РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 293/2199/19

Провадження № 2/293/50/2022

23 грудня 2022 рокусмт Черняхів

Черняхівський районний суд Житомирської області у складі:

головуючого судді Бруховського Є.Б.

секретаря судового засідання Давиденко Л.П.

з участю відповідача ОСОБА_1

представника відповідача ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в смт Черняхів цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про встановлення порядку користування земельною ділянкою,

ВСТАНОВИВ:

06.12.2019 ОСОБА_3 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_1 та просить суд встановити їй порядок користування присадибною земельною ділянкою за адресою АДРЕСА_1 , виділивши їй, ОСОБА_3 у користування земельну ділянку розміром 0,0735 га в межах визначених у план-схемі № 3, складеній комісією Черняхівської селищної ради з питань врегулювання земельних відносин та охорони навколишнього середовища без погодження меж із ОСОБА_1 що дозволить їй подальше здійснення приватизації.

В обгрунтування позову вказує, що вона, ОСОБА_3 , відповідно до договору купівлі-продажу квартири від 22 вересня 2005 року є власником квартири АДРЕСА_2 , що фактично становить 1/2 частину приватного житлового будинку.

Друга половина (1/2 частина) приватного житлового будинку належить на праві власності ОСОБА_1 . У кожного із них окремий вхід до своєї частини будинку і вони ведуть окреме господарство.

Згідно земельно-облікових документів Черняхівської селищної ради та технічного паспорта на житловий будинок АДРЕСА_3 державному підприємстві по технічній інвентаризації від 18 серпня 2005 року для обслуговування вказаного будинку виділено земельну ділянку загальною площею - 0,1464 га. На даний час такою ділянкою користуються: вона - ОСОБА_3 (позивач) та ОСОБА_1 (відповідач). Вона, скориставшись своїм правом на приватизацію земельної ділянки, звернулася до Черняхівської селищної ради з відповідною заявою.

Оскільки земельна ділянка, виділена для обслуговування житлового будинку АДРЕСА_1 , перебуває у користуванні двох співвласників вказаного будинку (її та відповідача) для виділення їй частки земельної ділянки та встановлення меж земельної ділянки відповідачем була запрошена постійна комісія Черняхівської селищної ради з питань врегулювання земельних відносин та охорони навколишнього середовища.

Згідно акту обміру вказаної присадибної земельної ділянки від 16 жовтня 2014 року, складеного комісією Черняхівської селищної ради з питань врегулювання земельних відносин та охорони навколишнього середовища встановлено, що загальна площа земельної ділянки за адресою АДРЕСА_1 становить - 0,1470 га. І на даний час відповідач користується присадибною земельною ділянкою площею - 0,0848 га, а вона користується присадибною земельною ділянкою площею - 0,0622 га. На підставі технічного паспорта на житловий будинок АДРЕСА_4 зареєстрованого за № 423 в Житомирському обласному державному підприємстві по технічній інвентаризації від 04 липня 2006 року будинок розподілено по кімнатах у співвідношенні 50/50. Відповідно до ч. 4 ст. 120 ЗК України у разі набуття права власності на жилий будинок, будівлю або споруду кількома особами право на земельну ділянку визначається пропорційно до часток осіб у праві власності жилого будинку, будівлі або споруди.

Тому комісією Черняхівської селищної ради з питань врегулювання земельних відносин та охорони навколишнього середовища їй та відповідачу, як співвласникам будинку, було запропоновано 2 варіанти розподілу присадибної земельної ділянки в рівних частинах по 0,0735 га відповідно до складених план-схем №2 та №3.

Жоден із варіантів розподілу земельної ділянки відповідач не погодила, хоча вона неодноразово зверталась до неї усно і письмово.

У зв`язку з відмовою відповідача погодити межі земельної ділянки, яку вона бажає отримати у власність шляхом приватизації, відповідно до варіантів, запропонованих комісією, Черняхівська селищна рада своїм рішенням від 20.10.2016 року відмовила їй у наданні дозволу на виготовлення технічної документації із землеустрою щодо встановлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) з передачею у власність.

Чинним земельним законодавством України передбачено право громадянина на приватизацію земельної ділянки. Саме цим правом вона і хоче скористатися. Відповідач своїми протиправними діями перешкоджає їй у реалізації її права на приватизацію земельної ділянки.

