Провадження № 2/522/1662/22
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 лютого 2022 року

Приморський районний суд міста Одеси у складі :

головуючої - судді Косіциної В.В.

за участю секретаря судового засідання - Левченко К.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Одесі цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Довіра та Гарантія»» до ОСОБА_1 , акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк», третя особа Другий Приморського відділу державної виконавчої служби у м. Одеса про звільнення майна з під арешту,-

ВСТАНОВИВ :

22 червня 2021 року до суду надійшов позов товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Довіра та Гарантія» до ОСОБА_1 про звільнення майна з-під арешту.

За результатами автоматичного розподілу справа передана для розгляду судді Приморського районного суду міста Одеси Косіциній В.В.

Позивач свої вимоги обґрунтовує тим, що 05.12.2007 року між ВАТ КБ «Надра» та ОСОБА_1 в забезпечення наданого кредиту за кредитним договором № ОД07/І2/2007/840-К/276 був укладений договір іпотеки, об`єктом обтяження за яким є квартира АДРЕСА_1 . 08 квітня 2020 року між ТОВ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «ДОВІРА ТА ГАРАНТІЯ» та ПАТ «КОМЕРЦІЙНИЙ БАНК «НАДРА» було укладено Договір № GL3N016222 про відступлення права вимоги, за яким ТОВ «ФК «ДОВІРА ТА ГАРАНТІЯ» набуло право Кредитора за Кредитним договором ОД07/12/2007/840-К7276 від 05.12.2007 року, який був укладений між ПАТ «КБ НАДРА» та ОСОБА_1 , а також право іпотекодержателя за Договором іпотеки. Проте, було виявлено, що постановою від 07.11.2013 року накладено арешт на іпотечне майно, а саме на двокімнатну квартиру АДРЕСА_1 .

Зазначений арешт на майно перешкоджає та унеможливлює здійснення ТОВ «ФК «ДОВІРА ТА ГАРАНТІЯ» своїх прав як Ігютекодержателя, зокрема, унеможливлює звернення стягнення на предмет іпотеки, а тому підлягає скасуванню.

07 липня 2021 року ухвалою суду відкрито провадження у справі та встановлено, що справа буде розглядатися у порядку спрощеного провадження із викликом осіб.

07 вересня 2021 року до суду від позивача надійшло клопотання про залучення співвідповідача та третьої особи.

13 жовтня 2021 року в судовому засіданні залучено ПАТ КБ «Приватбанк» в якості співвідповідача та Другий Приморський відділ державної виконавчої служби у м. Одеса в якості третьої особи.

12 листопада 2021 року на електронну адресу суду від представника відповідача ОСОБА_1 адвоката Бендерук О.М. надійшов відзив на позовну заяву ТОВ «Фінансова компанія «Довіра та гарантія». В обґрунтування відзиву, серед іншого, зазначено, що враховуючи, що задоволення позову відкриє шлях позивачу для переоформлення на себе права власності на квартиру, в якій проживає неповнолітня дитина, ОСОБА_1 не може погодитись з вимогами позивача, оскільки її згода буде свідчити про відмову від належних її дитині прав на житло, що є порушенням Закону.

16 листопада 2021 року на електронну адресу суду від представника відповідача АТ КБ «Приватбанк» Яковлєвої-Ангеловської О.А. надійшли письмові пояснення на позовну заяву (п. 3 ч. 1 ст. 43 ЦПК України) в яких остання зазначила, що наявність арешту спірного майна не порушує прав та охоронюваних законом інтересів позивача на момент розгляду спору, а відповідно, підстави для задоволення позову відсутні. В матеріалах справи відсутні докази набуття позивачем права власності чи іншого речового права на майно, на яке було накладено арешт відповідною постановою.

02 грудня 2021 року позивачем на електронну адресу суду та 08 грудня 2021 року до канцелярії суду було подано заяву про розгляд справи без участі, в якій позов підтримали в повному обсязі, просили задовольнити позовні вимоги.

12 січня 2022 року судом задоволено заяву представника відповідача ОСОБА_2 та залучено до участі у справі Приморську районну адміністрацію Одеської міської ради як орган опіки та піклування у якості третьої особи, що не заявляє самостійних вимог на предмет позову.

Позивач в судовому засіданні підтримав поданий позов, наполягаючи на його задоволенні.

Представники відповідачів в судовому засіданні заперечували проти задоволення позову.

