Провадження № 2/686/1349/22
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 лютого 2022р. м. Хмельницький

Хмельницький міськрайонний суд в складі: головуючого судді - Продана Б.Г., при секретарі - Боднар А.П., за участю представника позивача - ОСОБА_1 , представника - відповідача ОСОБА_2 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Хмельницькому цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про звернення стягнення на предмет іпотеки в рахунок погашення заборгованості, яка виникла на підставі договору позики,

ВСТАНОВИВ:

До суду звернувся ОСОБА_3 з позовом до ОСОБА_4 про звернення стягнення на предмет іпотеки в рахунок погашення заборгованості, яка виникла на підставі договору позики. Позов мотивує тим, що 09.07.2013 року позичив відповідачці 70 000 дол. США з умовою повернення до 09.01.2014 року. Для забезпечення виконання відповідачкою договірних зобов`язань за договором позики між ними було укладено договір іпотеки, який було посвідчено приватним нотаріусом Лучковською Т.М., за умовами якого відповідачка передала в іпотеку належний їй на праві власності житловий будинок АДРЕСА_1 , та земельну ділянку площею 0,10 га. Борг ОСОБА_4 не повернула, у зв`язку із чим позивач просить в рахунок погашення заборгованості звернути стягнення на предмет іпотеки.

29.10.2021 року позовну заяву залишено без руху.

15.11.2021 року представником позивача надіслано заяву на виправлення недоліків позовної заяви.

23.11.2021 року відкрито провадження по справі, призначено підготовче засідання.

18.01.2022 року представником позивача заявлено клопотання про застосування строків позовної давності.

18.01.2022 року справу призначено до слухання по суті.

17.02.2022 року представником позивача заявлено клопотання про відмову у задоволенні клопотання про застосування строків позовної давності.

В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав у повному обсязі, просить позов задоволити із наведених підстав.

В судовому засіданні представник відповідача проти позову заперечив, просив відмовити у його задоволенні.

Заслухавши пояснення представників, вивчивши матеріали справи та надані докази, суд приходить до висновку про задоволення позову з наступних підстав.

Судом встановлено, що 09 липня 2013 року між ОСОБА_3 та ОСОБА_4 був укладений договір позики за умовами якого позивач позичив відповідачці 70 000 дол. США, що на той час становило 559 300 грн., остання зобов`язалася повернути їх до 09 січня 2014 року. Копія договору додається до матеріалів справи.

Для забезпечення виконання відповідачкою договірних зобов`язань за договором позики між ними було укладено договір іпотеки, який було посвідчено приватним нотаріусом Лучковською Т.М., за умовами якого відповідачка передала в іпотеку належний їй на праві власності житловий будинок АДРЕСА_1 , вартістю 300 100 грн. та земельну ділянку площею 0,10 га кадастровий №:25:003:0299 вартістю 68 560 грн. Копія договору додається.

До цього часу відповідачка позичені у позивача кошти йому не повернула, доказів іншого суду не надано.

ОСОБА_3 у 2017 році звернувся до приватного нотаріуса Пруняка В.І. із заявою про державну реєстрацію іпотечного майна за ним. Рішеннями приватного нотаріуса за №35168022 та №35167557 від 15.05.2017 року за позивачем було зареєстровано право власності на передане відповідачкою в іпотеку майно. Проте, рішенням Хмельницького міськрайонного суду від 05 травня 2021 року, залишеним без зміни постановою Хмельницького апеляційного суду від 07 вересня 2021 року, були задоволені позовні вимоги ОСОБА_4 до приватного нотаріуса Пруняка В.І. та скасовано його рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень №35168022 та №35167557 від 15.05.2017 року. Копії судових рішень долучені до матеріалів справи.

Судові рішення обґрунтовані тим, що позивач у передбачений ст. 37 Закону України «Про іпотеку» 30 - денний строк належним чином не повідомив відповідачку про намір зареєструвати за собою право власності на предмети іпотеки та не визначив їх вартість на час такого переходу.

Положеннями ч. 1 ст. 589 ЦК України визначено, що у разі невиконання обов`язків, забезпечених заставою, заставодержатель отримує право звернення стягнення на предмет застави. Таке ж положення сторони передбачили у п.5.1 договору іпотеки.

Відповідно до ст. 575 ЦК України іпотека є видом застави.

