№ 207/2952/22
№ 2/207/1119/22
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 листопада 2022 року Баглійський районний суд м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області у складі:

головуючого судді Погребняк Т.Ю.

при секретарі Морозові В.В.,

розглянувши в судовому засіданні в залі суду в м. Кам`янське цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «СМОЛИ» про стягнення нарахованої але не виплаченої заробітної плати, середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні та моральної шкоди,-

В С Т А Н О В И В

27 жовтня 2022 року позивач ОСОБА_1 звернувся в Баглійський районний суд м. Дніпродзержинська з позовною заявою до Акціонерного товариства «СМОЛИ», в якій просить суд стягнути з відповідача на його користь заборгованість по заробітній платі у тому числі компенсацію за невикористані дні відпустки у розмірі 42225 грн. 29 коп., середній заробіток за весь період затримки розрахунку в розмірі 24292 грн. 43 коп., моральну шкоду у розмірі 10000 грн. 00 коп.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що він 01.10.2012 року був прийнятий на Державне підприємство «Смоли» на посаду оператора котельні. Наказом № 15/ос від 24.01.2022 року трудовий договір з відповідачем було припинено, у зв`язку зі звільненням за власним бажанням згідно ч.3 ст. 38 КзпП України.

30 червня 2022 року ДП «СМОЛИ» було реорганізовано у Акціонерне товариство "СМОЛИ", про що внесено відповідний запис до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань. АТ «СМОЛИ» з моменту його державної реєстрації є правонаступником всіх прав та обов`язків ДП «СМОЛИ».

Позивач 23.08.2022 року звернувся до підприємства щодо надання довідки про нараховану але не виплачену заробітну плату. Відповідачем було надано довідку № 41 від 30.08.2022 року згідно якої заборгованість по заробітній платі щодо нарахованої але не виплаченої заробітної плати складає: 42225,29 грн. без утримання податків та зборів, суми невиплаченої заробітної плати з урахуванням податків та зборів з червня 2021 року по січень 2022 рік становить 32320,31 грн.

При звільненні позивача з підприємства з ним не було проведено повний розрахунок та належні йому кошти не були виплачені.

Середній заробіток за період затримки розрахунку розраховується відповідно до п. 8 Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 8 лютого 1995 року № 100, а саме нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного заробітку на число робочих днів.

Сума середнього заробітку за період затримки з 24.01.2022 року по 31.10.2022 року складає 211 днів, тобто сума середнього заробітку за період затримки складає:115,13 грн. середньоденна х 211 днів затримки = 24 292,43 грн.

Позивач також зазначив, що в результаті затримки з невиплатою заробітної плати при звільненні він поніс моральні страждання, які виразились у неотриманні коштів на проживання протягом певного періоду, що зумовило зміну способу життя, необхідності докладання додаткових зусиль для утримання себе та своєї сім і, принизило його, що визнається судом моральною шкодою, яка підлягає задоволенню частково з урахування розміру невиплачених відповідачем сум, розміру та тривалості завданих моральних страждань. Враховуючи характер та обсяг душевних і психічних страждань, яких він зазнав, характер немайнових втрат, тяжкість вимушених змін у його житті, моральну шкоду позивач оцінює в 10000,00 грн.

Позивач вважає, що в даній справі моральна шкода в розмірі 10000,00 грн. та компенсаційні виплати в порядку ст. 117 КЗпП України в сумі 24293,43 грн. є достатніми для сприяння відновлення порушених його прав.

