Справа № 161/8672/22
Провадження № 2/161/3263/22
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

20 грудня 2022 року Луцький міськрайонний суд Волинської області в складі:

головуючого судді Кихтюка Р.М.,

секретаря Дмитрук Т.В.,

з участю представника позивача Терлецького О.М.,

представника відповідача Кузіна Є.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Луцьку цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» про захист прав споживачів та відновлення залишку коштів на рахунку,

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом до АТ КБ «Приватбанк» про захист прав споживачів та відновлення залишку коштів на рахунку.

Свої вимоги обґрунтовує тим, що що в період з 03.12.2018 року по 05.12.2018 року відповідач безпідставно видав кредитні кошти невідомій особі, яка шляхом незаконного віддаленого доступу подавала заявки на укладення кредитних договорів на його ім`я.

Так, відповідач електронним запитом невідомої особи: 03.12.2018 року провів платіж, списавши з його кредитних коштів суму в розмірі 22039,13 грн. (у валюті операції), 22700,27 грн. (у валюті карти) та 887,27 грн. (комісії) код квитанції 3501; 04.12.2018 року провів платіж, списавши з його кредитних коштів суму 22039,13 грн. (у валюті операції), 22700,27 грн. (у валюті карти) та 887,27 грн. (комісії) код квитанції 4501; 04.12.2018 року невідомій особі суму коштів 10000,00 грн. на підставі незаконно укладеного від його імені договору на швидкий кредит № 4153; 04.12.2018 року видав невідомій особі суму коштів 5000,00 грн. на підставі незаконно укладеного від його імені договору на швидкий кредит № 4169; 04.12.2018 року провів платіж, списавши з його кредитних коштів суму в розмірі 18503,12 грн. (у валюті операції), 19058,21 грн. (у валюті карти) та 746,21 грн. (комісії) код квитанції 9501; 04.12.2018 року провів платіж, списавши з його кредитних коштів суму в розмірі 102,00 грн. (у валюті операції), 106,08 грн. (у валюті карти) та 4,08 грн. (комісії) в користь ОСОБА_2 .

На підставі поданих ним 04.12.2018 року заяв про повернення незаконно списаних коштів та отримання кредитів, відповідач повернув йому 41758,48 грн.

Вказує, що в результаті проведених операцій залишок боргу, який створений невідомою особою шляхом подання електронних заявок на отримання кредиту та який рахується за ним, складає 7805,24 грн. та 15000,00 грн., що всього становить 22805,24 грн.

З огляду на те, що банк не забезпечив безпеку платежів, прийняв до виконання не ним ініційовані операції, безпідставно без його згоди видав кредити.

Зазначає, що рішенням Луцького міськрайонного суду Волинської області від 13.09.2019 року задоволено його позов та стягнуто з АТ КБ «Приватбанк» 22805,24 грн. безпідставно списаних коштів.

Крім того, рішенням Луцького міськрайонного суду Волинської області від 01.03.2021 року відмовлено у задоволенні позову АТ КБ «Приватбанк» до нього про стягнення заборгованості.

Вважає, що вказані судові рішення засвідчили незаконність дій відповідача щодо списання коштів з його рахунку. При цьому, судами було досліджено, що до початку вказаних незаконних операцій стан його рахунку мав надлишок власних коштів в сумі 1,14 грн.

Також вказує, що заборгованість за кредитом почала утворюватися після безпідставного списання банком коштів з його рахунку.

При постановці питання про відновлення стану рахунку до суми 1,14 грн. слід врахувати той факт, що для його відновлення відповідач лише впише як безпідставні 16585,49 грн., проте вказана сума є неактуальною так як частину кредитного ліміту погашена сумою 6000,00 грн витрат на правову допомогу стягнутих по рішенню суду від 13.09.2019 року у справі №161/276/19.

А тому вважає, що кінцева сума залишків коштів на його рахунку має становити 6001,14 грн.

Крім того вважає, що через незаконні списання коштів проведені 03.12.2018 року та 04.12.2018 року, він має право на відшкодування пені, нарахованої на суму неналежного переказу за кожен день в розмірі 29715,22 грн. та 3% річних в розмірі 2442,34 грн.

У зв`язку з чим, просить суд зобов`язати АТ КБ «Приватбанк» припинити порушення його прав як споживача фінансових послуг; скасувати проценти, пеню та інші штрафні санкції, незаконно нараховані банком на безпідставно списані кошти в розмірі 22805,24 грн, починаючи з 03.12.2018 року; зобов`язати відповідача відновити залишок коштів на картці/рахунку № НОМЕР_1 , відкритого на його ім`я до суми 6001,14 грн.; стягнути з банку на його користь пеню в розмірі 29715,22 грн. та 3% річних в сумі 2442,34 грн., а також 15000,00 грн. витрат на правничу допомогу.

