Справа № 336/3099/21
пр. № 2/336/266/2022
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 грудня 2022 року Шевченківський районний суд м. Запоріжжя

у складі головуючого судді Щасливої О.В.

розглянувши цивільну справу за позовом концерну „Міські теплові мережі до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за послуги з централізованого опалення, гарячого водопостачання,

В С Т А Н О В И В:

Концерн „Міські теплові мережі звернувся до суду з позовом, вимоги по якому зменшив до початку судового розгляду, про стягнення з відповідачів заборгованості за послуги з централізованого опалення, гарячого водопостачання.

В позові зазначає, що згідно п. 2.1 статуту концерну "Міські теплові мережі" основною метою його діяльності є здійснення виробничо-технічної діяльності, спрямованої на надійне та безперебійне забезпечення споживачів тепловою енергією, одержання прибутку для здійснення діяльності Концерну та задоволення на його основі соціально-економічних інтересів трудового колективу Концерну.

Позивач у період з 01 лютого 2017 року по 01 березня .2021 року надавав відповідачам послуги у приміщенні, яке розташоване за адресою: АДРЕСА_1 , на загальну суму 43761 грн. 40 коп.

Пунктом 18 "Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення" плата за надані послуги вноситься щомісячно.

Відповідачі в добровільному порядку відмовляються вносити плату за надані послуги, чим завдають матеріальну шкоду Концерну.

Крім зазначеної суми, позивач просить стягнути витрати по сплаті судового збору в сумі 2270,00 грн.

Ухвалою судді від 27.04.2021 року відкрито провадження у справі, постановлено розглядати справу в порядку спрощеного позовного провадження, без повідомлення (виклику) сторін.

Відповідно до ч. 5 ст. 279 ЦПК України, суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. За клопотанням однієї із сторін або з власної ініціативи суду розгляд справи проводиться в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін.

19 липня 2021 до канцелярії суду надійшов відзив на позовну заяву, в якому відповідач ОСОБА_1 зазначив, що з позовними вимогами не згодний з наступних підстав.

З 2015 року фактично послугами гарячого постачання в квартирі АДРЕСА_2 ніхто не користується. 19 березня 2020 року лічильник споживання гарячої води пройшов метрологічну повірку, внаслідок чого будь-яких порушень встановлено не було. Крім того, зазначає, що він з 18 квітня 2019 року втратив право власності на квартиру у відповідності до договору дарування, а фактично не проживав в означеній квартирі з 2012 року, проте позивач продовжував здійснювати нарахування за вказані послуги з власних міркувань. Відповідач ОСОБА_2 також з 2019 року мешкає за іншою адресою. Протягом періоду, за який пред`явлено вимоги, в житлі фактично мешкала його мати ОСОБА_3 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , та його донька ОСОБА_4 .

Також відповідач вказує на відсутність будь-яких договірних відносин між сторонами, що є обов`язковою умовою щодо надання послуг. З огляду на вищевикладене просить відмовити у задоволенні позову.

2 серпня 2021 року до суду надійшла заява представника позивача про зменшення позовних вимог, в якій зазначено, що відповідачами сплачено суму заборгованості з централізованого опалення, нараховану з 01 лютого 2017 року по 01 березня 2021 року, в повному обсязі. Сума ж заборгованості за надання послуг з гарячого водопостачання складає 23216 грн. 53 коп., яку позивач просить стягнути на свою користь.

Суду також надані письмові пояснення на відзив, в яких представник позивача зазначає, що факт надання послуг з централізованого теплопостачання будинку є беззаперечним. Відключення окремих приміщень від мереж ЦО та ГВП не вплине на безперебійну роботу інженерного устаткування будинку, відповідачем не надано жодних доказів відключення належного йому приміщення від системи теплопостачання житлового будинку у встановленому законодавством порядку. Твердження відповідача, зазначено у поясненнях, що між сторонам не укладено письмового договору про надання послуг, є таким, що грунтується на фактичних обставинах, проте у відповідності до законодавства сам факт надання послуг та їх отримання відповідачем вже породжує договірні відносини на підставі договору приєднання. Також позивач вказує, що з грудня 2018 року він неодноразово офіційно повідомляв абонента про необхідність повірити власні квартирні лічильники гарячої води, але відповідач не вчинив дій для врегулювання цього питання. Саме тому з лютого 2019 року розрахунок спожитої гарячої води відбувався за нормативами водоспоживання і водовідведення з розрахунку 0,14 м3 на особу, які затверджені рішенням № 474 від 28.11.2014 року виконавчого комітету Запорізької міської ради. Після виконання в березні 2020 року повірки приладу обліку гарячої води нарахування здійснювались за показниками лічильника. Відповідачі також не скористались своїм правом на зменшення розміру плати за надані послуги у разі тимчасової відсутності споживача або членів його сім`ї шляхом надання відповідних документів за встановленим «Правилами надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення», затвердженими Постановою Кабінету міністрів України від 21.07.2005 року № 630, порядком.