Від представника відповідача Акціонерного товариства «Смоли» до суду надійшов відзив на позовну заяву, в якому пояснив, що незважаючи на зміну організаційно-правової форми, підприємство залишається підприємством державного сектору економіки, заснованим на державній формі власності, жодних коштів з державного або з будь-яких інших бюджетів до підприємства вже багато років не надходить взагалі, і підприємство намагається здійснювати свою діяльність у дуже складних фінансових умовах функціонування, розраховуючи виключно на кошти, які отримані від власної господарської діяльності, маючи при цьому значну кількість обумовлених чинним законодавством щомісячних грошових зобов`язань. Так склалось, що внаслідок об`єктивних, незалежних від підприємства причин, у тому числі і політичних, підприємство втратило великі сегменти ринку збуту, що призвело до значного скорочення обсягів реалізації продукції і вплинуло на значне скорочення обігових коштів підприємства. Окрім того, більш як півтора роки Державною службою експортного контролю України на підставі ст. 10 Закону України «Про державний контроль за міжнародними передачами товарів військового призначення та подвійного використання» до всіх іонообмінних смол виробництва підприємства застосовувались процедури державного експортного контролю, що мало наслідком неможливість здійснення вільного експорту продукції підприємства і необхідність тривалого і складного за процедурою отримання відповідного дозволу на експорт за кожним окремим контрактом. Зазначені обставини поставили підприємство в неконкурентне становище порівняно з іншими виробниками іонообмінних смол (зокрема, зарубіжними), суттєво нашкодили діловій репутації підприємства і спричинили втрату споживачів продукції і відмову від подальшої співпраці. Внаслідок вищевказаного підприємство є збитковим та вже тривалий час не має змоги належним чином фінансово забезпечувати свою поточну діяльність, що спричиняє об`єктивну неможливість підприємства належним чином виконувати своє зобов`язання із виплати заробітної плати працівникам та інші існуючі щомісячні зобов`язання.

Окрім того, 24 лютого 2022 року і дотепер на території України триває військова агресія Російської Федерації проти України, що стало підставою введення воєнного стану відповідно до Указу Президента України від 24.02.2022 № 64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні» (із відповідними змінами щодо продовження строку воєнного стану). Торгово-промислова палата України у відкритому офіційному листі від 28.02.2022 року № 2024/02.0-7.1 офіційно визнала вищевказану військову агресію форс - мажорною обставиною (обставиною непереборної сили) для всіх суб`єктів господарської діяльності з 24 лютого 2022 року до її офіційного закінчення та зазначила, що ці обставини є надзвичайними, невідворотними та об`єктивними і спричиняють неможливість виконання у встановлений термін договірних умов, податкових зобов`язань, а також законодавчих чи інших нормативних актів. Такі обставини суттєво негативно вплинути на і без того складні умови функціонування та скрутне фінансове становище АТ «Смоли», спричинило подальше зростання заборгованостей підприємства за існуючими зобов`язаннями, у тому числі і заборгованості із виплати заробітної плати працівникам. Зазначають, що АТ «Смоли» жодним чином не уникає необхідності виконання своїх зобов`язань, розуміє та усвідомлює їх, і постійно намагається вживати всіх можливих у даний складний час заходів з метою отримання фінансової можливості погашення заборгованості із виплати заробітної плати працівникам, та за наявності таких коштів обов`язково буде здійснена виплата заробітної плати позивачу.

Щодо вимоги позивача щодо стягнення середнього заробітку за весь період затримки розрахунку відповідач зазначив, що позивач звільнився за власним бажанням 01.02.2022 року на підставі наказу № 20/ос від 01.02.2022р. Відповідно п.3 ст.10 Закону України «Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану» роботодавець звільняється від відповідальності за порушення зобов`язання щодо строків оплати праці, якщо доведе, що це порушення сталося внаслідок ведення бойових дій або дії інших обставин не переробної сили.

У зв`язку із повномасштабною військовою агресією Російської Федерації проти України та введенням в Україні військового стану, АТ «ДНІПРОАЗОТ», як потенційно небезпечним хімічним виробництвом, з метою уникнення внаслідок військових дій можливих суттєвих ризиків для мешканців міста та області, було прийняте рішення щодо призупинення роботи виробничих потужностей з 25 лютого 2022 року до можливості безпечного відновлення виробництва. Відтак, стало неможливим і постачання частини необхідної АТ «Смоли» сировини.

