Справа № 551/339/21
З А О Ч Н Е Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

15 грудня 2022 року року Шишацький районний суд Полтавської області в складі:
головуючого - судді Сиволапа Д.С.
секретаря - Кундіренко О.О.,
за участю представника позивача адвоката Говорової С.Л.,
розглянувши заочно, в порядку загального позовного провадження у відкритому судовому засіданні в залі суду в селищі Шишаки Миргородського району Полтавської області цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Агрофірма «ім. Довженка» до ОСОБА_1 , приватного нотаріуса Кременчуцького міського нотаріального округу Ганночки Валентини Михайлівни, приватного нотаріуса Кременчуцького міського нотаріального округу Доценка Андрія Миколайовича, ОСОБА_2 , про визнання недійсними угод про розірвання договорів оренди землі, витребування земельних ділянок з чужого незаконного володіння та скасування рішень державних реєстраторів щодо припинення іншого речового права (права оренди) земельних ділянок, щодо реєстрації права користування земельною ділянкою для сільськогосподарських потреб (емфітевзис),
02 квітня 2021 року позивач ТОВ «Агрофірма «ім. Довженка» звернулось до Шишацького районного суду Полтавської області з позовом до ОСОБА_1 , приватного нотаріуса Ганночки В.М., приватного нотаріуса Доценка А.М., ОСОБА_2 про визнання недійсними угод про розірвання договорів оренди землі, витребування земельних ділянок з чужого незаконного володіння та скасування рішень державних реєстраторів щодо припинення іншого речового права (права оренди) земельних ділянок, щодо реєстрації права користування земельною ділянкою для сільськогосподарських потреб (емфітевзис).
Зокрема, позивач просив суд:
За весь час орендних відносин позивач використовує земельні ділянки за їх цільовим призначенням, своєчасно та в повному обсязі виплачує власнику орендну плату.
Після реєстрації 15.11.2019 шлюбу з ОСОБА_5 , ОСОБА_4 змінила прізвище на ОСОБА_6 .
04.08.2020 позивачу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень стало відомо, що приватним нотаріусом Кременчуцького міського нотаріального округу Доценком А.М. 27.07.2020 були прийняті рішення про припинення іншого речового права (права оренди) ТОВ «Агрофірма «ім. Довженка» щодо вищевказаних земельних ділянок ОСОБА_1 .
В якості підстав для прийняття таких рішень в реєстрі вказані угоди про дострокове розірвання договорів оренди землі, укладені 26.09.2017 між ТОВ «Агрофірма «ім. Довженка» та ОСОБА_4 .
Позивач вказує на те, що вказані угоди про розірвання договорів оренди землі між ним та ОСОБА_1 не укладалась та вважає, що вони були сфальсифіковані відповідачем в 2020 році та в подальшому нотаріусом був внесений відповідний реєстраційний запис про припинення у позивача права оренди на дану земельну ділянку.
Вказані твердження позивач обґрунтовує тим, що відповідно до існуючої у ТОВ «Агрофірма «ім. Довженка» процедури укладання та розірвання договорів оренди землі дана угода не могли бути укладеною генеральним директором без погодження з рядом структурних підрозділів і фахівців товариства та внесення відповідних записів і змін в облікову документацію. Натоміть у товариства відсутній другий оригінальний примірник даної угоди, жодна інформація про її укладання у внутрішній документації товариства також відсутня.
Крім того, про наявність зловмисної домовленості між колишнім генеральним директором ТОВ «Агрофірма «ім. Довженка» Скочком В.М. та ОСОБА_1 свідчать ті факти, що останній отримала оренду плату за землю за 2018-2020 роки, припинивши орендні відносини з товариством ще 26.09.2017.
Ухвалою суду від 08 квітня 2021 року відкрито провадження у справі та призначено дату підготовчого засідання. Того ж дня ухвалою суду у відповідача ОСОБА_1 витребувано оригінали оспорюваних угод про розірвання договорів оренди землі (т. 1. а.с.230-231-209).
Дана ухвала відповідачем 1 виконана не була, оскільки відповідач не отримав жодного процесуального документа від суду. Всі відправлення були повернути до суду з відміткою про відсутність адресата.