06.02.2020 відповідачем ОСОБА_1 подано відзив на позов в якому просить у задоволенні позову відмовити у повному обсязі у зв`язку із безпідставністю та вирішити питання розподілу судових витрат. Свої заперечення щодо позову відповідач обгрунтовує тим, що позивач не визнає фактичний порядок користування земельною ділянкою, що склався ще за попередніх власників житлового будинку, та просить встановити порядок користування земельною ділянкою площею 0,1470 га по АДРЕСА_1 відповідно до плану-схеми № 3, який є додатком до акту постійної комісії Черняхівської селищної ради з питань врегулювання земельних відносин та охорони навколишнього середовища від 16.10.2014 року, виділивши їй у власність частину земельної ділянки площею 0,0735 га.

Проте такі вимоги не ґрунтуються на нормах чинного законодавства та не підтверджуються жодними належними та допустимими доказами.

Так, позивачка з посиланням на ч. 4 ст. 120 ЗК України фактично просить виділити їй у Ѕ ідеальної частини зі складу загальної земельної ділянки, посилаючись на ту обставину, що їй належить 1/2 ідеальної частини у праві власності на житловий будинок. Між тим, відповідно до правовстановлюючих документів на зазначений житловий будинок за ними зареєстровано право власності на окремі квартири в цьому будинку. Так, відповідно до договору купівлі-продажу квартири від 22 вересня 2005 року позивач є власником квартири АДРЕСА_2 . Водночас, відповідно до договору купівлі-продажу квартири від 07 серпня 2006 року вона є власником квартири АДРЕСА_5 за цією ж адресою. Жодних документів, які б визначали ідеальні частки у праві власності позивачки на житловий будинок, до позовної заяви не додані.

Посилання в акті постійної комісії Черняхівської селищної ради з питань врегулювання земельних відносин та охорони навколишнього середовища від 16.10.2014 року на те, що відповідно до технічного паспорту на житловий будинок такий будинок розподілений по кімнатах у співвідношенні 50/50 є лише особистою думкою членів комісії та не може вважатися належним та допустимим доказом. Таким чином, позивачкою не доведено, що її ідеальна частка у праві власності на житловий будинок становить саме 1/2. За відсутності доказів щодо розміру ідеальної частини позивачки у праві власності на житловий будинок неможливо визначити і її частку на земельну ділянку, яку їй необхідно виділити для обслуговування своєї частини житлового будинку. Крім того, суд не може встановити порядок користування земельною ділянкою відповідно до планів-схем, які є додатками до акту постійної комісії Черняхівської селищної ради з питань врегулювання земельних відносин та охорони навколишнього середовища від 16.10.2014 року.

Так, відповідно до ч. 2 ст. 26 Закону України «Про землеустрій» розробниками документації із землеустрою є: юридичні особи, що володіють необхідним технічним і технологічним забезпеченням та у складі яких працює за основним місцем роботи не менше двох сертифікованих інженерів-землевпорядників, які є відповідальними за якість робіт із землеустрою; фізичні особи - підприємці, які володіють необхідним технічним і технологічним забезпеченням та є сертифікованими інженерами- землевпорядниками, відповідальними за якість робіт із землеустрою. Вбачається, що долучені до позовної заяви плани-схеми не є складовою технічної документації із землеустрою та складені спеціалістом селищної ради Поліщуком О.І., який не є сертифікованим інженером - землевпорядником, оскільки відомості про нього відсутні в державному реєстрі сертифікованих інженерів-землевпорядників. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом (ч. 3 ст. 12 та ч. 1 ст. 81 ЦПК України). Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ч. 6 ст. 81 ЦПК України). Позивачем не доведено обставини на які вона посилається в позові як на підставу своїх позовних вимог. Враховуючи викладене, наявні підстави для відмови в задоволені позову в повному обсязі. Попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які вона, як відповідач понесла і які очікує понести в зв`язку із розглядом справи становить 10 000 грн і складається із витрат на професійну правничу допомогу адвоката.

27.07.2020 позивачем подано відповідь на відзив в якій позивач зазначає, що вона дійсно як позивач, не визнає фактичний порядок користування земельною ділянкою, що склався ще за попередніх власників житлового будинку, у зв`язку з тим, що була попереджена, усно, своїми продавцями, про те, що у фактичному користуванні її сусідів перебуває не 0,07 га, а 0,0848 га землі, про це також свідчить акт б/н від 16.10.2014 року складений постійною комісією селищної ради з питань врегулювання земельних відносин та охорони навколишнього середовища.

