Єдиний унікальний номер справи 333/355/16-ц
Номер провадження 2/333/49/22
РІШЕННЯ

іменем України

19 вересня 2022 року місто Запоріжжя

Комунарський районний суд м. Запоріжжя в складі: головуючий суддя Стоматова Е.Г., за участю: секретаря судового засідання Курочкіної І.С., розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду цивільну справу за позовною заявою АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА КОМЕРЦІЙНИЙ БАНК «ПРИВАТБАНК» (01001, м. Київ, вул. Грушевського, буд. 1-д) до ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ) про стягнення заборгованості за кредитним договором, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду з позовною заявою про стягнення з відповідача заборгованості за кредитними договорами.

Позовні вимоги мотивовано тим, що 26 жовтня 2007 р. позивач уклав з відповідачем кредитний договір, за яким банк надав відповідачеві кредит у розмірі 23 273,10 доларів США на термін до 26 листопада 2012 р., а той зобов`язався повернути кредит та сплатити відсотки за користування кредитом в строки та порядку, встановленими кредитним договором. Відповідно договору погашення заборгованості за кредитним договором здійснюється щомісячними платежами. Відповідач свої обов`язки за договором не виконує, в зв`язку з чим станом на 12 січня 2016 р. виникла заборгованість на суму 98 316,55 доларів США, у т.ч. 15 025,31 доларів заборгованість по кредиту, 6 306,87 доларів по процентам за користування кредитом, 1 402,77 доларів по комісії за користування кредитом, 75 581,60 доларів пеня за несвоєчасність виконання зобов`язань за договором. З наведених підстав позивач просить стягнути з відповідача заборгованість за вказаним кредитним договором в сумі 98 316,55 доларів США, що становить 2310438, 93 грн. за курсом Національного банку України станом на 12 січня 2016 р. Крім того, позивач просить стягнути з відповідача витрати на сплату судового збору в сумі 34 656,58 грн.

Заочним рішенням Комунарського районного суду міста Запоріжжя від 05 квітня 2016 року позові вимоги було задоволено в повному обсязі.

Ухвалою Комунарського районного суду міста Запоріжжя від 17 квітня 2020 року поновлено ОСОБА_1 строк на подання заяви про перегляд заочного рішення суду. Заяву представника заявника адвоката Борисенкова В.С. про перегляд заочного рішення суду задоволено. Заочне рішення Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 5 квітня 2016 р. за позовом Публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором скасовано. Розгляд справи вирішено проводити в порядку загального позовного провадження. Призначено підготовче судове засідання.

У зв`язку зі звільненням з посади судді ОСОБА_2 , на підставі розпорядження керівника апарату Комунарського районного суду м. Запоріжжя № 107-к від 05.06.2020 року, в порядку, передбаченому п. 2.3.50. Положення про автоматизовану систему документообігу суду призначено повторний автоматизований розподіл судової справи № 333/355/16-ц та визначено головуючим по даній справі суддю Комунарського районного суду м. Запоріжжя Стоматова Е.Г..

Ухвалою Комунарського районного суду м.Запоріжжя від 09 червня 2020 року прийнято до свого провадження та призначено повторне підготовче засідання.

09 червня 2020 року на адресу суду від представника відповідача надійшов відзив на позовну заяву. В обґрунтування якого зазначив, що зі змісту розрахунку заборгованості за договором вбачається, що вiдповiдач отримав від Позивача грошові кошти у розмірі 17576,14 доларів США, а не 23273,10 доларів США як зазначено в позовній заяві. В той же час, Відповідачем певний час виконувались грошові зобов`язання за цим договором, у відповідному розмірі.

З метою забезпечення виконання зобов`язань за Кредитним договором між Позивачем та Відповідачем було укладено відповідний договір застави рухомого майна, предметом якого став транспортний засіб - пасажирський автобус марки Mercedes-Benz, модель 313 DIE, 2000 року випуску, кузов НОМЕР_1 , номер державної реєстрації НОМЕР_2 , який був придбаний Відповідачем за рахунок отриманих кредитних коштів та належав йому на праві власності, а також був переданий Позивачу для реалізації в рахунок погашення заборгованостi за Кредитним договором.

Позивач звернувшись до суду з позовними вимогами замовчував перед судом ту обставину, що ним з метою погашення заборгованості за Кредитним договором вживалися заходи щодо звернення стягнення на предмет застави транспортний засіб, який був переданий в заставу Позивачу, з метою забезпечення виконання умов вказаного Кредитного договору, що підтверджується пунктом 7.3. кредитного договору та про розмір грошових коштів, які були отримані від продажу цього транспортного засобу.

