ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/7470/22 Справа № 199/6702/21 Суддя у 1-й інстанції - РУДЕНКО В. В. Суддя у 2-й інстанції - Максюта Ж. І.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 грудня 2022 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Дніпровського апеляційного суду у складі:

головуючого судді Максюти Ж.І.

суддів Свистунової О.В., Пищиди М.М.

за участю секретаря Драгомерецької А.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Дніпро цивільну справу за апеляційною скаргою представника Акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» - Сокуренко Наталії Вікторівни на рішення Амур - Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 28 квітня 2022 року у справі за позовом Акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» до ОСОБА_1 , яка також діє як законний представник малолітньої ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про виселення та зняття з реєстрації, третя особа: орган опіки та піклування в особі Адміністрації Амур-Нижньодніпровського району Дніпровської міської ради, -

В С Т А Н О В И Л А:

У вересні 2022 року позивач звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1 , яка також діє як законний представник малолітньої ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про виселення та зняття з реєстрації, третя особа: орган опіки та піклування в особі Адміністрації Амур-Нижньодніпровського району Дніпровської міської ради.

В обґрунтування якого зазначив, що 19.03.2007 р. позивач та відповідач ОСОБА_1 уклали кредитний договір № DN80FJ00000043. У забезпечення виконання зобов`язань за кредитним договором позивач та відповідач ОСОБА_1 19.03.2007 р. уклали договір іпотеки, предметом якого стала квартира, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 . Майно належить відповідачу ОСОБА_1 на праві власності на підставі договору купівлі-продажу. Свої зобов`язання за кредитним договором позивач виконав в повному обсязі, надавши вказаному відповідачу кредит в розмірі, передбаченому умовами кредитного договору.

Договором іпотеки, укладеним між сторонами, передбачене право іпотекодавця на реєстрацію у предметі іпотеки інших осіб лише при умові отримання від іпотекодержателя письмової згоди на такі дії. Враховуючи той факт, що іпотекодержатель не надавав своєї згоди на відповідну реєстрацію осіб за адресою предмету іпотеки, позивач вважає, що реєстрація осіб у предметі іпотеки є порушенням умов цивільно-правового договору та статті 629 ЦК України і зняття таких осіб з реєстраційного обліку є захистом прав іпотекодержателя та повинне відбуватись на підставі рішення суду. Відповідно до п. 20.12 договору іпотеки визначений обов`язок іпотекодавця не надавати документи у відповідні державні органи з метою реєстрації будь-яких осіб у предметі іпотеки без згоди на це іпотекодержателя.

Даний, обов`язок було порушено відповідачем, а саме, відповідно довідки від 01.06.2021 року в предметі іпотеки, а саме у квартирі за. адресою: АДРЕСА_1 зареєстровані відповідачі по справі, тим самим порушуючи норми договору іпотеки.

Таким чином, відповідачі, що були зареєстровані у житловому приміщенні, що є предметом іпотеки, з порушенням вимог законодавства, не мають права користування житловим будинком, що розташований за адресою: АДРЕСА_1 .

Просить суд виселити відповідачів та зняти їх з реєстрації.

Рішенням Амур - Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 28 квітня 2022 року у задоволенні позовних вимог Акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» до ОСОБА_1 , яка також діє як законний представник малолітньої ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про виселення та зняття з реєстрації, третя особа: орган опіки та піклування в особі Адміністрації Амур-Нижньодніпровського району Дніпровської міської ради - відмовлено.

Не погодившись із рішенням суду, АТ КБ "ПриватБанк" посилаючись на незаконність рішення суду, та порушення судом норм процесуального і матеріального права та невідповідність висновків суду обставинам справи просить рішення суду скасувати.

Апеляційна скарга обґрунтована тим, що судом першої інстанції не було враховано, що ОСОБА_1 , зареєструвавши у предметі іпотеки відповідачів у справі, порушила умови Договору іпотеки та статті 629 ЦК України, у зв`язку з чим реєстрація вказаних осіб у предметі іпотеки є незаконною.