Розглянувши подані документи, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, дослідивши та проаналізувавши обставини справи, додані до матеріалів справи документи, суд дійшов наступного:

Суд встановив, що 05.12.2007 року між Відкритим акціонерним товариством комерційний банк «Надра» (Банк) та громадянкою України ОСОБА_1 (Позичальник) було укладено кредитний договір № ОД07/12/2007/840-К/276, відповідно до умов якого Банк надав ОСОБА_1 кредит у розмірі 70000 доларів США на споживчі цілі (а.с. 8-9).

В забезпечення зобов`язань за Кредитним договором, 05.12.2007 року між ВАТ КБ «Надра» та ОСОБА_1 був укладений договір іпотеки за реєстровим № б/н, посвідчений приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Безуля О.М. за реєстровим № 3784, об`єктом обтяження за яким є квартира АДРЕСА_2 (а.с. 10-11).

При укладенні іпотечного договору, 05.12.2007 року приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Безуля О.М., на підставі ст. 73 Закону України «Про нотаріат» та у зв`язку з посвідченням даного Іпотечного договору була накладена заборона відчуження зазначеної в Договорі квартири під АДРЕСА_3 , та належить ОСОБА_1 до припинення Іпотечного договору (а.с. 11 зворотній аркуш).

08 квітня 2020 року між ТОВАРИСТВОМ З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «ДОВІРА ТА ГАРАНТІЯ» (Новий кредитор), та ПУБЛІЧНИМ АКЦІОНЕРНИМ ТОВАРИСТВОМ «КОМЕРЦІЙНИЙ БАНК «НАДРА» було укладено Договір № GL3N016222 про відступлення права вимоги, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Мурською Н.В. за реєстровим № 577 (а.с. 5-6).

Згідно п. 1 Договору № GL3N016222, за цим договором в порядку та на умовах, визначених цим Договором, Банк відступає Новому кредитору належні Банку, а Новий кредитор набуває права вимоги Банку до позичальників та/або заставодавців (іпотекодавців) та/або поручителів та/або фізичних осіб та/або фізичних осіб-підприємців та/або юридичних осіб, зазначених у Додатку №1 до цього Договору, надалі за текстом - Боржники, включаючи права вимоги до правонаступників Боржників, спадкоємців Боржників або інших осіб, до яких перейшли обов`язки Боржників, за кредитними договорами (договорами про надання кредиту(овердрафту)) та/або договорами поруки та/або договорами іпотеки (іпотечними договорами) та/або договорами застави, з урахуванням усіх змін, доповнень і додатків до них, згідно реєстру у Додатку №1 до цього Договору, надалі за текстом - «Основні договори», надалі за текстом - Права вимоги. Новий кредитор сплачує Банку за Права вимоги грошові кошти у сумі та у порядку, визначених цим Договором.

При цьому, суд зауважує, що позивачем до матеріалів справи не надано Додатку №1 до Договору № GL3N016222, а надано лише витяг з Додатку №1 до Договору № GL3N016222 про відступлення прав вимоги, укладений 08 квітня 2020 року, без дати, з якого вбачається договір, права вимоги за яким відступаються, та Позичальників/Поручителів/Заставодавців/Дебіторів за такими договорами, зокрема № ОД07/12/2007/840-К/276 (а.с. 7).

З інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та реєстру прав власності на нерухоме майно, державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна від 12.01.2022 року, встановлено, що на іпотечне майно накладено арешт, та внесено відповідні записи до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, а саме: №3358442, за яким накладено арешт на квартиру АДРЕСА_1 , що належить відповідачу ОСОБА_1 , обтяження зареєстровано 05.12.2007 року (а.с. 78-79).

Також, головним державним виконавцем Другого Приморського відділу державних виконавчої служби Одеського міського управління юстиції Стояновим Ю.Д. видано 07.11.2013 постанову про арешт майна боржника та оголошення заборони його відчуження, серія та номер: В-11/497/38929578 (а.с. 12 зворотній бік).

В судовому засіданні встановлено, що іпотекодержателем даного нерухомого майна виступає позивач - ТОВ «ФК «Довіра та гарантія».

Іпотека - це вид забезпечення виконання зобов`язання нерухомим майном, що залишається у володінні та користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право у разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов`язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому Законом України «Про іпотеку»(абзац третій статті 1 цього Закону).

