,00грн., 29 листопада 2019 року здійснено переказ Горяній на суму 500,00грн. (а.с.112-129).

Проте, суд зазначає, що позивачем у судовому засіданні не визнано факту отримання вказаних коштів в рахунок погашення заборгованості за отриманою позикою від 15 серпня 2012 року. Крім того, копії квитанція не містять відомостей ким здійснювався вказаний переказ та в рахунок якого зобов`язання, зазначено лише сума переказу, дата переказу, в графі кому значиться « ОСОБА_10 », без зазначення ініціалів. Деякі квитанція не містять дати переказу, в квитанції від 19 липня 2017 року зазначено про здійснено переказу ОСОБА_9 на суму 200,00грн.

У зв`язку з чим, суд зазначає, що з вказаних фіскальних чеків не можливо встановити, що перерахування грошових коштів були адресовані ОСОБА_3 саме на погашення суми боргу за розпискою від 15 серпня 2012 року, оскільки така інформація не висвітлена в копіях фіскальних чеків.

Відповідно до ст.ст.610, 611 ЦК України порушенням зобов`язання є його не виконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання, а у разі порушення зобов`язання, настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

За змістом статті 1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу.

Відповідно до ч.2 ст.625 ЦК України в разі порушення грошового зобов`язання боржник, який прострочив його виконання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

За змістом цієї норми закону нарахування процентів річних входить до складу грошового зобов`язання і вважається особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає отриманні компенсації (плати) від боржника за користування останнім утримуваними грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

Розмір відсотків річних станом на 21 лютого 2022 року становить 4529,00 доларів США, виходячи з розрахунку, що грошове зобов`язання порушено боржником ОСОБА_4 01 жовтня 2016 року, оскільки 28 липня 2013 року між сторонами по справі було укладено додаткову угоду до розписки від 15 серпня 2012 року, якою продовжено строк повернення грошових коштів на 2 місяці до кінці вересня 2016 року та на дату винесення рішення не виконано боржником. Кількість днів прострочення починаючи з 01 жовтня 2016 року по 20 лютого 2022 року становить 1968 днів.

Суд бере до уваги, що відповідно до умов договору позики від 15 серпня 2012 року, відповідач отримав від ОСОБА_3 в позику грошові кошти у доларах США.

Враховуючи вищевикладене, суд вважає доведеним факт укладення між позивачем та відповідачем договору позики від 15 серпня 2012 року, а також встановленим факт невиконання відповідачем своїх зобов`язань перед позивачем щодо повернення боргу в сумі 28 000 доларів США основного боргу, та додаткових коштів у сумі 12 600 доларів США (в строк до 01 жовтня 2016 року включно). Таким чином, суд приходить до висновку, що позовні вимоги в цій частині є обґрунтованими, у зв`язку із чим з відповідача на користь позивача підлягає стягненню сума боргу в розмірі 28 000 доларів США (загальна сума боргу за вказаним договором), та 12 600 доларів США (додаткова сума боргу за вказаним договором), що за офіційним курсом НБУ станом на 21 лютого 2022 року становить 28 000 + 12 600 = 40 600 доларів США, що за курсом НБУ становить 1 150 717,68 гривень, та 3% річних у розмірі 4 529,00 доларів США, що за курсом НБУ становить 128 364,54 гривні.

Щодо заявлених позивачем вимог про стягнення інфляційних втрат, суд вважає, що в цій частині позов задоволенню не підлягає.

Статтею 192 ЦК України передбачено, що іноземна валюта може використовуватися в Україні у випадках і в порядку, встановлених законом.

Гривня має статус універсального платіжного засобу, який без обмежень приймається на всій території України, однак обіг іноземної валюти обумовлений вимогами спеціального законодавства України.

Такі випадки передбачені статтею 193, частиною четвертою статті 524 ЦК України, Законом України від 16 квітня 1991 року №959-ХІІ «Про зовнішньоекономічну діяльність», Декретом Кабінету Міністрів України від 19 лютого 1993 року №15-93 «Про систему валютного регулювання і валютного контролю», Законом України від 23 вересня 1994 року №185/94-ВР «Про порядок здійснення розрахунків в іноземній валюті».