Відповідно до правовстановлюючих документів на зазначений житловий будинок, так вони з відповідачем дійсно є власниками окремих квартир, але у співвідношенні 50:50, про що свідчать записи у договорах купівлі-продажу: запис 1 з договору купівлі - продажу квартири від 22 вересня 2005 року - квартира, що відчужується, складається з 2-х житлових кімнат та службових приміщень, з надвірними будівлями, загальною площею 73,0 кв.м., в тому числі житловою -29,1 кв. м.; запис 2 з договору купівлі - продажу квартири від 07 серпня 2006 року - квартира, що відчужується, складається з 4-х житлових кімнат та службових приміщень, з надвірними будівлями. Вказана квартира розташована в житловому будинку із цегли , загальна площа квартири 73,3 кв.м., в т.ч. житлова - 45,7 кв.м.

Що стосується документів, які б визначали ідеальні частки у праві власності, вона уважає, що копія технічного паспорту на житловий будинок АДРЕСА_4 , зареєстрованого за № 423 в Житомирському обласному державному підприємстві по технічній інвентаризації 19.08.2005 року із планом будинку та планом земельної ділянки є найбільш вагомим доказом визначення часток у співвідношення 50:50. Доказом її частки на земельну ділянку 0,07 га є довідка видана виконкомом Черняхівської селищної ради б/н від 12.02.2020 року, про те, що згідно земельно-облікових документів станом на 12.02.2020 року за нею обліковується 0,07 га для ОЖБ.

На підставі ч. 5 ст. 158 ЗК України ...земельні спори вирішуються судами, якщо спір не можливо вирішити на рівні органів місцевого самоврядування.... Згідно ч. 1 ст. 106 ЗК України про сприяння встановлення твердих меж, вона намагалася налагодити відносини з відповідачем без застосування допомоги сторонніх органів, але нажаль у неї не вийшло. Саме тому у 2014 була запрошена комісія Черняхівської селищної ради з питань врегулювання земельних відносин та охорони навколишнього середовища ( до речі, комісія була запрошена відповідачем). Жоден із варіантів розподілу земельної ділянки відповідач не погодила. Також вона зверталася до відповідача письмово, про що свідчить копія квитанції про поштове відправлення від 08.09 2017 року. Після чого вона звернулася до Черняхівської селищної ради з проханням надати дозвіл на виготовлення технічної документації із землеустрою, щодо встановлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) з передачею у власність для ОЖБ, на що отримала відмову у наданні дозволу.

На її думку, обставини на які вона посилається в позові та у відповіді на відзив є обґрунтованими та підтверджені документально, а у відзиві на позовну заяву відповідач не навів жодного аргументу, який би спростовував її докази, якими вона обґрунтувала позовну заяву. Вона вважає, що її позовна заява підлягає задоволенню.

Позивач в судове засідання на 10:00 год. 23.12.2022 не з`явилась. В матеріалах справи є заява позивача про розгляд справи у її відсутності, де також вказує, що позов підтримує та просить його задовольнити.

Відповідач та її представник в судовому засіданні позов не визнали з підстав, викладених у відзиві на позов. Щодо понесених відповідачем витрат, то розрахунок таких витрат буде поданий суду додатково в порядку ч.8 ст.141 ЦПК України.

Вислухавши відповідача та його представника, дослідивши надані сторонами докази, проаналізувавши аргументи, на які сторони посилалися в обґрунтування своїх вимог та заперечень, всебічно та повно встановивши фактичні обставини справи та зміст спірних правовідносин, суд дійшов таких висновків.

Судом встановлено, що ОСОБА_3 , позивач по справі, відповідно до договору купівлі-продажу квартири від 22.09.2005 є власником квартири АДРЕСА_2 . Квартира складається з 2-х житлових кімнат та службових приміщень, з надвірними будівлями, загальною площею 73,0 кв.м., в тому числі житловою -29,1 кв.м. До квартири належить надвірні будівлі: 1/2 частина сараю Б, уборна У.

ОСОБА_1 , відповідач по справі, відповідно до договору купівлі-продажу квартири від 07.08.2006, є власником квартири АДРЕСА_6 . Квартира складається з 4-х житлових кімнат та службових приміщень, з надвірними будівлями. Вказана квартира, розташована в житловому будинку із цегли, загальна площа квартири 73,3 кв.м., в т.ч. житлова 45,7 кв.м. До квартири належить Ѕ сараю, зазначеного за планом літерою Б, уборна, літ У 1, Ѕ частина огорожі №1-2.