Ухвалою суду від 21 травня 2021 року у справі за клопотання позивача було призначено судово-технічну експертизу документів (оспорюваних угод) та витребувано їх оригінали або копії в учасників справи (т.1 а.с. 2465-247, 249-250).
В зв`язку ненаданням учасниками справи в розпорядження суду оригіналів об`єктів дослідження - експертиза не була виконана, а матеріали цивільної справи повернуті експертною установою до суду разом з актом про неможливість надання висновку експерта (т.2 а.с. 25-26).
Відзивів на позовну заяву не надходило від жодного з відповідачів.
Ухвалою суду від 09 листопада 2022 року закрито підготовче провадження у справі та призначено її судовий розгляд (т. 2 а.с.80).
В судовому засіданні представник позивача адвокат Говорова С.Л. позовні вимоги підтримала з підстав, наведених в позовній заяві. Додатково вказала, що спірні угоди були підписана відповідачем ОСОБА_1 та ОСОБА_7 в 2020 році коли останній вже не обіймав посаду генерального директора ТОВ «Агрофірма «ім. Довженка» про що, на її думку, свідчить ряд обставин, а саме: відсутність даних про реєстрацію спірних угод в бухгалтерських програмах підприємства та у внутрішньообліковій документації, державна реєстрація розірвання договорів оренди землі нотаріусом лише в 2020 році, отримання відповідачем орендної плати по 2020 рік включно та ряд інших обставин.
Будучи належним чином повідомленими судом про час та місце розгляду справи жоден з відповідачів потворно не з`явився в судове засідання, про причини неявки суд не повідомив. Від представника відповідача 4 ОСОБА_2 адвоката Шведенка П.Ю. раніше надходила заява про проведення судового засідання 22.11.2022 у їх відсутність та прохання відмовити у задоволені позову.
З огляду на вищевикладене судом ухвалено проводити розгляд справи у заочному порядку із винесенням заочного рішення.
Заслухавши пояснення представника позивача, допитавши свідків, дослідивши та оцінивши надані сторонами докази, суд встановив наступні факти та правовідносини, що їх супроводжують.
03 вересня 2014 року між орендодавцем ОСОБА_4 та орендарем Товариством з обмеженою відповідальністю «Агрофірма «ім. Довженка» в особі директора виробничого підрозділу «Агрофірма «Шишацька» Васильченка М.Г. укладено договір оренди землі № 1116.
На запит суду державним реєстратором Шишацької селищної ради надані сканкопії оспорюваних угод, які містяться в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно.
Згідно тексту копії угоди про розірвання договору оренди землі № 1116 від 03.09.2014 року, яка датована 26 вересня 2017 року, сторони, а саме: орендодавець ОСОБА_4 та орендар ТОВ «Агрофірма ім. Довженка» в особі генерального директора Скочка В.П., дійшли взаємної згоди про розірвання договору оренди землі.
З моменту набуття угодою чинності сторони не вважають себе обтяженими будь-якими правами і обов`язками, що випливали з договору оренди землі та не мають одна до одної будь-яких претензій з приводу виконання договору оренди землі. Дана угода набирає чинності з моменту її підписання сторонами.
Відповідно до п. 4 даної угоди визначено, що вона складена у 2-х примірниках, які мають однакову юридичну силу, один з яких знаходиться в орендаря, а другий в орендодавця (т.2 а.с.11).
В зв`язку укладанням 15.11.2019 року у міській управі Раквере Естонської Республіки шлюбу з ОСОБА_5 , ОСОБА_8 змінила прізвище на ОСОБА_6 (т.1 а.с. 222-223).
14 липня 2016 року між орендодавцем ОСОБА_4 та орендарем Товариством з обмеженою відповідальністю «Агрофірма «ім. Довженка» в особі директора виробничого підрозділу «Агрофірма «Шишацька» Васильченка М.Г. укладено договір оренди землі № 1117.
14 липня 2016 року сторонами договору оренди складено акт приймання-передачі земельної ділянки в оренду, який є додатком до договору (т.1 а.с.32).