На підставі викладеного просили задовольнити позовні вимоги в зменшеному розмірі з урахуванням наданих пояснень.

З"ясувавши обставини справи та перевіривши їх наданими сторонами доказами, суд дійшов висновку, що заявлений позов підлягає задоволенню, виходячи з такого.

Судом встановлено, що позивач у період з 1 лютого 2017 року по 1 березня 2021 року надав відповідачам послуги з централізованого опалення та постачання гарячої води у приміщення, розташовані за адресою: АДРЕСА_1 , на загальну суму у розмірі 53051,40 грн. Відповідачами заборгованість за надані послуги з централізованого опалення за вказаний період сплачена у повному обсязі, про що свідчить заява позивача про зменшення своїх вимог у цій частині після пред`явлення позову до суду (а.с.38).

Правовідносини, що виникають у процесі надання та споживання житлово-комунальних послуг, до яких відносяться і послуги з водопостачання і каналізації, врегульовані Житловим Кодексом України та Законом України «Про житлово-комунальні послуги».

Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов`язання повинно виконуватися належним чином згідно до вимог договору та цивільного законодавства.

Обов`язок наймачів (власників) квартир своєчасно вносити плату за комунальні послуги, у число яких входять послуги з водопостачання й каналізації. за комунальні послуги, у число яких входять послуги з водопостачання й каналізації, встановлений статтями 67, 68 ЖК України.

Обов`язок споживача оплачувати надані житлово-комунальні послуги за цінами/тарифами, встановленими відповідно до законодавства, у строки, встановлені відповідними договорами, внормований пунктом 2 частини 2 ст. 7 Закону України «Про житлово-комунальні послуги».

Споживачем вказаних послуг відповідно до ст. 1 Закону, яка містить визначення термінів, є особа, яка є власником (співвласником) нерухомого майна, або за згодою власника інша особа, яка користується об`єктом нерухомого майна і отримує житлово-комунальну послугу для власних потреб та з якою або від імені якої укладено відповідний договір про надання житлово-комунальної послуги.

З наведених положень законодавства випливає, що споживачем комунальних послуг є або власник (співвласник) нерухомого майна або інша особа, яка безпосередньо користується об`єктом нерухомого майна і отримує житлово-комунальну послугу за згодою власника.

Вказане означає що статус споживача розповсюджується як на власника нерухомості, так і на іншу особу, що фактично використовує нерухомість і споживає послуги, які до цієї нерухомості постачаються.

Такий висновок суду дозволяє зробити розподільний сполучник «або», вжитий у вказаній нормі закону.

Судом встановлено, що відповідачі зареєстровані в житлі, куди постачаються послуги концерну, тому безпосередньо отримують житлово-комунальні послуги для власних потреб.

Згідно до ст. 64 ЖК України, члени родини наймача, що проживають із ним спільно, несуть солідарну з ним відповідальність по оплаті за квартиру.

Наведене положення житлового законодавства, а також приведене раніше поняття споживача свідчать про те, що обов`язковою передумовою для оплати комунальних послух є їхнє споживання, що прямо випливає з терміну «споживач», тобто особа, яка безпосередньо користується тими чи іншими благами.

Означених обставин не спростовано відповідачами.

Суд враховує положення Закону "Про житлово-комунальні послуги" в частині надання споживачу права не сплачувати комунальні послуги (крім постачання теплової енергії) у разі їх невикористання (за відсутності приладів обліку) за період тимчасової відсутності в житловому приміщенні (іншому об`єкті нерухомого майна) споживача та інших осіб понад 30 календарних днів, реалізація якого можлива при наданні документального підтвердження факту невикористання цих послуг, а також відповідні норми «Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення», затверджених Постановою Кабінету міністрів України від 21.07.2005 року, про необхідність надання письмової заяви споживача про тимчасову відсутність споживача та/або членів його сім`ї, проте виходить з того, що вказаних заяв від відповідачів до позивача не надходило

Крім того, суд враховує, що наведені в попередньому абзаці заяви можуть бути присвячені проханню не сплачувати будь-які комунальні послуги, окрім послуг з потачання теплової енергії, між тим концерном відповідачам надавалась саме ця послуга.