В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав з підстав, викладених у заяві та просив їх задовольнити.

Представник відповідача в судовому засіданні просив відмовити у задоволенні позову з підстав, викладених у відзиві.

Заслухавши пояснення учасників справи, дослідивши представлені докази в їх сукупності, суд приходить до висновку, що позов до задоволення не підлягає з наступних підстав.

Судом з`ясовано, що рішенням Луцького міськрайонного суду Волинської області від 13.09.2019 року задоволено позов ОСОБА_1 та стягнуто з АТ КБ «Приватбанк» на його користь 22805,24 грн. безпідставно списаних коштів (а.с. 9-16).

Даним рішенням встановлено, що що в період з 03.12.2018 року по 05.12.2018 року АТ КБ «Приватбанк» безпідставно видав кредитні кошти невідомій особі, яка шляхом незаконного віддаленого доступу подавала заявки на укладення кредитних договорів на ім`я ОСОБА_1 . На підставі поданих ним 04.12.2018 заяв про повернення незаконно списаних коштів та отримання кредитів відповідач повернув йому 41758,48 грн. З огляду на те, що банк не забезпечив безпеку платежів, прийняв до виконання не ним ініційовані операції, безпідставно без його згоди видав кредит та списав з його рахунків кошти на суму 22805,24 грн, своїми діями банк спричинив порушення його прав та виникнення збитків для нього.

Крім того, рішенням Луцького міськрайонного суду Волинської області від 01.03.2021 року відмовлено у задоволенні позову АТ КБ «Приватбанк» до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості (а.с. 17-20).

Відповідно до ст. 13 ч. 1 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Згідно ст. 12 ч. 3 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Отже, за таких обставин, зважаючи, що позовна вимога про зобов`язання АТ КБ «Приватбанк» припинити порушення прав ОСОБА_1 , як споживача банківських послуг є неконкретизованою і з її змісту незрозуміло, яким чином/в який спосіб банк повинен відновити права позивача, а тому вона до задоволення не підлягає.

Стосовно вимоги про скасування процентів, пені та інших штрафних санкцій, які нараховані на кошти в розмірі 22805,24 грн., то суд приходить до наступних висновків.

Позивачем всупереч вимогам ч.1 ст. 81 ЦПК України не надано жодних доказів про вид нарахувань (процентів, пені, штрафних санкцій, тощо) та суми цих нарахувань, які, на думку сторони позивача, здійснювалися банком.

Критерії правомірності примусу суб`єкта цивільного права до певних дій (бездіяльності) пов`язуються з тим, що відповідні дії (бездіяльність) мають бути обов`язковими для такого суб`єкта. Тлумачення статей 14, 16 ЦК України дозволяє зробити висновок, що не є ефективним способом захисту визнання неправомірними дії в частині не зарахування сплати, зобов`язання зарахувати перераховані щомісячні платежі, скасування та списання безнадійної заборгованості, зобов`язання скасувати суму пені, заборона здійснювати подальше нарахування пені та/або штрафів на основну суму заборгованості із зобов`язань за кредитним договором, зобов`язання вчинити дії із скасування нарахування відсотків за користування кредитом та штрафних санкцій, зобов`язання скасувати незаконно нараховані штрафні санкції за несвоєчасну здійснену оплату, оскільки не передбачають відповідного обов`язку іншого суб`єкта цивільного правовідношення та не забезпечують відновлення прав особи, що заявляє такі вимоги.

Нарахування позивачу пені (штрафу тощо) є лише попередньою фіксацією факту порушення цивільно-правових зобов`язань, яка безпосередньо не впливає на права позивача.

Такий правовий висновок у постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 10 жовтня 2019 року (справа № 320/8618/15-ц) у подібних правовідносинах.

Отже, позовні вимоги ОСОБА_1 в цій частині також не підлягають до задоволення з вищезазначених підстав.

На думку суду, також не підлягає до задоволення вимога позивача щодо зобов`язання відповідача відновити залишок коштів на кредитному рахунку в сумі 6001,14 грн.

У своїй заяві позивач посилається на правові висновки Верховного Суду, які наведені в постанові від 21 лютого 2019 року у справі № 489/1649/17.