Так, Комунарським районним судом м. Запоріжжя 10.04.2014 року було ухвалено заочне рішення у цивiльнiй справі №333/1582/14-ц за позовною заявою Позивача до Вiдповiдача про звернення стягнення на вказаний вище транспортний засіб. На теперішній час представник Відповідача не володіє відомостями про розмiр грошових коштів отриманих Позивачем від продажу вказаного вище транспортного засобу.

Згiдно Єдиного державного реєстру транспортних засобів МВС України, вказаний вище транспортний засіб, який був зареєстрований за Відповідачем був знятий з обліку 11.08.2015 року Позивачем на підставі рішення Комунарського районного суду м. Запоріжжя. В подальшому реєстрація вказаного транспортного засобу була проведена в територiальному сервісному центрі 8044 MBC в м. Києві.

Позивач при зверненні до суду пропустив як загальний (тіло кредиту, проценти), так i спеціальний (неустойка) строки позовної давності, передбачений нормами Цивільного кодексу України, тривалістю у три та в один рік вiдповiдно, для звернення до суду з позовними вимогами про стягнення заборгованості за Кредитним договором.

За умовами Кредитного договору, а саме пункту 2.2.4. Вiдповiдач зобов`язаний був погасити кредит в порядку, сумах і строки, передбачені пунктом 7.1. цього договору. Згідно умов пункту 7.1. Кредитного договору, Відповідач зобов`язався користуватися наданими у кредит грошовими коштами в період часу з 29.10.2007 року по 26.10.2012 року та повернути (погасити) їх Позивачу у зазначений строк, сплачуючи грошові кошти щомісяця у сумі 417,06 долларів США. Отже, в зв`язку з невиконанням Вiдповiдачем взятих на себе зобов`язань за Кредитним договором у Позивача саме з 27.10.2012 року виникло право звернення до суду з позовом про стягнення всієї суми заборгованості. В той же час, Позивач скористався своїм правом та звернувся до суду з цим позовом лише 26.01.2016 року, тобто з пропуском строку загальної позовної давності за вимогами до Відповідача, який відповідно закінчився 27.10.2015 року.

Не може бути прийняте судом до уваги те, що строк позовної давності був перерваний на підставі частини другої статті 264 ЦК України у зв`язку зі зверненням Позивача з вимогами до Відповідача про звернення стягнення на предмети застави в рахунок заборгованості за Кредитним договором в межах позовної давності та заочним рішенням Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 10.04.2014 року, з огляду на таке.

Вiдповiдно до частини 2 статті 264 ЦК України, перебіг позовної давності переривається у разі пред`явлення особою позову до одного із кількох боржників, а також якщо предметом позову є лише частина вимоги, право на яку має позивач. Таким чином, позовна давність шляхом пред`явлення позову переривається саме на ту частину вимог (право на яку має позивач), що визначена ним у його позовній заяві. Що ж до вимог, які не охоплюються пред`явленим позовом, та до інших боржників, то позовна давнiсть щодо них не переривається. Таких висновків дійшов Верховний суд в цивiльнiй справі № 523/10225/15-ц, та вказана правова позиція знайшла своє відображення у постанові Великої палати Верховного суду від 24.04.2019 року у вказаній справі (провадження № 14-159цс19), яка зареєстрована в Єдиному державному реєстрі судових рішень за № 81691871.

Враховуючи вказану правову позицію Верховного суду, яка є обов`язковою для судів iнших інстанцій, можливо дійти висновку, що звернення Позивача до суду з позовною вимогою про звернення стягнення на предмет застави перервало строк позовної давностi лише для цiєi позовної вимоги та жодним чином не вплинуло на перебіг строку позовної давності для позовних вимог про стягнення заборгованості за кредитним договором, з урахуванням процентів та неустойки.

У зв`язку з чим просить відмовити у задоволенні позовних вимог.

Ухвалами Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 23 листопада 2020 року та 19 січня 2021 року, 04 березня 2021 року, 31 травня 2021 року, 24 червня 2021 року було витребувано з АТ КБ «ПРИВАТБАНК» оригінал кредитної справи, детальний розрахунок заборгованості та вбуло визнано явку представника позивача обов`язковою.