Внаслідок руйнування через військові дії існуючих логістичних маршрутів експорту продукції АТ «Смоли», зупинена можливість реалізації готової продукції споживачам за основними ринками збуту. За відсутності реалізації іонообмінних смол відсутнє основне джерело надходження коштів і дохід товариства, що з об`єктивних причин, внаслідок дії обставин непоборної сили, унеможливлює своєчасну виплату заробітної плати і проведення розрахунку при звільненні працівниками і жодна свідома провина роботодавця у цьому відсутня, а значить відсутня і відповідальність у вигляді середнього заробітку за час затримки розрахунку у період воєнного стану і дії обставин непереборної сили, викликаних військовою агресією російської Федерації.

Окрім того зауважили на те, що позовна вимога про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні заявлена позивачем до суду поза межами строку встановленої позовної давності і не підлягає задоволенню.

Що стосується вимоги щодо стягнення моральної шкоди зазначили, що відповідно до ч.1 ст.233 КЗпП України, працівник може звернутися з заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до районного, районного у місті, міського чи міськрайонного суду в тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права. З вимогою про відшкодування моральної шкоди позивач звернувся після спливу тримісячного строку звернення до суду з вимогою про відшкодування моральної шкоди, в зав`язку з чим позовні вимоги про відшкодування моральної шкоди задоволенню не підлягають.

Просили суд врахувати даний відзив під час прийняття рішення по справі.

В наданій суду письмовій заяві позивач ОСОБА_1 підтримав позовні вимоги в повному обсязі та просив їх задовольнити, просить розглянути справу без його участі.

Суд, взявши до уваги позицію сторін, дослідивши докази у справі, вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що відповідно до трудової книжки ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , працював в АТ «Смоли» (арк.с. 11).

Згідно наказу № 15/ос від 24.01.2022 року про припинення трудового договору ОСОБА_1 був звільнений з посади оператора котельні за власним бажанням на підставі ч. 3 ст.38 КЗпП України. (арк.с. 10).

Відповідно до Довідки № 41 від 30.08.2022р., видана АТ «Смоли», заборгованість по заробітній платі ОСОБА_1 з червня 2021 року по січень 2022 року складає 32320 грн. 31 коп. ( а.с. 9).

Згідно зі ст. 117 КЗпП України в разі невиплати з вини власника належних звільненому працівникові сум у строки, передбачені в ст. 116 КЗпП України, підприємство повинно виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України у п. 20 постанови № 13 від 24 грудня 1999 року «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці», установивши при розгляді справи про стягнення заробітної плати у зв`язку із затримкою розрахунку при звільненні, що працівникові не були виплачені належні йому від підприємства, установи, організації суми в день звільнення, коли ж він у цей день не був на роботі, наступного дня після пред`явлення ним роботодавцеві вимог про розрахунок, суд на підставі ст. 117 КЗпП України стягує на користь працівника середній заробіток за весь період затримки розрахунку, а при не проведенні його до розгляду справи до дня постановлення рішення, якщо роботодавець не доведе відсутності в цьому своєї вини. Сама по собі відсутність коштів у роботодавця не виключає його відповідальності.

Рішенням Конституційного Суду України від 22 лютого 2012 року у справі №1-5/2012 вирішено, що в аспекті конституційного звернення положення ч. 1 ст. 233 КЗпП України у взаємозв`язку з положеннями ст. ст. 116, 117, 237-1 цього кодексу слід розуміти так , що для звернення працівника до суду з заявою про вирішення трудового спору щодо стягнення середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку при звільненні та про відшкодування завданої при цьому моральної шкоди встановлено тримісячний строк, перебіг якого розпочинається з дня, коли звільнений працівник дізнався або повинен був дізнатися про те, що власник або уповноважений ним орган, з вини якого сталася затримка виплати всіх належних при звільненні сум, фактично з ним розрахувався.

Згідно ст. 94 КЗпП України заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку власник або уповноважений ним орган виплачує працівникові за виконану ним роботу.