Згідно технічного паспорта на житловий будинок АДРЕСА_4 , зареєстрованого за № 423 в Житомирському обласному державному підприємстві по технічній інвентаризації від 18 серпня 2005 року для обслуговування житлового будинку, належного сторонам, виділено земельну ділянку загальною площею - 0,1464 га. Такою земельною ділянкою користуються сторони.

Позивач, з метою скористатись своїм правом на приватизацію земельної ділянки для обслуговування житлового будинку звернулась з відповідною заявою до Черняхівської селищної ради.

Так як земельна ділянка, виділена для обслуговування житлового будинку АДРЕСА_4 , перебуває у користуванні двох співвласників вказаного будинку, позивача та відповідача, для виділення позивачу частки земельної ділянки та встановлення меж земельної ділянки відповідачем була запрошена постійна комісія Черняхівської селищної ради з питань врегулювання земельних відносин та охорони навколишнього середовища.

Згідно акту обміру вказаної присадибної земельної ділянки від 16.10.2014, складеного комісією Черняхівської селищної ради з питань врегулювання земельних відносин та охорони навколишнього середовища встановлено, що загальна площа земельної ділянки за адресою АДРЕСА_1 становить - 0,1470 га. Відповідач користується присадибною земельною ділянкою площею - 0,0848 га, а позивач користується присадибною земельною ділянкою площею - 0,0622 га. На момент розгляду заяви земельна ділянка по периметру визначена на місцевості парканом із дерева та сітки «Рябиця» і не порушена. На підставі технічного паспорта на житловий будинок АДРЕСА_4 , реєстрованого за №423 в Житомирському обласносму державному підприємстві по технічній інвентаризації від 04.07.2006 будинок розподілений по кімнатах у співвідношенні 50/50, та згідно ст. 87,88,89,120 Земельного Кодексу України співвласникам будинку запропоновано декілька варіантів розподілу присадибної земельної ділянки в рівних частинах по 0,0735 га відповідно та уразі незгоди ні з одним із варіантів розподілу земельної ділянки власникам будинку запропоновано звернутись до суду на підставі ст. 158 ЗК України.

Відповідно до копії витягу з рішення селищної ради десятої сесії селищної ради сьомого скликання від 20.10.2016 про надання дозволу на виготовлення технічної документації із землеустрою щодо встановлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) з передачею у власність для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) вирішено відмовити в наданні дозволу в передачі у власність земельної ділянки для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) гр. ОСОБА_3 , проживаючої в АДРЕСА_7 , в зв`язку з відсутністю згоди всіх власників квартирного будинку в АДРЕСА_1 .

Вказане сторонами не оспорюється та, зокрема, не спростовується.

Відповідно до ст. 14 Конституції України право власності на землю гарантується. Це право набувається і реалізується громадянами, юридичними особами та державою виключно відповідно до закону.

Підстави й порядок набуття громадянами і юридичними особами права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності визначено статтями 116, 118 ЗК України.

Відповідно до частини другої статті 116 ЗК України (тут і далі в редакції на час виникнення спірних правовідносин) набуття права на землю громадянами та юридичними особами здійснюється шляхом передачі земельних ділянок у власність або надання їх у користування.

Згідно з частиною першою, другою статті 118 ЗК України (тут і далі в редакції на час виникнення спірних правовідносин) громадянин, зацікавлений у приватизації земельної ділянки, яка перебуває у його користуванні, подає заяву до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу.

Рішення органів виконавчої влади та органів місцевого самоврядування щодо приватизації земельних ділянок приймається у місячний строк на підставі технічних матеріалів та документів, що підтверджують розмір земельної ділянки.

Відповідно до статті 50 Закону України «Про землеустрій» № 858-IV, чинної на момент винекнення спірних правовідносин, проекти землеустрою щодо відведення земельних ділянок включають, зокрема, викопіювання з кадастрової карти (плану) або інші графічні матеріали, на яких зазначено бажане місце розташування земельної ділянки (у разі формування земельної ділянки), кадастровий план земельної ділянки, матеріали перенесення меж земельної ділянки в натуру (на місцевість) (у разі формування земельної ділянки).

За змістом статті 198 ЗК України погодження меж земельної ділянки із суміжними власниками та землекористувачами необхідне при кадастровій зйомці як комплексу робіт, виконуваних для визначення та відновлення меж земельних ділянок.

Зідно з положеннями статті 55 Закону України «Про землеустрій» № 858-IV, чинної на момент винекнення спірних правовідносин, установлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) проводиться відповідно до топографо-геодезичних і картографічних матеріалів, здійснюється на основі технічної документації із землеустрою, якою визначається місцеположення поворотних точок меж земельної ділянки в натурі (на місцевості). Межі земельної ділянки в натурі (на місцевості) закріплюються межовими знаками встановленого зразка. Власники та землекористувачі, у тому числі орендарі, зобов`язані дотримуватися меж земельної ділянки, закріпленої в натурі (на місцевості) межовими знаками встановленого зразка.