11 жовтня 2021 року на виконання вимог ухвал суду було надано копію кредитної справи.

Ухвалою Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 24 січня 2022 року було закрито підготовче провадження та призначено до судового розгляду по суті.

Представник позивача в судове засідання не з`явився, надавши заяву про розгляд справи за його відсутності, наполягаючи на задоволені позову.

Представник відповідача у судове засідання не з`явилась, але надала суду заяву про проведення судового засідання без її участі, просить відмовити у задоволенні позовних вимог, підтримує докази зазначені у відзиві.

В судовому засіданні належними документами встановлено, що 29 жовтня 2007 р. ПАТ «Комерційний банк «Приватбанк» та відповідач ОСОБА_1 відповідно до ст. 1054-1055 ЦК України уклали кредитний договір, за яким банк надав відповідачеві кредит у розмірі 23 273,10 доларів США зі сплатою відсотків за користування кредитом на термін до 26 жовтня 2012 р., а той зобов`язався повернути кредит, сплачувати відсотки за користування кредитом, комісію, а також інші витрати в строки та порядку, встановленими кредитним договором. Відповідно договору погашення заборгованості за кредитним договором здійснюється щомісячними платежами.

Згідно п.1.3 кредитного договору - забезпечення виконання Позичальником зобов`язань за даним договором виступає застава автомобіля ВАЗ, а також всі інші види застави, іпотеки, поруки і.т.п., надані Банку з метою забезпечення зобов`язань за даним договором.

Для забезпечення виконання зобов`язань за кредитним договором між ОСОБА_1 та Банком було укладено договір застави рухомого майна від 29 жовтня 2007 року.

Предметом застави є транспортний засіб, який був придбаний за кошти надані кредитним договором - марки Mercedes-Benz 313 DПЕ, рік випуску 2000, тип транспортного засобу автобус пасажирський, кузов НОМЕР_3 , реєстраційний номер: НОМЕР_2 .

Рішенням Комунарського районного суду міста Запоріжжя від 10 квітня 2014 року задоволено позов ПАТ «КБ «ПриватБанк» про звернення стягнення на предмет застави. Ухвалено в погашення заборгованості у розмірі 665934, 32 гривень за кредитним договором № ZPO0AE00000035 від 29.10.2007 року звернути стягнення на автомобіль марки Mercedes - Benz, модель 313 DПЕ, рік випуску: 2000, тип ТЗ: автобус пасажирський, № шасі (кузов, рама, коляска) НОМЕР_3 , державний номер: НОМЕР_2 , який належить на праві власності ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ІПН: НОМЕР_4 , який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2 , шляхом продажу вказаного автомобіля Публічним акціонерним товариством Комерційним банком «ПРИВАТБАНК» (49094, м. Дніпропетровськ, вул.. Набережна Перемоги, 50, код ЄДРПУО 14360570) з укладанням від іменні відповідача договору купівлі продажу будь-яким способом з іншою особою покупцем, з наданням повноважень на отримання дублікату Свідоцтва про реєстрацію т/з замість втраченого, із зняттям вказаного автомобіля з обліку в органах ДАІ України по Свідоцтву про реєстрацію т/з або його дублікату для подальшої реалізації.

Відповідно до наданого розрахунку вбачається, що 17 грудня 2015 року було реалізовано предмет застави у розмірі 5040,06 доларів США.

Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є договори.

У статтях 525,526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться; одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов забороняється.

Згідно зі ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк.

Згідно ст. 546 ЦК України виконання зобов`язання може забезпечуватися заставою.

У частині першій статті 1054 ЦК України передбачено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу (частина друга статті 1050 ЦК України).

Відповідно до частини четвертої статті 591 ЦК України, якщо сума, одержана від реалізації предмета застави, не покриває вимоги заставодержателя, він має право отримати суму, якої не вистачає, з іншого майна боржника в порядку черговості відповідно до статті 112 цього Кодексу, якщо інше не встановлено договором або законом.

За змістом статті 24 Закону України «Про заставу» у випадках, коли суми, вирученої від продажу предмета застави, недостатньо для повного задоволення вимог заставодержателя, він має право, якщо інше не передбачено законом чи договором, одержати суму, якої не вистачає для повного задоволення вимоги, з іншого майна боржника в порядку черговості, передбаченої законодавством України.

Відповідно до положень ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються письмовими, речовими, електронними доказами.