Згідно ст. 115 КЗпП України заробітна плата виплачується працівникам регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором або нормативним актом роботодавця, погодженим з виборним органом первинної профспілкової організації чи іншим уповноваженим на представництво трудовим колективом органом (а в разі відсутності таких органів - представниками, обраними і уповноваженими трудовим колективом), але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів, та не пізніше семи днів після закінчення періоду, за який здійснюється виплата.

Частинами 1, 2 ст. 83 КЗпП України передбачено, що у разі звільнення працівника йому виплачується грошова компенсація за всі не використані ним дні щорічної відпустки.

Згідно ст. 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум.

Згідно ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно правової позиції, викладеної у постанові Верховного Суду України від 02 липня 2014 року, передбачений ч. 1 ст. 117 КЗпП України обов`язок роботодавця щодо виплати середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні настає за умови невиплати з його вини належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в ст. 116 КЗпП України, при цьому визначальними є такі обставини, як невиплата належних працівникові сум при звільненні та факт проведення з ним остаточного розрахунку. Порушення процедури про банкрутство роботодавця, наявність тривалого періоду здійснення виконавчих дій органами державної виконавчої служби, незначна частка заборгованості підприємства перед працівником у виплаті компенсації за невикористану відпустку порівняно із сумою середнього заробітку за весь час затримки розрахунку при звільненні по день фактичного розрахунку не може свідчити про відсутність вини роботодавця в невиплаті працівникові належних коштів і не є підставою для звільнення роботодавця від обов`язку сплатити зазначені кошти.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 26 жовтня 2022 року у справі № 905/857/19 (провадження № 12-56гс21), яка відповідно до частини третьої статті 400 ЦПК України підлягає врахуванню при вирішенні цієї справи, аналізуючи питання підтвердження настання обставин непереборної силу (форс-мажору), дійшла висновку, що: «Торгово-промислова палата України та уповноважені нею регіональні торгово-промислові палати засвідчують форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили) та видають сертифікат про такі обставини протягом семи днів з дня звернення суб`єкта господарської діяльності за собівартістю. Сертифікат про форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили) для суб`єктів малого підприємництва видається безкоштовно (частина перша статті 14-1 Закону України «Про торгово-промислові палати в Україні»).

Єдиний належний документ, який підтверджує настання обставин непереборної сили (форс-мажору), як підстави для звільнення від відповідальності за невиконання (неналежного виконання) зобов`язань це сертифікат, виданий у порядку та на підставі статті 14-1 Закону «Про торгово-промислові палати в Україні».

Разом з цим обставини, які можуть бути кваліфіковані як обставини непереборної сили (форс-мажор), можуть бути підтверджені належними доказами, зокрема висновками експертів, показаннями свідків. Суд також враховує підстави звільнення від доказування обставини, які визнаються учасниками справи, обставини, визнані судом загальновідомими тощо (стаття 75 ГПК України). Отже, суд визнає наявність форс-мажорних обставин з урахуванням установлених обставин справи та наявних у справі доказів».

Зважаючи на викладене, встановити обставини непереборної сили (форс-мажору), що мали місце на підприємстві на дату звільнення позивача з роботи, не на підставі сертифікату, виданого на підставі статті 14-1 Закону України «Про торгово-промислові палати в Україні», а на підставі письмового документа листа Торгово-Промислової Палати України від 28 лютого 2022 року № 2024/02.0-7.1 не є достатнім та переконливим доказом на підтвердження настання обставин непереборної сили.

Матеріали справи не містять достовірних та достатніх доказів на підтвердження настання обставини непереборної сили (форс-мажору) у АТ «СМОЛИ» на дату звільнення позивача з роботи як підстави для звільнення відповідача від відповідальності за невиконання обов`язку, визначеного статтею 116 КЗпП України.