Обтяження нерухомого майна іпотекою підлягає державній реєстрації в порядку, встановленому законодавством. У разі недотримання цієї умови іпотечний договір є дійсним, але вимога іпотекодержателя не набуває пріоритету відносно зареєстрованих прав чи вимог інших осіб на передане в іпотеку нерухоме майно (частина перша статті 4 Закону України «Про іпотеку» у редакції, чинній на час укладення договору іпотеки).

У разі порушення боржником основного зобов`язання відповідно до іпотеки іпотекодержатель має право задовольнити забезпечені нею вимоги за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими особами, права чи вимоги яких на передане в іпотеку нерухоме майно зареєстровані після державної реєстрації іпотеки. Якщо пріоритет окремого права чи вимоги на передане в іпотеку нерухоме майно виникає відповідно до закону, таке право чи вимога має пріоритет над вимогою іпотекодержателя лише у разі його/її виникнення та реєстрації до моменту державної реєстрації іпотеки. Пріоритет права іпотекодержателя на задоволення забезпечених іпотекою вимог за рахунок предмета іпотеки відносно зареєстрованих у встановленому законом порядку прав чи вимог інших осіб на передане в іпотеку нерухоме майно виникає з моменту державної реєстрації іпотеки. Зареєстровані права та вимоги на нерухоме майно підлягають задоволенню згідно з їх пріоритетом - у черговості їх державної реєстрації (частина шоста та сьома статті 3 Закону України «Про іпотеку»).

Однією з підстав для відмови у державній реєстрації прав є наявні зареєстровані обтяження речових прав на нерухоме майно (пункт 6 частини першої статті 24 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень».

03 липня 2018 року Верховна Рада України прийняла Закон України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо відновлення кредитування» № 2478-VІІ. Згідно з пунктом 10розділу І цього Закону частину четвертустатті 24 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» парламент доповнив пунктом 7 про те, що відмова в державній реєстрації прав з підстави, зазначеної у пункті 6 частини першої цієї статті, не застосовується у разі «державної реєстрації права власності на нерухоме майно іпотекодержателем - фінансовою установою в порядку, передбаченому статтями 33-38 Закону України «Про іпотеку». Наявність зареєстрованих після державної реєстрації іпотеки обтяжень, інших речових прав, у тому числі іпотеки, на передане в іпотеку майно не є підставою для відмови у державній реєстрації права власності за іпотекодержателем».

Іпотекодержатель, зокрема і новий кредитор, який набув прав іпотекодержателя від банку чи іншої фінансової установи, може безперешкодно реалізувати право на задоволення своїх вимог до боржника переважно перед іншими його кредиторами, зокрема, шляхом реєстрації права власності за ним на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов`язання у порядку, встановленому статтею 37 Закону України «Про іпотеку». За змістом зазначеного припису пункту 7 частини четвертої статті 24 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» обтяження предмета іпотеки, зареєстровані після державної реєстрації іпотеки за банком або іншою фінансовою установою, не є перешкодою для звернення стягнення на предмет іпотеки іпотекодержателем та для державної реєстрації за ним (зокрема і за новим кредитором, який набув прав іпотекодержателя від банку чи іншої фінансової установи) права власності на цей об`єкт.

Закон України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо відновлення кредитування» застосовується до відносин, що виникли після введення його в дію, а також до відносин, що виникли до введення його в дію та продовжують існувати після введення його в дію, крім частини четвертої статті 36 Закону України «Про іпотеку», що застосовується виключно до договорів і угод, укладених після введення в дію цього Закону(пункт 2 розділу II «;Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо відновлення кредитування»).

Згідно з пунктом 1 розділу II «;Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо відновлення кредитування»цей Закон набирає чинності з дня, наступного за днем його опублікування, та вводиться в дію через три місяці з дня набрання чинності цим Законом. Він був опублікований 03 листопада 2018 року, набрав чинності 04 листопада 2018 року та був введений у дію 04 лютого 2019 року.

Іпотека за договором іпотеки була зареєстрована за ВАТ КБ «Надра» 05.12.2007 року. В той же день, тобто 05.12.2007 року було накладено заборону відчуження.

Разом з тим, як слідує з інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та реєстру прав власності на нерухоме майно, державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна, головним державним виконавцем Другого Приморського відділу державних виконавчої служби Одеського міського управління юстиції Стояновим Ю.Д. видано 07.11.2013 постанову про арешт майна боржника та оголошення заборони його відчуження, серія та номер: В-11/497/38929578 (а.с. 12 зворотній бік).