Згідно тексту копії угоди про розірвання договору оренди землі № 1117 від 14.07.2016 року, яка датована 26 вересня 2017 року, сторони, а саме: орендодавець ОСОБА_4 та орендар ТОВ «Агрофірма ім. Довженка» в особі генерального директора Скочка В.П., дійшли взаємної згоди про розірвання договору оренди землі.
З моменту набуття угодою чинності сторони не вважають себе обтяженими будь-якими правами і обов`язками, що випливали з договору оренди землі та не мають одна до одної будь-яких претензій з приводу виконання договору оренди землі. Дана угода набирає чинності з моменту її підписання сторонами.
Відповідно до п. 4 даної угоди визначено, що вона складена у 2-х примірниках, які мають однакову юридичну силу, один з яких знаходиться в орендаря, а другий в орендодавця (т.2 а.с.13).
Допитані в судовому засіданні в якості свідків заступник генерального директора з земельних активів ТОВ «Агрофірма «імені Довженка» ОСОБА_10 та начальник юридичного відділу цього товариства ОСОБА_11 вказали, що оспорювані угоди вони вважають сфальсифікованими в 2020 році, вже після звільнення ОСОБА_7 з посади генерального директора товариства, оскільки жодної угоди такого змісту товариство не укладало, спрямовуючи свою діяльність лише на збільшення земельного банку.
Зокрема, розірвання договорів оренди допускалось лише з метою подальшого укладення договорів емфітевзису щодо даних земельних ділянок. Інших підстав для дострокового розірвання договорів оренди землі товариство не допускало.
Згідно пояснень свідків за своєю посадою генеральний директор товариства ОСОБА_7 мав право підписувати угоди про розірвання договорів оренди землі, але перед цим вони підлягали обов`язковому вивченню та погодженню певними структурними підрозділами товариства відповідно до існуючої процедури роботи з пайовиками. При цьому оспорювані угоди не проходили жодної реєстрації в товаристві, не погоджувались його працівниками, у товаристві відсутній їх другі примірники.
Суд звертає увагу на те, що чинне законодавство не зобов`язує відповідача зберігати оригінал угоди про дострокове розірвання договору оренди землі, після її реєстрації у нотаріуса та не передбачає за його втрату жодної відповідальності.
Другі примірники оригіналів оспорюваних угод, які повинні зберігатись в ТОВ «Агрофірма «ім. Довженка» суду не надані з посиланням на їх відсутність у товариства.
Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд виходив з наступного.
Згідно з ч.1 ст. 93 ЗК України право оренди земельної ділянки - це засноване на договорі строкове платне володіння і користування земельною ділянкою, необхідною орендареві для провадження підприємницької та іншої діяльності.
Відносини, пов`язані з орендою землі, регулюються законом (ч.9 ст. 93 ЗК).
Відповідно до ст. 13 Закону України «Про оренду землі» договір оренди землі - це договір, за яким орендодавець зобов`язаний за плату передати орендареві земельну ділянку у володіння і користування на певний строк, а орендар зобов`язаний використовувати земельну ділянку відповідно до умов договору та вимог земельного законодавства.
Згідно з абз. 11 ч.1 ст. 31 Закону України «Про оренду землі» договір оренди землі може бути розірваний за згодою сторін.
Пунктом 37 договорів оренди землі передбачена можливість їх припинення шляхом розірвання за взаємною згодою сторін (т.1 а.с.30,45).
При цьому, процедура розірвання договору оренди землі за згодою сторін, а ні умовами договору, а ні вимогами Закону України «Про оренду землі» не регламентовано. Так само законодавством не визначено типової форми договору (угоди) про розірвання договору оренди землі.
Згідно ст. 364 ЦК України зміна або розірвання договору вчиняється в такій самій формі, що й договір, що змінюється або розривається, якщо інше не встановлено договором або законом чи не випливає із звичаїв ділового обороту.
Таким чином, єдиною законодавчою вимогою щодо оформлення взаємної згоди сторін на розірвання договору оренди землі є укладання відповідного договору (угоди) у письмовій формі з подальшою державною реєстрацією.
Статтею 204 ЦК України встановлено презумпцію правомірності правочину. Так, згідно даної норми правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.