Просить суд апеляційної інстанції врахувати правову позицію в аналогічному спорі, висловлену Верховним Судом у постанові від 06 лютого 2019 року у справі 570/3689/16.

Відзив на апеляційну скаргу не подано.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах заявлених позовних вимог та доводів апеляційної скарги, за наявними матеріалами справи, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено та вбачається з матеріалів справи, що 19.03.2007 року між АТ КБ «ПРИВАТБАНК» та ОСОБА_1 був укладений Кредитний договір № DN80FJ00000043, згідно якого АТ КБ «ПРИВАТБАНК» надав ОСОБА_1 кредит у розмірі 68712,00 доларів США строком до 18.03.2027 року(а.с.3-5).

З метою забезпечення виконання зобов`язань за кредитним договором, 19.03.2007 року АТ КБ "ПРИВАТБАНК" та ОСОБА_1 уклали Договір іпотеки, згідно якого ОСОБА_1 надав в іпотеку нерухоме майно, а саме житлову квартиру АДРЕСА_1 (а.с.6-8).

Згідно з п. 7 Договору іпотеки, в забезпечення виконання зобов`язань за кредитним договором, Іпотекодавець надав в іпотеку нерухоме майно (предмет іпотеки), а саме житлову квартиру АДРЕСА_2 , який належить іпотекодавцю ОСОБА_1 ..

Згідно п. 20.12 Договору іпотеки визначений обов`язок іпотекодавця не надавати документи у відповідні державні органи з метою реєстрації будь-яких осіб у предметі іпотеки без згоди на це іпотекодержателя.

Згідно довідки Департаменту адміністративних послуг та дозвільних процедур Дніпровської міської ради № 11/5-62 від 01.06.2021 року за адресою: АДРЕСА_1 зареєстровані: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (зареєстрована з 13.01.2015 року), ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 (зареєстрований з 17.09.2013 року), ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 (зареєстрована з 09.02.2010 року), ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 (зареєстрована з 20.02.2009 року) (а.с. 9).

Підставою звернення з позовом про визнання дій щодо реєстрації у предметі іпотеки третіх осіб неправомірними та позбавлення права користування житловим приміщенням, шляхом зняття з реєстрації відповідачів зазначено те, що, в порушення п. 20.12 Договору іпотеки, відповідачі, без згоди іпотекодержателя, зареєстрували своє місце проживання за адресою предмета іпотеки.

Згідно довідки №031511 про зареєстрованих у житловому приміщенні осіб станом на 19.10.2021 року у вказаній квартирі зареєстровані відповідачі по справі: ОСОБА_1 як уповноважений власник, інші відповідачі як діти останньої.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що реєстрація проживання у предметі іпотеки відповідача ОСОБА_1 , як власника житла, а також інших відповідачів, які є дітьми останньої та на момент реєстрації за місцем проживання були неповнолітніми, відповідає вимогам закону. У той час положення договору іпотеки, що передбачають право іпотекодавця на реєстрацію у предметі іпотеки інших осіб лише при умові отримання від іпотекодержателя письмової згоди на такі дії, суперечать вищевказаним нормам закону та є нікчемними згідно ст.ст. 203 ч.1, 215 ч.2 ЦК України

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду, так як їх суд першої інстанції дійшов на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилались, як на підставу своїх вимог і заперечень, підтвердженими тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до ст.ст. 15, 16 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Відповідно до ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Правилами ст.12 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Відповідно до ч.1 ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно із частиною першою статті 317 ЦК України власнику майна належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном.