Статтею 33 Закону України «Про іпотеку» передбачено, що у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов`язання Іпотекодержатель вправі задовольнити вимоги за основним зобов`язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Такі ж умови сторони передбачили у п.5.3.2 договору іпотеки.

Відповідно до ст. 39 Закону України «Про іпотеку» у разі задоволення судом позову про звернення стягнення на предмет іпотеки в рішенні суду зазначаються: загальний розмір вимог та всі його складові, що підлягають сплаті іпотекодержателю з вартості предмета іпотеки; опис нерухомого майна, за рахунок якого підлягають задоволенню вимоги іпотекодержателя; заходи щодо забезпечення збереження предмета іпотеки або передачі його в управління на період до його реалізації (у разі необхідності); спосіб реалізації предмета іпотеки; пріоритет та розмір вимог інших кредиторів, які підлягають задоволенню з вартості предмета іпотеки.

У разі визначення судом способу реалізації предмета іпотеки шляхом проведення електронного аукціону ціна предмета іпотеки у рішенні суду не зазначається та визначається при його примусовому виконанні на рівні, не нижчому за звичайні ціни на такий вид майна на підставі оцінки, проведеної суб`єктом оціночної діяльності або незалежним експертом на стадії оцінки майна під час проведення виконавчих дій.

Одночасно з рішенням про звернення стягнення на предмет іпотеки суд за заявою іпотекодержателя виносить рішення про виселення мешканців за наявності підстав, передбачених законом, якщо предметом іпотеки є житловий будинок або житлове приміщення.

Щодо клопотання представника відповідача про застосування строку позовної давності, то суд приходить до висновку, що воно не підлягає до задоволення із таких підстав.

Частиною першою статті 509, статтею 526 ЦК України визначено, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

За загальним правилом зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом.

Припинення зобов`язання на вимогу однієї із сторін допускається лише у випадках, встановлених договором або законом (частини перша та друга статті 598 ЦК України).

Сплив позовної давності як підставу для припинення зобов`язання норми глави 50 «Припинення зобов`язання» ЦК України не передбачають.

Статтею 256 ЦК України визначено, що позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

За правилами статті 266 ЦК України зі спливом позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги (стягнення неустойки, накладення стягнення на заставлене майно тощо).

Згідно зі статтею 267 ЦК України особа, яка виконала зобов`язання після спливу позовної давності, не має права вимагати повернення виконаного, навіть якщо вона у момент виконання не знала про сплив позовної давності. Заява про захист цивільного права або інтересу має бути прийнята судом до розгляду незалежно від спливу позовної давності. Позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Якщо суд визнає поважними причини пропущення позовної давності, порушене право підлягає захисту.

Таким чином, позовна давність пов`язується із судовим захистом суб`єктивного права особи в разі його порушення, невизнання або оспорювання. Якщо упродовж установлених законом строків особа не подає до суду відповідного позову, то за загальним правилом ця особа втрачає право на позов у розумінні можливості в судовому порядку здійснити належне їй цивільне майнове право. Тобто сплив позовної давності позбавляє цивільне суб`єктивне право здатності до примусового виконання проти волі зобов`язаної особи.

У зобов`язальних відносинах суб`єктивним правом кредитора є право одержати від боржника виконання його обов`язку з передачі майна, виконання роботи, надання послуги тощо. Зі спливом позовної давності в цих відносинах кредитор втрачає можливість у судовому порядку примусити боржника до виконання обов`язку. Так само боржник зі спливом строку позовної давності одержує вигоду - захист від можливості застосування кредитором судового примусу до виконання обов`язку.

Однак за змістом статті 267 ЦК України сплив позовної давності само по собі не припиняє суб`єктивного права кредитора, яке полягає в можливості одержання від боржника виконання зобов`язання як у судовому порядку, так і без використання судового примусу. Зокрема, суд не має права застосовувати позовну давність інакше, як за заявою сторін, і без такої заяви може задовольнити позов за спливом строку позовної давності (частина третя статті 267 ЦК України).

Відповідно до приписів статті 575 ЦК України та статті 1 Закону України «Про іпотеку» іпотека - це окремий вид застави, вид забезпечення виконання зобов`язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов`язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому цим Законом.