Згідно ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Відповідно до ч. 3 ст. 12, ч.ч.1, 5, 6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях
Таким чином, звернувшись до суду із позовом про визнання угод недійсними, саме позивач повинен довести суду законність та обґрунтованість своїх вимог.
В той же час, суд вважає, що позивачем не надано належних та достатніх доказів на підтвердження своїх доказів про те, що спірна угода була укладена не у зазначену у ній дату, а пізніше, коли ОСОБА_7 вже не перебував на посаді генерального директора ТОВ «Агрофірма ім. Довженка». Так само не надано позивачем й доказів того, що на час укладання спірних угод генеральний директор товариства ОСОБА_7 не мав повноважень на укладання даних договорів, або того, що вони виконанні в супереч існуючому в товаристві порядку.
Згідно ч.1 ст. 92 ЦК України юридична особа набуває цивільних прав та обов`язків і здійснює їх через свої органи, які діють відповідно до установчих документів та закону. Порядок створення органів юридичної особи встановлюється установчими документами та законом.
Відповідно до ст. 97 ЦК України управління товариством здійснюють його органи. Органами управління товариством є загальні збори його учасників і виконавчий орган, якщо інше не встановлено законом.
Відповідно до положень ст. 99 ЦК загальні збори товариства своїм рішенням створюють виконавчий орган та встановлюють його компетенцію і склад. Виконавчий орган товариства може складатися з однієї або кількох осіб.
Згідно п. 18.1 Статуту ТОВ «Агрофірма «ім. Довженка», затвердженого загальними зборами товариства (протокол № 05/18/2016 від 18 травня 2016 року) для керівництва поточною діяльністю товариства утворюється одноосібний виконавчий орган генеральний директор (т.1 а.с. 141-145).
Генеральний директор без доручення діє від імені товариства в тому числі розпоряджається майном товариства, укладає договори та інші угоди, затверджує правила, процедури та інші внутрішні документи тощо (п. 19.5 Статуту).
Сторонами не заперечується та підтверджується показаннями свідків ОСОБА_12 та ОСОБА_11 , що ОСОБА_7 перебував на посаді генерального директора ТОВ «Агрофірма «ім. Довженка» на момент укладання оспорюваних додаткових угод.
Так, загальними зборами учасників ТОВ «Агрофірма «ім. Довженка» 27 грудня 2017 (протокол № 12/27/2017) припинено повноваження генерального директора товариства ОСОБА_7 в зв`язку з відкликанням, зі звільненням з посади, а на посаду генерального директора призначено ОСОБА_13 (т.1 а.с. 150-154).
Про наявність у ОСОБА_7 , як генерального директора товариства, повноважень на підписання угод про дострокове розірвання договорі оренди землі підтвердили допитані судом свідки ОСОБА_12 та ОСОБА_11 .
Позивачем не заперечується, що оспорювані ним додаткові угоди від імені ТОВ «Агрофірма імені Довженка» підписані ОСОБА_7 та скріплені печаткою товариства. Позивач лише заперечує, що дані угоди підписано сторонами у вказану в них дату та вважає, що їх підписано в 2019 року, коли ОСОБА_7 вже не обіймав посаду генерального директора товариства. Про дану позицію позивача свідчать не лише доводи наданих позивачем заяв по суті справи та усні пояснення його представника, а й запропонований позивачем перелік питань, що ставились експерту у клопотанні позивача про призначенні судово-технічної експертизи щодо спірної угоди (т.1 а.с.246-247).
Виходячи з вищевикладеного, суд вважає, що доводи позивача про фальсифікацію дати укладання угоди та складання її вже після того як ОСОБА_7 перестав обіймати посаду генерального директора товариства носять виключно характер припущень.
В той же час, визначений у Статуті товариства обсяг повноважень Скочка В.М. жодним чином не перешкоджав йому в укладенні даних угод від імені товариства.
Надані позивачем копії Положення «Про встановлення порядку використання та зберігання печаток та штампів» від 01.04.2009, копії посадових інструкцій юрисконсульта та фахівця з землеустрою товариства в сукупності з іншими документами, що надавали право укладати договори оренди землі іншим працівниками товариства, окрім генерального директора (т.1 а.с.56-61, 122-125,130-133), жодним чином не спростовують факту наявності у ОСОБА_7 , як генерального директора, повноважень укладати та розривати договори оренди землі.