Іпотека є видом забезпечення виконання зобов`язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов`язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому цим Законом

Згідно з частинами першою, третьою статті 9 Закону України «Про іпотеку» іпотекодавець має право володіти та користуватись предметом іпотеки відповідно до його цільового призначення, якщо інше не встановлено цим Законом. При користуванні предметом іпотеки іпотекодавець повинен не допускати погіршення стану предмета іпотеки та зменшення його вартості понад норми його звичайної амортизації (зносу). Іпотекодавець має право виключно на підставі згоди іпотекодержателя: зводити, знищувати або проводити капітальний ремонт будівлі (споруди), розташованої на земельній ділянці, що є предметом іпотеки, чи здійснювати істотні поліпшення цієї земельної ділянки; передавати предмет іпотеки у наступну іпотеку; відчужувати предмет іпотеки; передавати предмет іпотеки в спільну діяльність, лізинг, оренду, користування.

Колегія суддів звертає увагу на те, що, ні положеннями ЦК України, ні положеннями Закону України «Про іпотеку», не передбачено обмежень прав членів сім`ї власника житла на користування жилим приміщенням у разі передання його в іпотеку.

Стаття 47 Конституції України гарантує кожному право на житло. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду.

Відповідно до частини четвертої статті 9, частини першої, четвертої статті 156 Житлового кодексу України ніхто не може бути виселений із займаного жилого приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом. Члени сім`ї власника жилого будинку (квартири), які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку (квартири), якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням. До членів сім`ї власника будинку (квартири) належать особи, зазначені в частині другій статті 64 цього Кодексу.

З аналізу положень частини другої статті 64 ЖК України та частини першої статті 405 ЦК України слідує, що члени сім`ї власника будинку (квартири) (дружина власника, їх діти і батьки), які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону.

Згідно з частиною третьою статті 29 ЦК України місцем проживання фізичної особи у віці від десяти до чотирнадцяти років є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає.

Право дитини на проживання в сім`ї разом з батьками передбачене також статтею 11 Закону України «Про охорону дитинства».

За згодою власника будинку (квартири) член його сім`ї вправі вселяти в займане ним жиле приміщення інших членів сім`ї. На вселення до батьків їх неповнолітніх дітей згоди власника не потрібно (частина друга статті 156 ЖК України).

Отже, колегія суддів не вбачає достатніх підстав для задоволення позову банку, як в частині позбавлення права користування житловим приміщенням, так і в частині зняття з реєстрації.

Доводи, викладені в апеляційні скарзі, фактично зводяться до цитування норм права, переоцінки доказів та незгодою з висновками суду по їх оцінці. Проте, відповідно до вимог ст. 89 ЦПК України, оцінка доказів є виключною компетенцією суду, переоцінка доказів учасниками справи діючим законодавством не передбачена. Судом першої інстанції повно та всебічно досліджені обставини справи, перевірені письмові докази та надано їм належну оцінку.

Посилання ж апеляційної скарги на висновки Верховного Суду, викладені у постанові від 06 лютого 2019 року у справі 570/3689/16 є безпідставними, оскільки встановлені судом фактичні обставини, що формують зміст правовідносин, у цій справі та у справі, що переглядається, є різними.

Європейський суд з прав людини вказав що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо надання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки з огляду на конкретні обставини справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року). Оскаржене судове рішення відповідає критерію обґрунтованості судового рішення.

Отже, вирішуючи спір, суд першої інстанції в достатньо повному обсязі встановив права і обов`язки сторін, що брали участь у справі, обставини справи, перевірив доводи і заперечення сторін, дав їм належну правову оцінку, ухвалив рішення, яке відповідає вимогам закону. Висновки суду обґрунтовані і підтверджуються письмовими доказами.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що рішення суду ухвалено з дотриманням норм матеріального і процесуального законодавства, у зв`язку із чим апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду - залишенню без змін.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 375, 381-384 ЦПК України, -

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу представника Акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» - Сокуренко Наталії Вікторівни - залишити без задоволення.

Рішення Амур-Нижньодніпровського районного суду міста Дніпропетровська від 28 квітня 2022 року - залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена відповідно до чинного законодавства.

Головуючий: Ж.І. Максюта

Судді: О.В. Свистунова

М.М. Пищида