Гривня як національна валюта є єдиним законним платіжним засобом на території України. Сторони, якими можуть бути як резиденти, так і нерезиденти - фізичні особи, які перебувають на території України, у разі укладення цивільно-правових угод, які виконуються на території України, можуть визначити в грошовому зобов`язанні грошовий еквівалент в іноземній валюті. Відсутня заборона на укладення цивільних правочинів, предметом яких є іноземна валюта, крім використання іноземної валюти на території України як засобу платежу або як застави, за винятком оплати в іноземній валюті за товари, роботи, послуги, а також оплати праці, на тимчасово окупованій території України. У разі отримання у позику іноземної валюти позичальник зобов`язаний, якщо інше не передбачене законом чи договором, повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики), тобто таку ж суму коштів у іноземній валюті, яка отримана у позику.

Тому як укладення, так і виконання договірних зобов`язань в іноземній валюті, зокрема позики, не суперечить чинному законодавству України.

Аналогічний правовий висновок викладено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 16 січня 2019 року у справі №373/2054/16-ц (провадження №14-446цс18).

Оскільки індекс інфляції (індекс споживчих цін) це показник, що характеризує динаміку загального рівня цін на товари та послуги, які купує населення для невиробничого споживання, а ціни в Україні встановлюються в національній валюті - гривні, то норми частини другої статті 625 ЦК України щодо сплати боргу з урахуванням установленого індексу інфляції поширюються лише на випадки прострочення виконання грошового зобов`язання, яке визначене договором у гривні.

У випадку порушення грошового зобов`язання, предметом якого є грошові кошти, виражені в гривнях із визначенням еквівалента в іноземній валюті, втрати від знецінення національної валюти внаслідок інфляції відновлюються еквівалентом іноземної валюти.

Схожий за змістом правовий висновок викладено Верховним Судом України у постанові від 01 березня 2017 року у справі №6-284цс17, постанові Великої Палати Верховного Суду від 07 липня 2020 року у справі №296/10217/15-ц (провадження №14-727цс19), постанові Верховного Суду від 15 вересня 2021 року у справі №587/2372/19 (провадження №61-8837св20).

Відповідно до умов договору позики, укладеного 15 серпня 2012 року між ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , позивач передав у власність відповідачу грошові кошти у сумі 28 000 доларів США, а позичальник зобов`язувався повернути позикодавцеві таку ж суму.

Тобто, у цьому випадку предметом грошового зобов`язання є грошові кошти, виражені в в іноземній валюті, у зв`язку з чим втрати від знецінення національної валюти внаслідок інфляції відновлюються еквівалентом іноземної валюти.

Крім того, позивач, окрім іншого, просить суд стягнути з відповідача на свою користь понесені судові витрати, тому, вирішуючи по суті вказані позовні вимоги, суд доходить до наступного висновку.

Відповідно до положень ч.1, п.п.1, 4 ч.3 ст.133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: на професійну правничу допомогу; пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду.

Частиною 2 статті 137 ЦПК України передбачено, що за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою.

Відповідно до ч.3 ст.137 ЦПК України з метою визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат подано детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом.

Згідно з ч.4 ст.137 ЦПК України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У рішенні Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ, Суд) від 23 січня 2014 року (справа «East/West Alliance Limited» проти України» (заява N19336/04)) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (п.268).

Відповідно до п.п.47, 48 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 17 жовтня 2014 року №10 «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах» судам роз`яснено, що при стягненні витрат на правову допомогу слід враховувати, що особа, яка таку допомогу надавала, має бути адвокатом (ст.6 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність») або іншим фахівцем у галузі права незалежно від того, чи така особа брала участь у справі на підставі довіреності, чи відповідного договору.

Розмір витрат на оплату правової допомоги визначається за домовленістю між стороною та особою, яка надає правову допомогу. Разом із тим граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу встановлений Законом України «Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах».