Обов`язковість виконання зобов`язання належним чином відповідно до умов договору і закону встановлена статтею 526 ЦК України.

З урахуванням наведених положень законодавства та встановлених судом фактичних обставин суд вважає, що обов`язок споживачів комунальних послуг, якими є відповідачі в розумінні Закону "Про житлово-комунальні послуги", оплатити ці послуги має виконуватись належним чином, у зв`язку з чим позов підлягає задоволенню у повному обсязі.

На вказаний умовивід суду не впливає заява відповідача про відсутність між сторонами договірних відносин, що виключає наявність у них будь-яких зобов"язань, виходячи з такого.

Матеріалами справи підтверджено, що договір про надання послуг з централізованого опалення, постачання гарячої води між сторонами не укладався, але при вирішенні цього питання суд виходить з наступних міркувань.

Основні засади організаційних, господарських відносин, що виникають у сфері надання та споживання житлово-комунальних послуг між їхніми виробниками, виконавцями і споживачами, а також їхні права та обов`язки, регулюються Законом України «Про житлово-комунальні послуги».

Згідно із частинами другими ст.ст. 21, 22 Закону «Про житлово-комунальні послуги» виконавець послуги з постачання гарячої води повинен забезпечити її постачання безперервно, з гарантованим рівнем безпеки, температури та величини тиску.

Виконавчий комітет Запорізької міської ради рішенням від 29 січня 2009 року № 25 «Про визначення виконавців житлово-комунальних послуг», починаючи з 1 січня 2009 року виконавцем житлово-комунальних послуг для населення, що мешкає у житловому фонді комунальної власності м. Запоріжжя, з централізованого опалення, централізованого постачання гарячої води визначив Концерн «МТМ» у будинках, мережі яких безпосередньо приєднані до теплових мереж Концерну «МТМ».

Частиною 1 ст. 12 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» передбачено, що надання житлово-комунальних послуг здійснюється виключно на договірних засадах.

Згідно статуту концерну «Міські теплові мережі» предметом діяльності підприємства є виробництво теплової енергії її розподілення для обігріву житла і побутової потреби населення та на комунально-побутові потреби підприємств, організацій, установ і її збут, тобто Концерн «Міські теплові мережі» є виконавцем послуг з централізованого опалення та підігріву гарячої води.

Система теплопостачання квартири відповідача є загальнобудинковою, від`єднання від централізованого опалення не проводилось, тому послуги відповідачам надавались постійно і в повному обсязі.

Тож послуга з централізованого опалення надавалась відповідачам в межах опалювального сезону, а послуга з постачання гарячої води (підігріву питної види) постійно. Отже, фактично відносини між сторонами з приводу надання послуг з центрального опалення, централізованого постачання гарячої води тривають.

Відсутність договору про надання-отримання комунальних послуг, який є договором приєднання і обов`язок укладення якого стаття 20 Закону покладає на споживача, не звільняє його від обов`язку сплачувати отримані послуги, які, як встановлено судом, своєчасно та якісно, у відповідності до п. 1 ч. 2 ст. 21 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», надаються виконавцем цих послуг.

Відповідно до п. 5 ч. 3 ст. 20 Закону України « Про житлово-комунальні послуги» споживач зобов`язаний оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом.

Таким чином, законодавством передбачений двосторонній обов`язок, щодо укладення договору про надання житлово-комунальних послуг, у зв`язку з чим у разі відмови на оплату таких послуг споживачем з посиланням на відсутність укладеного договору не беруться до уваги, оскільки споживачі зобов`язанні оплатити житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користувалися ними.

Зазначена правова позиція викладена в Постанові Верховного Суду України від 30 жовтня 2013 року у справі № 6-59 цс13, в Постанові Верховного Суду України від 20 квітня 2016 року у справі № 6-2951цс15.

Аналогічна правова позиція викладена в постановах Верховного Суду від 11 квітня 2018 року у справі № 904/2238/17 та від 16 жовтня 2018 року у справі № 904/7377/17, відповідно до якого «укладення договору з теплопостачання відповідно до статті 19 Закону України « Про житлово-комунальні послуги» та Правил користування тепловою енергією, є не правом споживача послуг, а його обов`язком, а сам лише факт не укладення такого договору не може слугувати підставою для звільнення споживача від сплати за фактично спожиту теплову енергію в спірний період».

Отже, відсутність між сторонами договору на надання послуг з централізованого опалення не є підставою для несплати за надані Концерном « Міські теплові мережі» послуги, оскільки обов`язок оплати випливає з закону.