Механізм встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) та їх закріплення межовими знаками визначено чинною на момент винекнення спірних правовідносин Інструкцією про встановлення (відновлення) меж земельних ділянок в натурі (на місцевості) та їх закріплення межовими знаками, затвердженою наказом Державного комітету України із земельних ресурсів від 18 травня 2010 року № 376, зареєстрованою в Міністерстві юстиції України 16 червня 2010 року за № 391/17686 (далі - Інструкція № 376).

Згідно з пунктом 3.12 Інструкції № 376 закріплення межовими знаками меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) здійснюється виконавцем у присутності власника (користувача) земельної ділянки, власників (користувачів) суміжних земельних ділянок або уповноваженою ним (ними) особою.

Закріплення межовими знаками меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) може здійснюватися за відсутності власників (користувачів) суміжних земельних ділянок у випадку їх нез`явлення якщо вони були належним чином повідомлені про час проведення вищезазначених робіт, про що зазначається у акті приймання-передачі межових знаків на зберігання.

Аналіз зазначених норм свідчить, що стадія погодження меж земельної ділянки при виготовленні землевпорядної документації є допоміжною. При цьому стаття 198 ЗК України лише вказує, що складовою кадастрових зйомок є погодження меж земельної ділянки із суміжними власниками та землекористувачами. Із цього не слідує, що у випадку відмови суміжного землевласника або землекористувача від підписання відповідного документа - акта погодження меж слід вважати, що погодження меж не відбулося. Погодження меж полягає у тому, щоб суміжнику було запропоновано підписати відповідний акт. Якщо він відмовляється це робити, орган, уповноважений вирішувати питання про приватизацію ділянки по суті, повинен виходити не із самого факту відмови від підписання акта, а з мотивів відмови. Підписання акта погодження меж самостійного значення не має, воно не призводить до виникнення, зміни або припинення прав на земельну ділянку, як і будь-яких інших прав у процедурі приватизації. Непогодження меж земельної ділянки із власником та/або землекористувачем не може слугувати підставою для відмови відповідної місцевої ради в затвердженні технічної документації, за умови правомірних дій кожного з землекористувачів чи землевласників. Не надання особою своєї згоди на погодження меж земельної ділянки суміжного землекористувача та/або власника не може бути перешкодою для розгляду місцевою радою питання про передачу земельної ділянки у власність відповідачу за обставин виготовлення відповідної технічної документації.

Такі правові висновки викладено у постановах Великої Палати Верховного Суду від 20 березня 2019 року у справах № 350/67/15-ц (провадження № 14-652цс18) та № 514/1571/14-ц (провадження № 14-552цс18) та від 12 лютого 2020 року у справі № 545/1149/17 (провадження № 14-730цс19), Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 23 січня 2019 року в справі № 580/168/16-ц.

Так, підставою звернення до суду позивач вказує на порушення її права на приватизацію землі з підстав непогодження меж суміжним користувачем, що в подальшому стало підставою відмови їй у наданні дозволу на виготовлення технічної документації із землеустрою щодо встановлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) з передачею у власність для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка).

Однак, чинне законодавство на момент виникнення спірних правовідносин не обмежувало та не обмежує право позивача на приватизацію земельної ділянки у зв`язку із відмовою суміжного землекористувача від підписання акта погодження меж земельної ділянки, що свідчить про відсутність таких перешкод для завершення процедури приватизації земельної ділянки.

Відповідно до частини другої статті 152 ЗК України власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов`язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків.

Захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється шляхом, зокрема, відновлення стану земельної ділянки, який існував до порушення прав, і запобігання вчиненню дій, що порушують права або створюють небезпеку порушення прав; визнання недійсними рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування.

Стаття 16 ЦК України визначає перелік способів захисту порушених прав та інтересів у суді.

Усунення перешкод у реалізації права на приватизацію земельної ділянки шляхом визнання безпідставною відмови від підписання акту погодження меж як спосіб захисту права чинним законодавством не передбачено.

Згідно з частиною першою статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Порушенням вважається такий стан суб`єктивного права, за якого воно зазнало протиправного впливу з боку правопорушника, внаслідок чого суб`єктивне право особи зменшилося або зникло як таке; порушення права пов`язано з позбавленням можливості здійснити, реалізувати своє право повністю або частково.