Витрати на правову допомогу, граничний розмір якої визначено відповідним законом, про що зазначено в п.47 постанови, стягуються не лише за участь у судовому засіданні при розгляді справи, а й у разі вчинення інших дій поза судовим засіданням, безпосередньо пов`язаних із наданням правової допомоги у конкретній справі (наприклад, складання позовної заяви, надання консультацій, переклад документів, копіювання документів).

На підтвердження витрат на правову допомогу позивачем надано суду договір про надання юридичних послуг від 20 травня 2021 року (а.с.99), додаток №1 до договору про надання послуг, відповідно до якого загальна сума оплати за надання правової допомоги становить 3000,00грн., розрахунок витрат за надання правових послуг від 28 травня 2021 року, в якому адвокатом зазначено, що він отримав від ОСОБА_3 грошову суму в розмірі 5000,00грн. за надання правової допомоги.

Однак, до матеріалів справи не долучено Акт приймання-передачі наданих послуг та перелік наданої правничої допомоги, детальний її розрахунок із зазначенням витраченого часу перелічений в договорі про надання правової допомоги. Підтвердженням її надання та отримання слугує акт приймання-передачі правничої допомоги, а також розрахункова квитанція, однак вказаних документів до матеріалів справи позивачем не було долучено.

Відповідно до ч.8 ст.141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити в зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів, які подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.

У зв`язку з чим, в частині стягнення з відповідача витрат на правову допомогу позов задоволенню не підлягає.

Позивач звернулась до суду, зазначивши ціну позову 971 760грн., а відповідно ставка судового збору за звернення до суду з позовом майнового характеру становить 1 відсоток ціни позову, але не менше 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб та не більше 5 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Відповідно до ст.7 Закону України «Про державний бюджет на 2019 рік», установлено у 2019 році прожитковий мінімум на одну особу в розрахунку на місяць для працездатних осіб: з 1 січня 2019 року - 1921 гривня. Тобто, 5 прожиткових мінімумів для працездатних осіб станом на час звернення до суду з вказаним позовом становить - 9605грн.

Оскільки позивачка була звільнена від сплати судового збору, то відповідно до ч.6 ст.141 ЦПК України, судові витрати у сумі 9605,00грн., які складаються з судового збору за звернення до суду з вказаною позовною заявою, підлягають стягненню з відповідача на користь держави.

Враховуючи вищевикладене та керуючись ст.ст.192, 509, 545, 625, 046, 1047, 1049 ЦК України, ст.ст.4, 5, 13, 19, 76-81, 89, 95, 133, 141, ч.2 ст.247, 258-259, 263-265, 273, 279, 280-284, 287, 354, 355 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В:

Уточнені позовні вимоги ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про повернення боргу за договором позики, - задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , на користь ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , грошову суму у розмірі 28 000,00 доларів США, в якості боргу за борговою розпискою від 15 серпня 2012 року, та грошову суму у розмірі 12 600,00 доларів США, в якості додаткової виплати за борговою розпискою від 15 серпня 2012 року, що за курсом Національного банку України станом на 21 лютого 2022 року становить 1 150 717,68 гривень (один мільйон сто п`ятдесят тисяч сімсот сімнадцять гривень 68 копійок).

Стягнути з ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , на користь ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , 3% річних з суми основного боргу за час прострочення починаючи з 01 жовтня 2016 року до 21 лютого 2022 року, у розмірі 4 529,00 доларів США, що за курсом Національного банку України станом на 21 лютого 2022 року становить 128 364,54 гривні (сто двадцять вісім тисяч триста шістдесят чотири гривні 54 копійки).

В іншій частині позовних вимог, - відмовити.

Стягнути з ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , на користь держави судовий збір у розмірі 9 605,00 гривень (дев`ять тисяч шістсот п`ять гривень 00 копійок).

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів в порядку, передбаченому статтею 354 ЦПК України. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст рішення суду складено 22 лютого 2022 року.

Відомості про учасників справи згідно п.4 ч.5 ст.265 ЦПК України:

- позивач: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , р.н.о.к.п.п. НОМЕР_1 , адреса реєстрації: АДРЕСА_1 ;

- відповідач: ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , адреса реєстрації: АДРЕСА_2 .

Суддя: Н. Ю. Вікторович