Відповідачем не надано суду доказів на підтвердження доводів щодо неможливості здійснення повного розрахунку з позивачем, на день розгляду справи судом заборгованість з заробітної плати не виплачено, таким чином має місце винна поведінка відповідача як і підстави для настання відповідальності за ст. 117 КзпП України.

Таким чином підлягає стягненню з відповідача заборгованість по заробітній платі у тому числі компенсацію за невикористані дні відпустки в розмірі 42225 грн. 29 коп. без утримання податків та зборів, середній заробіток за час затримки розрахунку за період з 24.01.2022 року по 30.11.2022 року в розмірі 24637 грн. 82 коп.

Що стосується вимог про відшкодування моральної шкоди варто зазначити наступне.

Згідно ст. 237-1 КЗпП України відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

Відповідно до правової позиції, яка висловлена Верховним Судом України в постанові від 9 листопада 2016 року у справі № 6-1575цс16, спори про відшкодування фізичній особі моральної шкоди розглядаються, зокрема: коли право на її відшкодування безпосередньо передбачено нормами Конституції України або випливає з її положень; у випадках, передбачених законодавством, яке встановлює відповідальність за заподіяння моральної шкоди; при порушенні зобов`язань, які підпадають під дію Закону України «Про захист прав споживачів» чи інших законів, що регулюють такі зобов`язання і передбачають відшкодування моральної шкоди.

Відповідно до частини третьої статті 23 ЦК України розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Частиною 1 статті 1167 ЦК України передбачено, що моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Відповідно до положень зазначеної статті, компенсація моральної шкоди здійснюється за наявності всіх загальних умов відповідальності за завдання шкоди, а саме: протиправної поведінки, моральної шкоди, причинного зв`язку між протиправною поведінкою та завданою моральною шкодою та вини заподіювача.

Позивач, звертаючись до суду з позовом зазначив, що йому спричинена моральна шкода, однак не надав суду доказів її спричинення.

Отже, суду на підтвердження обґрунтування моральної шкоди позивач не надав доказів факту заподіяння йому моральних страждань, відповідно суд позбавлений можливості встановити причинно-наслідковий зв`язок між діями відповідача та спричиненням шкоди позивачу, а тому з врахуванням зазначеного суд приходить до висновку про відмову в задоволенні заявлених вимог позивача про відшкодування моральної шкоди.

Враховуючи вищевикладене, суд вважає за необхідне задовольнити частково позовні вимоги ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «СМОЛИ» про стягнення нарахованої але не виплаченої заробітної плати, середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні та моральної шкоди.

У зв`язку із частковим задоволенням позовних вимог, суд керуючись ст. 141 ЦПК України, вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача судовий збір в сумі 992 грн. 40 коп.

Керуючись ст.ст. 94, 115, 116, 117, 237-1 КЗпП України, ст.ст. 10, 19, 81 ЦПК України, суд

В И Р І Ш И В

Позовні вимоги ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «СМОЛИ» про стягнення нарахованої але не виплаченої заробітної плати, середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні та моральної шкоди задовольнити частково.

Стягнути з Акціонерного товариства «СМОЛИ» (адреса: проспект Аношкіна, буд. 179, місто Кам`янське, Дніпропетровська область, ) на користь ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 ) заборгованість по заробітній платі у тому числі компенсацію за невикористані дні відпустки у розмірі 42225 (сорок дві тисячі двісті двадцять п`ять) грн. 29 коп. без утримання податків та зборів, середній заробіток за час затримки розрахунку за період з 24.01.2022 року по 30.11.2022 року в розмірі 24637 (двадцять чотири тисячі шістсот тридцять сім) грн. 82 коп.

У задоволенні решти позовних вимог - відмовити.

Стягнути з Акціонерного товариства «СМОЛИ» судовий збір в сумі 992 (дев`ятсот дев`яносто дві) грн. 40 коп. на користь держави.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Дніпровського апеляційного суду протягом 30 днів з дня його проголошення.

Суддя Погребняк Т.Ю.