При цьому позивач, тобто особа, яка подала позов, самостійно визначається з порушеним, невизнаним чи оспорюваним правом або охоронюваним законом інтересом, які потребують судового захисту. Обґрунтованість підстав звернення до суду оцінюються судом у кожній конкретній справі за результатами розгляду позову.

Велика Палата Верховного Суду неодноразово зазначала, що застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від виду та змісту правовідносин, які виникли між сторонами, від змісту права чи інтересу, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення, невизнання або оспорення. Такі право чи інтерес мають бути захищені судом у спосіб, який є ефективним, тобто таким, що відповідає змісту відповідного права чи інтересу, характеру його порушення, невизнання або оспорення та спричиненим цими діяннями наслідкам (подібні висновки викладені у постановах Великої Палати Верховного Суду від 05 червня 2018 року у справі № 338/180/17 (пункт 57), від 11 вересня 2018 року у справі № 905/1926/16 (пункт 40), від 30 січня 2019 року у справі № 569/17272/15-ц, від 11 вересня 2019 року у справі № 487/10132/14-ц (пункт 89), від 16 червня 2020 року у справі № 145/2047/16-ц (пункт 7.23)).

Розглядаючи справу, суд має з`ясувати: 1) з яких саме правовідносин сторін виник спір; 2) чи передбачений обраний позивачем спосіб захисту законом або договором; 3) чи передбачений законом або договором ефективний спосіб захисту порушеного права позивача; 4) чи є спосіб захисту, обраний позивачем, ефективним для захисту його порушеного права у спірних правовідносинах. Якщо суд дійде висновку, що обраний позивачем спосіб захисту не передбачений законом або договором та/або є неефективним для захисту порушеного права позивача, у цих правовідносинах позовні вимоги останнього не підлягають задоволенню (подібний висновок викладений у пунктах 6.6., 6.7 постанови Великої Палати Верховного Суду від 19 січня 2021 року у справі № 916/1415/19).

Враховуючи правовідносини за яких виник спір, суд уважає, що вимоги позивача не узгоджуються зі способами захисту прав на земельну ділянку, визначеними статтею 152 Земельного кодексу України. Адже визнання судом неправомірної відмови відповідача в погодженні меж земельної ділянки для приватизації земельної ділянки не поновить порушене право позивача, за захистом якого вона звернулась до суду, в обраний нею спосіб.

Обрання позивачем неналежного способу захисту своїх прав є самостійною підставою для відмови у позові.

Разом із тим, відмова у наданні дозволу на виготовлення технічної документації із землеустрою щодо встановлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) з передачею у власність для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) з мотивів відсутності згоди всіх власників квартирнного будинку, не позбавляє позивача права звернутися до суду за захистом своїх прав.

Крім того, законодавець чітко встановлює підстави, порядок, строки передачі земельної ділянки у власність громадян та органи, уповноважені розглядати ці питання.

Так, відповідно до ч.3 ст. 158 ЗК України саме органи місцевого самоврядування вирішують земельні спори у межах населених пунктів щодо меж земельних ділянок, що перебувають у власності і користуванні громадян, та додержання громадянами правил добросусідства, а також спори щодо розмежування меж районів у містах.

Тому, вирішуючи питання передачі земельної ділянки у приватну власність та право на погодження та затвердження землевпорядної документації, суд вийде за межі своїх повноважень, оскільки таке право належить виключно до повноважень органу місцевого самоврядування.

З огляду на викладене, суд дійшов висновку про відмову у задоволенні позову.

Згідно з ч.1, ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Відповідно до ч. 2 ст. 141 ЦПК України інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову - на відповідача; у разі відмови в позові - на позивача, а тому у стягнені судових витрат з відповідача необхідно відмовити.

На підставі наведеного, керуючись ст.ст. 4,5,76-81,141, 263-265, 354,355 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

У задоволенні позову ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про встановлення порядку користування земельною ділянкою відмовити.

Рішення може бути оскаржене шляхом подання апеляційної скарги до Житомирського апеляційного суду протягом 30 днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повний текст рішення не було вручено в день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку, якщо апеляційна скарга подана протягом 30 днів з дня вручення йому повного тексту рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, а в разі подання апеляційної скарги - після розгляду справи апеляційним судом, якщо рішення не було скасовано.

Повний текст рішення виготовлено 29.12.2022.

Головуючий суддя Євген БРУХОВСЬКИЙ