Однак, правові висновки Верховного Суду у справі № 489/1649/17 не можуть бути прийняті до уваги, оскільки з врахуванням принципу темпоральності, повинні братися до уваги саме висновки Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду у постанові від 10 жовтня 2019 року по справі № 320/8618/15-ц., тобто які сформовані пізніше.

Крім того, позовні вимоги у справі № 489/1649/17 стосуються повернення списаних коштів, а не стягнення таких коштів з банківської установи, як це мало місце за наслідками розгляду справи № 161/276/19.

Не можуть бути застосовані правові висновки, викладені у постанові Верховного Суду від 16 жовтня 2019 року у справі № 755/19068/15-ц, оскільки позовні вимоги стосувалися стягнення з АТ КБ «Приватбанк» коштів, які були власними коштами клієнта, а не кредитними коштами.

При цьому, позивач зазначає, що банк повинен відновити баланс по його кредитній на рівні 6001,14 грн., з яких 6000,00 грн. складають витрати, понесені останнім у зв`язку з наданням йому правничої допомоги.

Водночас, позивача у позовній заяві особисто підтверджує те, що на його користь з банку було стягнуто кошти, в тому числі 6000,00 грн. компенсації правової допомоги, які 30 червня 2022 року були зараховані на рахунок позивача (28805,24 грн., з яких 22805,24 грн. безпідставно, на думку позивача, списаних коштів та 6000,00 грн. компенсації правової допомоги: 22805,24 грн. + 6000,00 грн. = 28805,24 грн. (а.с. 28).

Як зазначено у позовній заяві, що залишковий баланс по кредитній карті ОСОБА_1 до моменту здійснення спірних транзакцій складав 1,14 грн.

Відновлення балансу по цій карті на рівні 6001,14 грн. свідчитиме про набуття ОСОБА_1 права власності на кошті в сумі 6000,00 грн. без достатньої правової підстави з врахуванням отримання ним цих коштів та підтвердження цього факту відповідним доказом скірншотом з мобільного додатку «Приват24» про зарахування 28805,24 грн. у справі № 161/276/19.

А тому така вимога теж не підлягає задоволенню.

Крім того, у позовній заяві позивач просить стягнути з АТ КБ «Приватбанк» пеню та 3% річних, які нараховані на суму коштів в розмірі 22805,24 грн., які, в свою чергу, є власністю банку.

Вказані обставини не оспорювали позивач та його представник під час розгляду в суді справи № 161/276/19 за позовом ОСОБА_1 до АТ КБ "Приватбанк" про стягнення боргу, оскільки їх доводи зводились до обґрунтування протиправності дій з боку третіх осіб, які полягали у незаконному, на думку ОСОБА_1 , заволодінні грошовими коштами з кредитної картки.

При цьому, у даній позовній заяві, позивач зазначає, що з 03 грудня 2018 року по 05 грудня 2018 року відповідач, тобто АТ КБ «Приватбанк», видав кредитні кошти шляхом подання заявок на укладення кредитних договорів.

Водночас, позивачем було зазначено, що до початку здійснення оспорюваних транзакцій баланс по його кредитній карті складав 1,14 грн., які були його власними коштами.

Те, що транзакції проводились саме по кредитній карті і саме з кредитними коштами також вбачається з долучених до позовної заяви письмових доказів, зокрема, з виписок про рух коштів по картковому кредитному рахунку, у яких зазначений кредитний ліміт та мінусовий (кредитний) залишок по балансу карти після здійснення оспорюваних позивачем фінансових операцій (а.с. ).

Отже, нарахування пені та 3% річних на кошти, котрі є власністю банку, є неприпустимим і відповідна позовна вимога не підлягає задоволенню.

Таким чином, оцінивши зібрані та досліджені в судовому засіданні докази в їх сукупності, суд прийшов до висновку, що позов безпідставний та не підлягає до задоволення.

Крім того, враховуючи, що позовні вимоги ОСОБА_1 не підлягають задоволенню, то і не підлягає задоволенню вимога сторони позивача про стягнення з банку на користь позивача понесених останнім судових витрат у зв`язку з наданням йому правової допомоги.

Керуючись ст. ст. 4, 5, 7, 8, 11, 12, 13, 76, 77, 81, 83, 141, 247, 258, 259, 263, 265 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В:

В задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» про захист прав споживачів та відновлення залишку коштів на рахунку відмовити.

Рішення суду може бути оскаржено до Волинського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складання повного судового рішення.

Повний текст рішення складений 28 грудня 2022 року.

Суддя Луцького міськрайонного суду

Волинської області Р.М. Кихтюк