Не знайшли свого підтвердженні і посилання відповідача на те, що вони не є належними відповідачами, оскільки він з 2012 року, а відповідач ОСОБА_2 з 2019 року не проживають в означеній квартирі, виходячи з такого. Як зазначає ОСОБА_1 , на підставі договору дарування від 18.04.2019 року він передав своє право власності донці ОСОБА_4 , яка фактично проживала та користувалась послугами позивача на протязі всього часту разом з його матір`ю ОСОБА_3 , що померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , а тому підстави для стягнення заборгованості з відповідачів зазначених у позові відсутні.

Судом встановлено, що відповідачі ОСОБА_1 та ОСОБА_2 зареєстровані в квартирі АДРЕСА_2 (а.с. 10, 11).

Відповідно до ч. 1, 3 ст. 9 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» споживач здійснює оплату за спожиті житлово-комунальні послуги щомісяця, якщо інший порядок та строки не визначені відповідним договором.

За змістом статті 14 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», розмір плати за комунальні послуги розраховується виходячи з розміру затверджених цін/тарифів та показань засобів обліку або за нормами, затвердженими в установленому порядку.

Пунктом 29 Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затверджених постановою Кабінету Міністрів України № 630 від 21 липня 2005 року передбачено, що оплату послуг мають проводити всі зареєстровані у жилому приміщенні особи, крім випадків, коли вони тимчасово відсутні в ньому і подали письмову заяву та офіційний документ, що підтверджує відсутність.

Відповідно до ч. 1 ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив виконання зобов`язань, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Обов`язок наймачів своєчасно вносити плату за комунальні послуги внормований статтею 68 ЖК України.

Згідно із ст. 162 ЖК України плата за користування жилим приміщенням в будинку (квартирі), що належить громадянинові на праві приватної власності, встановлюється угодою сторін. Плата за комунальні послуги береться крім квартирної плати за затвердженими в установленому порядку тарифами. Строки внесення квартирної плати і плати за комунальні послуги визначаються угодою сторін. Наймач зобов`язаний своєчасно вносити квартирну плату і плату за комунальні послуги.

Відповідачі від наданих позивачем послуг у встановленому законом порядку не відмовлялися, з заявою про їх відсутність у квартирі до позивача не зверталися, офіційний документ, що підтверджує їх відсутність у житловому приміщенні, не надали, однак послуги за опалення та гаряче теплопостачання не оплачував у повному обсязі.

За змістом ст.ст. 525, 526, 629 ЦК України зобов`язання має виконуватись належним чином з забороною односторонньої відмови від виконання умов договору.

Відповідно до ст. 541 ЦК України солідарний обов`язок або солідарна вимога виникають у випадках, встановлених договором або законом, зокрема у разі неподільності предмета зобов`язань.

З наведеного суд встановив, що відповідачі як споживачі не позбавлені обов`язку утримувати майно, в тому числі оплачувати житлово-комунальні послуги, а тому позивач обґрунтовано звернувся до суду із позовом за захистом свого порушеного права.

Відповідно до ст. 12, 13 ЦПК України, до основних засад судочинства віднесено змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і в доведенні перед судом їх переконливості.

Про необхідність урахування зазначених конституційних положень судам роз`яснено в п.13 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 5 «Про підготовку цивільних справ до судового розгляду».

Ухвалюючи рішення на користь позовних вимог, суд знаходить їх доведеними налданими суду фактичними даними, що має процесуальним наслідком їхнє задоволення.

Судовий збер, сплачений позивачем, має бути стягнутим з відповідачів в рівних частках на користь концерну.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 67, 68, 162 ЖК України, ст.ст. 4, 12, 77-82, 141, 206, 211, 223, 247, 259, 263-265, 273, 284, 352, 354 ЦПК України, ст.ст. 319, 322 ЦК України, суд

У Х В А Л И В:

Позов концерну „Міські теплові мережі, , м. Запоріжжя, вул. Цитрусова, 9, до ОСОБА_1 , що зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 , ОСОБА_2 , що зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2 , задовольнити.

Стягнути солідарно з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 солідарно на користь концерну „Міські теплові мережі заборгованість за послуги з гарячого волдопостачання в сумі 23216 грн. 53 коп.

Стягнути з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 солідарно на користь концерну „Міські теплові мережі по 1135 грн. судового збору.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Запорізького апеляційного суду через Шевченківський районний суд м.Запоріжжя протягом тридцяти днів.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя О.В. Щаслива