Окрім того, 02.06.2021 року в.о. начальника Другого Приморського відділу Державної виконавчої служби у місті Одесі Південного міжрегіонального управління юстиції (м. Одеса) Віннічук В.В. надано відповідь № 23018, за якою, перевіркою АСВП (ВП-спецрозділ) встановлено, що на примусовому виконанні у 2013 році перебувало виконавче провадження № 38929578 по примусовому виконанню виконавчого листа № 2/1522/10143/11 Приморського районного суду м. Одеси про стягнення коштів з ОСОБА_1 на користь ПАТ КБ «Приватбанк».

Той факт, що іпотека зареєстрована саме за позивачем на підставі договорів відступлення права вимоги не змінює факту виникнення у банку права іпотеки на квартиру 05.12.2007 року.

Отже, за змістом пункту 7 частини четвертої статті 24 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» станом на день звернення до суду ТОВ «ФК «Довіра та гарантія», яке набуло від банку права іпотекодержателя щодо іпотеки, зареєстрованої за банком ще 05.12.2007 року, наявність обтяження речових прав на квартиру, зареєстрованого у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно на підставі постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони його відчуження, серія та номер: В-11/497/38929578 від 07.11.2013, не може бути підставою для відмови позивачу у державній реєстрації права власності на квартиру у порядку, встановленому статтею 37 Закону України «Про іпотеку».

Така підстава для відмови існувала до моменту введення в дію 04 лютого 2019року Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо відновлення кредитування»(постанова Великої Палати Верховного Суду від 03 квітня 2019 року у справі № 755/5072/17, постанова Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 12 грудня 2019 року у справі № 923/880/18 (пункти 4.44-4.45)).

З огляду на викладене ТОВ «ФК «Довіра та гарантія» не доведено порушення його права іпотекодержателя щодо реєстрації права власності на квартиру через накладення на нього арешту, а тому суд приходить до висновку про відмову у задоволенні позову.

Накладення арешту на заставлене майно не позбавляє кредитора права задовольнити його вимоги в майбутньому і не скасовує для нього правил пріоритетності, передбачених Законом України «Про іпотеку»(постанова Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 04 листопада 2020 року у справі № 761/31581/19, постанова Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 27 листопада 2019 року у справі № 331/3944/18). Наявність арешту, накладеного на предмет іпотеки, не порушує пріоритетного права іпотекодержателя на задоволення забезпечених іпотекою вимог за рахунок предмета іпотеки (постанова Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 04 березня 2021 року у справі № 2-6875/10, постанова Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 10 лютого 2021 року у справі № 686/1953/13-ц, постанова Великої Палати Верховного Суду від 8 червня 2021 року у справі № 346/1305/19, постанова Верховного Суду від 13 жовтня 2021 року у справі № 2-5285/10).

В той же час, суд погоджується з твердженням відповідачів, що позивач у даній справі не обґрунтовує неправомірності накладення арешту чи того, що потреба у такому заході відпала, а зазначає лише про порушення свого переважного права, як іпотекодержателя на арештоване майно. Позивач в обґрунтування заявлених позовних вимог зазначив, що має намір скористатися правами кредитора та іпотекодержателя та звернути стягнення на предмет іпотеки, проте позивачем не доведений факт неможливості звернути стягнення на предмет іпотеки через наявний арешт.

Решта доводів та заперечень сторін по суті позовних вимог не спростовується. Слід зазначити, що згідно практики Європейського суду з прав людини та зокрема, рішення у справі «Серявін та інші проти України» від 10 лютого 2010 року, заява 4909/04, відповідно до п.58 якого суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» від 9 грудня 1994 року, серія A, N 303-A, п.29).

Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, у разі відмови в позові - на позивача. Таким чином з відповідача судовий збір не підлягає стягненню.

Керуючись ст. ст. 2, 4, 12, 13, 30, 43-44, 49, 76-81, 82, 83, 89, 95, 133, 141, ч.1 ст. 223, ст. 247, 258-259, 263-265, 268, 354 ЦПК України, суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Відмовити у задоволенні позову Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Довіра та Гарантія»» до ОСОБА_1 , акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк», третя особа Другий Приморського відділу державної виконавчої служби у м. Одеса про звільнення майна з під арешту.

Рішення суду може бути оскаржено в апеляційному порядку до Одеського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту.

Повний текст рішення складений 22 лютого 2022 року.

Суддя Косіцина В.В.

22.02.22