На думку суду, факт того, що оригінали договорів оренди землі із ОСОБА_4 зберігалися в м. Києві в ТОВ «Астарта-Київ» жодним чином технічно не перешкоджав укладанню угод про їх розірвання відповідно до положень чинного законодавства. Крім того, у ТОВ «Агрофірма імені Довженка» була в розпорядженні сканкопія даного договору, що підтверджується поясненнями свідків.
Доводи позивача про відсутність даних про розірвання договорів оренди землі з ОСОБА_4 у внутрішній документації підприємства та у відповідних бухгалтерських програмах на висновки суду також не впливають, оскільки ведення даної паперової та електронної документації залежить виключно від волевиявлення і дій саме сторони позивача, яка згідно доводів її представника та свідків ОСОБА_10 , ОСОБА_11 не заінтересована в укладанні угод та договорів, що можуть призвести до зменшення земельного банку.
Не впливає на висновки суду й наданий позивачем Регламент взаємодії з власниками земельних ділянок ТОВ «Астарта-Київ» від 12.08.2016 щодо порядку укладання типових договорів оренди землі, внесення в них змін та доповнень, оскільки позивачем не надано доказів того, що він у встановленому порядку був доведений до Генерального директора Товариства ОСОБА_7 та був обов`язковим для виконання ним (т. 1 а.с. 62-81).
Крім того, суд вважає, що дотримання чи недотримання працівниками (в тому числі генеральним директором) ТОВ «Агрофірма «ім. Довженка» певних локальних нормативних документів при підготовці та укладанні спірних угод жодним чином не повинно впливати на права та обов`язки орендодавця ОСОБА_4 , яка підписуючи спірні угоди у генерального директора товариства орендаря не повинна була перевіряти чи якимось чином припускати, що останній діє без дотримання певних внутрішніх інструкцій.
Так, само не впливають на висновки суду доводи позивача про те, що укладаючи спірні додаткові угоди генеральний директор ТОВ «Агрофірма «ім. Довженка» Скочко В.М. діяв в умовах зловмисної домовленості з відповідачем, оскільки розірвав договори оренди земельних ділянок всупереч умовам укладеного з ним контракту від 03 січня 2017 року за яким керівник товариства зобов`язаний забезпечувати прибуткову діяльність товариства, а його діяльність не повинна здійснювати шкоду товариству. При цьому керівник зобов`язаний знаходити земельні ділянки з можливістю оренди товариством та сприяти укладанню договорів оренди відповідних земельних ділянок;організовувати збереження та ефективне використання майна та земельного банку товариства (т.1 а.с. 170-175). Так, вказаний контракт є формою трудового договору та є обов`язковим для виконання лише особами, яких він стосується. Отже зміст вказаного контракту не може впливати на права та обов`язки власника орендованої земельної та перешкоджати його намірам розірвати договір оренди землі в добровільному порядку, як це передбачено умовами договору.
Крім того, суд вважає, намагаючись скасувати оспорюванні додаткові угоди в судовому порядку, позивач одночасно навів взаємовиключні підстави їх недійсності.
Дана обставина цілком суперечить подальшим доводам позивача про те, що оспорюванні додаткові угоди були укладені ОСОБА_7 внаслідок його зловмисної домовленості з відповідачем ОСОБА_4 в супереч інтересам товариства та призвели до негативних наслідків для нього. В даному випадку підставі недійсності правочину встановлена положеннями ст. 232 ЦК України.
Таким чином, вчинити правочин в умовах зловмисної домовленості з відповідачем генеральний директор ТОВ «Агрофірма «ім. Довженка» мав можливість лише до моменту його звільнення з відповідної посади, яке відбулось 27.12.2007 року.
Отже, доводи позивача про те, що оспорювані додаткові угоди були сфальсифіковані їх підписантами в 2020 році, вже після звільнення ОСОБА_7 з посади генерального директора товариства автоматично виключають можливість визнання даних угод недійсними на підставі ст. 232 ЦК України.
- наявність умисного зговору між представником потерпілої сторони правочину і другої сторони з метою отримання власної або обопільної вигоди;
- виникнення негативних наслідків для довірителя та незгода його з такими наслідками.