Відповідно до ст. 12, ч. 1 ст. 81 ЦПК України, передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Суд звертає увагу, що пред`являючи позов, АТ КБ "Приватбанк" надав суду свої розрахунки кредитної заборгованості відповідача ОСОБА_1 , підтверджуючи письмовими доказами, а тому саме відповідач згідно з вимогами процесуального законодавства України, якщо він заперечує проти поданих доказів, відповідно до вимог ст. 12, 81 ЦПК України має право спростувати її розмір, шляхом надання своїх розрахунків, заявлення клопотання про призначення судової економічної експертизи за наданими позивачем письмовими документами .

Разом з тим, відповідач та представник відповідача наданий позивачем розрахунок боргу не спростували, своїх розрахунків не надали, своїм правом щодо заявлення клопотання про призначення судової економічної експертизи не скористались.

Суд не може погодитися з вимогами позовної заяви в частині зазначення у резолютивній частині рішення як про стягнення боргу в іноземній валюті, так і одночасно еквіваленту у гривні, оскільки таке формулювання може викликати двозначне тлумачення способу виконання рішення сторонами. Велика Палата Верховного Суду у постанові від 23 жовтня 2019 року у справі № 723/304/16-ц послалася, що зазначення судом у своєму рішенні двох грошових сум, які необхідно стягнути з боржника, внесло двозначність до розуміння суті обов`язку боржника, який може бути виконаний примусово. У разі зазначення у судовому рішенні про стягнення суми коштів в іноземній валюті з визначенням еквівалента такої суми у гривні стягувачеві має бути перерахована вказана у резолютивній частині судового рішення сума в іноземній валюті, а не її еквівалент у гривні. Тому, як суд першої інстанції, так і апеляційний суд помилково зазначили у своїх рішеннях висновок про стягнення з відповідача на користь позивачів боргу одночасно з визначенням у іноземній валюті та в еквіваленті у гривні. З огляду на те, що кредит надавався в іноземній валюті, за наявності у банку відповідних ліцензій та дозволів, то стягнення також має відбуватися виключно в іноземній валюті.

Такі ж висновки зроблені Верховним Судом України у постанові від 16 вересня 2015 року справі № 6-190цс15 та постанові від 10 лютого 2016 року у справі № 6-1680цс15.

Відповідно до статті 256 ЦК України позовна давність це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (частина четверта статті 267 ЦК України).

Цивільне законодавство передбачає два види позовної давності: загальну і спеціальну. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (стаття 257 ЦК України).

Для окремих видів вимог законом встановлена спеціальна позовна давність. Зокрема, частина 2 статті 258 ЦК України передбачає, що позовна давність в один рік застосовується до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені).

Статтею 253 ЦК України визначено, що перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок.

При цьому початок перебігу позовної давності пов`язується не стільки зі строком дії (припинення дії) договору, як з певними подіями (фактами), які свідчать про порушення прав особи (стаття 261 ЦК України).

За змістом цієї норми початок перебігу позовної давності збігається з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд.

У разі неналежного виконання позичальником зобов`язання за кредитним договором, позовна давність за вимогами кредитора про повернення кредиту, погашення якого відповідно до умов договору визначено періодичними платежами, повинна обчислюватися з моменту настання строку погашення чергового платежу.

Зазначена правова позиція викладена в постанові Верховного Суду України від 30 вересня 2015 року у справі № 6-154цс15.

Позовна давність це законне право правопорушника уникнути переслідування або притягнення до суду після закінчення певного періоду після скоєння правопорушення. Термін позовної давності виконує кілька завдань, у тому числі забезпечує юридичну визначеність та остаточність, запобігаючи порушенню прав відповідачів, які можуть трапитись у разі прийняття судом рішення на підставі доказів, що стали неповними через сплив часу.

Європейський суд з прав людини, юрисдикція якого поширюється на всі питання тлумачення і застосування Конвенції (пункт 1 статті 32 Конвенції), наголошує, що позовна давність це законне право правопорушника уникнути переслідування або притягнення до суду після закінчення певного періоду після скоєння правопорушення.

Механізм застосування позовної давності повинен бути достатньо гнучким, тобто, як правило, він мусить допускати можливість зупинення переривання та поновлення позовної давності, а також корелювати із суб`єктивним фактором, а саме обізнаністю потенційного позивача про факт порушення його права (пункт 62,66 рішення Європейського суду з прав людини від 20 грудня 2007 року за заявою № 23890/02 у справі «Фінікарідов проти Кіпру»).