Іпотека виникає на підставі договору, закону або рішення суду (частина перша статті 3 Закону України «Про іпотеку»). Вона має похідний характер від основного зобов`язання і, за загальним правилом, є дійсною до припинення основного зобов`язання або до закінчення строку дії іпотечного договору (частина п`ята статті 3 Закону України «Про іпотеку»),

Так, відповідно до ЗУ «Про іпотеку», іпотека припиняється у разі припинення основного зобов`язання (абзац другий частини першої статті 17). Натомість Законом України «Про іпотеку» не передбачено такої підстави для припинення іпотеки, як сплив позовної давності до основної чи додаткової вимог кредитора за основним зобов`язанням.

Таким чином, якщо інше не передбачене договором, сплив позовної давності до основної та додаткової вимог кредитора про стягнення боргу за кредитним договором і про звернення стягнення на предмет іпотеки (зокрема, й за наявності рішення суду про відмову в цьому позові з підстави пропущення позовної давності) само по собі не припиняє основного зобов`язання за кредитним договором і, відповідно, не може вважатися підставою для припинення іпотеки за абзацом другим частини першої статті 17 Закону України «Про іпотеку».

Зазначена правова позиція висловлена Верховним Судом України у постановах: від 15 травня 2017 року у справі № 6-786цс17 та від 05 липня 2017 року у справі № 6-1840цс16, Верховним Судом у постановах: від 18 липня 2018 року у справі № 537/6072/16 (провадження № 61-35327св 18), від 21 листопада 2018 року (провадження №61 -37670св18), від 28 січня 2019 року у справі №639/7920/16 (провадження №61 -33814св 18), від 09 квітня 2019 року у справі №910/3359/18, 27 жовтня 2019 року у справі №626/1799/17 (провадження №61-2382св19), Великої Палати Верховного Суду у спр520/17304/15-ц (провадження №14-94цс19).

Таким чином, з урахуванням наведенного, можна дійти висновку про те, що сплив позовної давності до основної вимоги про стягнення боргу за кредитним договором не може вважатися підставою для припинення іпотеки відповідно до статті 17 Закону України «Про іпотеку».

Оскільки грошове зобов`язання відповідачки за договором позики залишилось не виконаним, що не заперечується її представником, то це обумовлює відсутність передбачених законом підстав вважати припиненою іпотеку за іпотечним договором, укладеного в забезпечення такого зобов`язання.

Більше того, бажаючи задовольнити своє право на отримання цих коштів за рахунок переданого позивачу відповідачкою в іпотеку майна він ще у 2017 році звернувся до приватного нотаріуса Пруняка В.І. із заявою про його державну реєстрацію за ним, а тому суд вважає, що строк було перервано, оскільки рішення нотаріуса було скасовано 07.09.2021 року, а тому суд приходить до висновку, що позивачем не пропущено строки позовної давності.

Таким чином, суд вважає, що позовна заява ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про звернення стягнення на предмет іпотеки в рахунок погашення заборгованості, яка виникла на підставі договору позики, є підставною, обгрунтованою та підлягає до задоволення в повному обсязі.

Керуючись 12, 13, 77, 81, 141, 263 - 265 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ:

Позовну заяву задоволити.

В рахунок погоашення заборгованості за договором позики від 09 липня 2013 року між ОСОБА_3 та ОСОБА_4 в сумі 559 300 грн., що на момент укладення становило 70 000 доларів США, звернути стягнення на предмет іпотеки, а саме: житловий будинок АДРЕСА_1 , цегляний сарай, позначений літерою «Б», цегляний погріб,позначений літерою «В» та земельну ділянку, площею 0.10 га, надану для обслуговування цього житлового будинку з кадастровим № :25:003:0299, шляхом їх продажу з прилюдних торгів (електронного аукціону) у межах процедури виконавчого провадження за ціною не нижчою за звичайні ціни на цей вид майна, на підставі оцінки, проведеної суб`єктом оціночної діяльності або незалежним експертом на стадії оцінки майна під час проведення виконавчих дій.

На рішення суду може бути подано апеляційну скаргу до Хмельницького апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту рішення суду.

Повний текст рішення суду виготовлено 28.02.2022 року.

Суддя:

Позивач: ОСОБА_3 .

АДРЕСА_2 , ІПН НОМЕР_1 .

Відповідач: ОСОБА_4 . АДРЕСА_1 ,

ІПН НОМЕР_2