Верховний Суд України в пункті 22 постанови Пленуму Верховного Суду України від 6 листопада 2009 року № 9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» зазначив, що для визнання правочину недійсним на підставі статті 232 ЦК України необхідним є встановлення умислу в діях представника: представник усвідомлює, що вчиняє правочин всупереч інтересам довірителя та бажає (або свідомо допускає) їх настання, а також наявність домовленості представника однієї сторони з іншою стороною і виникнення через це несприятливих наслідків для довірителя. При цьому не має значення, чи одержав учасник такої домовленості яку-небудь вигоду від здійснення правочину, чи правочин був вчинений з метою завдання шкоди довірителю.
Позивачем не доведено, що ОСОБА_7 чи відповідач ОСОБА_1 отримали будь-яку вигоду від укладання оспорюваних угоди.
Доводи позивача про те, що підтвердженням цього факту є подальше укладання ОСОБА_14 договорів емфітевзису щодо спірних земельних ділянок зі ОСОБА_2 , який є сином ОСОБА_7 суд вважає неспроможними.
Так, договори емфітевзису були укладені більше ніж через 3 роки після укладання угод про розірвання договорів оренди землі, при цьому в їх укладанні приймала участь не сама власник земельних ділянок ОСОБА_1 , а її довірена особа ОСОБА_9 . Таким чином, суд вважає недоведеним та малоймовірним, що розриваючи в 2017 році договори оренди землі, орендодавець та представник орендаря мали за ціль подальшу передачу земельних ділянок ОСОБА_4 в користування сину генерального директора ТОВ «Агрофірма «імені Довженка» Скочку В.В. більше ніж через три роки після укладання угод про розірвання договорів оренди землі.
Так само суд вважає, що позивачем не доведено те, що укладаючи дані угоди ОСОБА_7 діяв саме в супереч інтересам товариства, оскільки можливість розірвання договорів оренди землі передбачена, як положеннями Закону України «Про оренду землі», так і положеннями договору оренди (в даному випадку п.37). Жодних обмежень на укладання даних договорів генеральним директором статут товариства на момент виникнення спірних правовідносин не містив.
Не доведено позивачем і те, що укладання даної угоди потягло за собою несприятливі наслідки для товариства, їх характер та розмір.
Виходячи з нижче наведеного на висновки суду не впливає факти отримання відповідачем ОСОБА_1 орендної плати за землю по 2020 рік включно, в тому числі за 2020 рік наперед.
Так, в матеріалах справи дійсно містяться докази виплати ОСОБА_1 орендної плати наперед по 2020 рік включно (т.1 а.с. 209-214), однак відсутні заяви останньої про виплату їй орендної плати наперед. Допитана судом свідко ОСОБА_11 вказала, що заяви орендодавця про виплату їй наперед орендної плати в 2019-2020 роках відсутні.
За таких обставин суд не може вважати, що виплата орендної плати за землю на перед за 2019-2020 роки була здійснена на прохання самої ОСОБА_1 , а була ініціативою самого ТОВ «Агрофірма «ім. Довженка» з метою збереження орендних відносин.
До показань свідків ОСОБА_15 та ОСОБА_11 , які пояснили суду, що спірні угоди укладені без дотримання існуючої у товаристві процедури розірвання договорів оренди землі та працівникам підприємства жодним чином не було відомо про їх наявність, що свідчить про ознаки фальсифікації угоди відповідачем ОСОБА_1 та ОСОБА_7 , суд ставиться критично, оскільки дані свідки є працівниками керівної ланки ТОВ «Агрофірма «ім. Довженка» та перебувають від нього у певній фінансовій залежності, обумовленою трудовими відносинами.
Крім того, відповідно до ч.2 ст. 218 ЦК України заперечення однією із сторін факту вчинення правочину або оспорювання окремих його частин може доводитися письмовими доказами, засобами аудіо-, відеозапису та іншими доказами. Рішення суду не може ґрунтуватися на свідченнях свідків.
Суд не приймає до уваги доводи позивача про те, що ознаками фальсифікації оспорюваних угод є не зазначення в них місця їх укладання, а також кадастрових номерів земельних ділянок.