З урахуванням особливостей конкретних правовідносин початок перебігу позовної давності може бути пов`язаний з різними юридичними фактами та їх оцінкою управомоченою особою.

Відповідно до статті 264 ЦК України перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов`язку. Позовна давність переривається у разі пред`явлення особою позову до одного із кількох боржників, а також якщо предметом позову є лише частина вимоги, право на яку має позивач. Після переривання перебіг позовної давності починається заново. Час, що минув до переривання перебігу позовної давності, до нового строку не зараховується.

До дій, що свідчать про визнання боргу або іншого обов`язку, можуть, з урахуванням конкретних обставин справи, належати: визнання пред`явленої претензії; зміна договору, з якої вбачається, що боржник визнає існування боргу, а так само прохання боржника про таку зміну договору; письмове прохання відстрочити сплату боргу; підписання уповноваженою на це посадовою особою боржника разом з кредитором акту звірки взаєморозрахунків, який підтверджує наявність заборгованості в сумі, щодо якої виник спір; письмове звернення боржника до кредитор щодо гарантування сплати суми боргу; часткова сплата боржником або з його згоди іншою особою основного боргу та/або сум санкцій.

Пред`явлення позову до суду це реалізація позивачем права на звернення до суду за вирішенням наявного між сторонами спору. Саме з цією процесуальною дією пов`язується початок процесу у справі і переривається перебіг позовної давності.

За змістом статті 264 ЦК України переривання позовної давності передбачає наявність двох строків до переривання та після нього. Новий строк починає перебіг безпосередньо з того моменту, коли перервався первісний.

Підстави переривання позовної давності є вичерпними і розширеному тлумаченню не підлягають.

Тлумачення статті 264 ЦК України свідчить, що переривання позовної давності можливе виключно в межах позовної давності.

За таких обставин, строк дії кредитного договору № ZPO0AE00000035 від 29.10.2007 р. до 26.09.2011 р., останній платіж по відсотках відповідачем здійснено 31.01.2008 р. Отже, позивачем було пропущений спеціальний строк позовної давності.

Позивач звернувсь до суду з позовом до відповідача про звернення стягнення на предмет застави у березні 2014 р., який судом був розглянутий 10 квітня 2014 р. Також у січні 2016 р. позивач звернувсь до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за даним кредитним договором, тому позивач не пропустив загальний строк позовної давність.

Згідно з частиною першою статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Аналогічне положення закріплене в частині першій статті 15 ЦК України.

Відповідно до ст. ст. 77, 79, 80 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Згідно з вимогами ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (рішення у справі «Проніна проти України», № 63566/00, параграф 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Таким чином, аналізуючи вищевикладене, дослідивши обставини справи, перевіривши їх доказами, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з мотивів та доводів, що викладені вище.

Таким чином, суд вважає, що за кредитним договором № ZPO0AE00000035 від 29.10.2007 року з відповідача на користь банку необхідно стягнути заборгованість за кредитним договором в загальному розмірі 86969,62 Доларів США.

Відповідно до ст. 141 ЦПК України з відповідача необхідно стягнути сплачений позивачем судовий збір в розмірі 30 656,78 грн пропорційно задоволеним позовним вимогам.

На підставі викладеного, керуючись ст. 88, 213-215, 224-226 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

Позов АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА КОМЕРЦІЙНИЙ БАНК «ПРИВАТБАНК» (01001, м. Київ, вул. Грушевського, буд. 1-д) до ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ) про стягнення заборгованості за кредитним договором задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_4 , на користь Акціонерного товариства «Комерційний банк «Приватбанк» () заборгованість за кредитним договором №ZPО0АЕ00000035 від 29 жовтня 2007 р. в сумі 86 969,62 Доларів США.

Стягнути з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_4 , на користь Акціонерного товариства «Комерційний банк «Приватбанк» () витрати на сплату судового збору в сумі 30 656 гривень 78 копійок (тридцять тисяч шістсот п`ятдесят шість гривень сімдесят вісім копійок).

У задоволенні решти позовних вимог - відмовити.

Рішення може бути оскаржене до Запорізького апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, або у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Веб-адреса цього документу у Єдиному державному реєстрі судових рішень http://reyestr.court.gov.ua/ з посиланням на номер справи.

Повний текст рішення складено 29 вересня 2022 року.

Суддя Комунарського районного суду

міста Запоріжжя Е.Г. Стоматов