Так, місце укладання угоди про розірвання договору оренди землі не визначено як її істотна умова, а ні положеннями ЦК України, а ні Закону України «Про оренду землі», а отже відсутність в тексті угоди даних про місце її укладання не є підставою для визнання спірної угоди недійсною.
Кадастрові номери спірних земельних ділянок вказані сторонами у відповідних актах їх приймання-передачі, які є додатками до спірних угод.
З тих саме підстав суд не вважає істотним порушенням факт зазначення в текстах спірних угод, які виконані шляхом рукописного заповнення надрукованого бланку, даних про те, що договір оренди землі зареєстровано ДП «Центр ДЗК» при Держкомземі та вважає, що дана неточність виникла в зв`язку з використанням сторонами бланку угоди попереднього зразка. При цьому вказана обставина жодним чином на права чи обв`язки сторін не впливає.
Доводи позивача про те, що доказом недійсності оспорюваної угоди є дії відповідача щодо її державної реєстрації більше ніж через 2 роки після її укладання на висновки суду також не впливають. Так, сам позивач постійно допускає аналогічні дії при реєстрації договорів оренди землі, що підтверджується долученою до матеріалів справи інформаційною довідкою з державного реєстру речових прав. В даному випадку право оренди позивачем однієї земельної ділянки відповідача зареєстровано майже через 1 рік після укладання між ними відповідного договору оренди (04.08.2015 при тому, що договір укладено 03.09.2014), однак це не завадило позивачу в цей період використовувати земельну ділянку у своїх цілях.
За таких обставин, суд вважає, що основні (первісні) позовні вимоги про визнання недійсними додаткових угод про розірвання договорів оренди землі не підлягають задоволення через те, що є недоведеними та ґрунтуються виключно на припущеннях.
За таких обставин не підлягають задоволенню й похідні від них позовні вимоги про витребування земельних ділянок з чужого незаконного володіння, скасування рішень державних реєстраторів та поновлення відомостей в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно.
До аналогічних висновків у тотожні справах, позивачами в яких виступало ТОВ «Агрофірма «імені Довженка», також неодноразово приходив Верховний Суд у своїх постановах, зокрема: від 27 жовтня 2022 року (справа 551/1322/19), від 07 вересня 2022 року (справа № 551/1321/19), від 18 травня 2022 року (справа 551/1324/19), від 12 квітня 2022 року (справа 551/409/19), від 24 грудня 2021 року (справа 551/1325/19), від 12 жовтня 2021 року (справа 551/1323/19).
В зв`язку з відмовою у задоволені позовних вимог, суд повністю покладає судові витрати на позивача.
На підставі вищевикладеного, керуючись ст.ст. 258-259, 263-265, 268, 279, 352 ЦПК України, суд,
У задоволенні позовних вимог Товариства з обмеженою відповідальністю «Агрофірма «ім. Довженка» до ОСОБА_1 , приватного нотаріуса Кременчуцького міського нотаріального округу Ганночки Валентини Михайлівни, приватного нотаріуса Кременчуцького міського нотаріального округу Доценка Андрія Миколайовича, ОСОБА_2 , про визнання недійсними угод про розірвання договорів оренди землі, витребування земельних ділянок з чужого незаконного володіння та скасування рішень державних реєстраторів щодо припинення іншого речового права (права оренди) земельних ділянок, щодо реєстрації права користування земельною ділянкою для сільськогосподарських потреб (емфітевзис) - відмовити.
Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом 30 днів з дня його проголошення не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.
Рішення може бути переглянуто Шишацьким районним судом Полтавської області за письмовою заявою відповідача, поданою протягом 30 днів з дня його проголошення.

Рішення може бути оскаржено відповідачем до Полтавського апеляційного суду через Шишацький районний суд Полтавської області в 30 денний строк з дня постановлення судом ухвали про залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення.

Рішення може бути оскаржене позивачем до Полтавського апеляційного суду через Шишацький районний суд Полтавської області в 30 денний строк з дня його проголошення.

Повний текст судового рішення виготовлено та вручено (направлено) сторонам 20 грудня 2022 року

Головуючий суддя Д.С. Сиволап