Справа № 456/1619/22 Головуючий у 1 інстанції: Микитин В.Я.
Провадження № 22-ц/811/2223/22 Доповідач в 2-й інстанції: Приколота Т. І.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 грудня 2022 року м.Львів

Справа № 456/1619/22

Провадження № 22ц/811/2223/22

Львівський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - Приколоти Т.І.,

суддів : Мікуш Ю.Р., Савуляка Р.В.

секретар Іванова О.О.

розглянув справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Стрийського міськрайонного суду Львівської області, ухвалене у м. Стрий 5 серпня 2022 року у складі судді Микитина В.Я., у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про застосування наслідків порушення грошового зобов`язання, -

встановив:

6 червня 2022 року ОСОБА_2 звернулася у суд з цим позовом. Позовні вимоги обґрунтовує тим, що у провадженні Стрийського міськрайонного суду Львівської області перебувала справа № 456/2060/16-ц, провадження № 2/456/311/2017, за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про відшкодування майнової та моральної шкоди, завданих кримінальним правопорушенням. 22 серпня 2017 року Стрийським міськрайонним судом Львівської області ухвалено рішення у вказаній справі, котрим позовні вимоги задоволено частково, зокрема стягнено з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 73 581,37 грн. на відшкодування майнової шкоди та 350 000 грн. на відшкодування моральної шкоди, завданих кримінальним правопорушенням, а також 4 468,70 грн. понесених судових витрат у цій справі, а всього 428 050,07 грн. Зазначене рішення суду, після його перегляду в апеляційному порядку, 28 листопада 2017 року набрало законної сили та підлягає виконанню. 16 січня 2018 року старшим державним виконавцем Стрийського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Львівській області Федоришин Н.С. винесено постанову про відкриття виконавчого провадження № 55535137 на підставі заяви стягувачки ОСОБА_2 . Протягом усього часу з дати набрання зазначеним рішенням суду законної сили боржниця ОСОБА_1 не вчинила належних дій із відшкодування завданої кримінальним правопорушенням майнової та моральної шкоди, зокрема стягувачу ОСОБА_2 за вказаний період на виконання такого грошового зобов`язання було перераховано лише 39 577,29 грн., а залишок становить 388 472 грн. 78 коп. Зважаючи на те, що згадане вище рішення Стрийського міськрайонного суду Львівської області набрало законної сили 28 листопада 2017 року, то строк виконання грошового зобов`язання за цим рішенням суду почався саме від вказаної дати. Вказує, що грошове зобов`язання за рішенням суду відповідачем і надалі не виконується, тому у неї виникла необхідність звернутися до суду з цим позовом про застосування наслідків порушення грошового зобов`язання за рішенням суду у виді стягнення з відповідача ОСОБА_1 інфляційних втрат за визначений нею період прострочення - від 1 січня 2018 року по 31 травня 2022 року у розмірі 188 853,03 грн., а також трьох процентів річних від простроченої суми заборгованості за вказаний період у розмірі 54 29,88 грн. 88, а всього - 243 147,91 грн.

Рішенням Стрийського міськрайонного суду Львівської області від 5 серпня 2022 року позов задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 164 865,53 грн. інфляційних втрат та трьох процентів річних від простроченої суми заборгованості за порушення грошового зобов`язання за період з 6 червня 2019 року по 31 травня 2022 року. У задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про застосування наслідків порушення грошового зобов`язання у вигляді стягнення інфляційних втрат та трьох процентів річних від простроченої суми заборгованості за період з 1 січня 2018 року по 5 червня 2019 року у сумі 78 282,38 грн. відмовлено через пропуск позовної давності, про застосування наслідків котрої зроблено заяву відповідачем ОСОБА_1 .

Рішення суду оскаржила ОСОБА_1 . В апеляційній скарзі посилається на те, що висновки, викладені у рішенні суду, не відповідають обставинам справи. Судом порушено норми процесуального права та неправильно застосовано норми матеріального права. Вважає, що відшкодування шкоди - це відповідальність, а не боргове (грошове) зобов`язання, на шкоду не повинні нараховуватись проценти за користування чужими грошовими коштами, що теж є відповідальністю. Звертає увагу, що дія ч.2 ст. 625 ЦК України не поширюється на правовідносини, що виникають у зв`язку із завданням шкоди, так як ця норма регулює правовідносини між боржником та кредитором щодо невиконання договірних зобов`язань, а не до відносин стосовно відшкодування шкоди, заподіяної злочином. Тому суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про стягнення сум, передбачених ст. 625 ЦК України, за невиконання грошового зобов`язання. Просить скасувати рішення та ухвалити нове рішення, яким у позові відмовити.

2 листопада 2022 року представник ОСОБА_2 - ОСОБА_3 подала відзив на апеляційну скаргу, у якому вказує, що судом першої інстанції правильно встановлено обставини справи та ухвалено рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права. Просить рішення залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

Згідно з ч.2 ст.247 ЦПК України у разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Відповідно до частин 4,5 ст.268 ЦПК України у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, суд підписує рішення без його проголошення.

Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи, законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги; колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу належить залишити без задоволення.

Відповідно до ч.1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

На підставі ст.ст. 76-81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень належними, допустимими, достовірними та достатніми доказами, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно зі ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданням цивільного судочинства.

Відповідно до ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовуються вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; 5) чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; а також питання щодо розподілу судових витрат, допуску рішення до негайного виконання, скасування заходів забезпечення позову.

Встановлено, що 22 серпня 2017 року Стрийським міськрайонним судом Львівської області ухвалено рішення у цивільній справі № 456/2060/16-ц за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про відшкодування майнової та моральної шкоди, завданих кримінальним правопорушенням. Судом стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 73 581,37 грн. на відшкодування майнової шкоди та 350 000 грн. на відшкодування моральної шкоди, завданих кримінальним правопорушенням, а також 4 468,70 грн. понесених судових витрат у цій справі, а всього - 428 050,07 грн. Зазначене рішення суду 28 листопада 2017 року набрало законної сили та підлягає виконанню.

15 січня 2018 року Стрийським міськрайонним судом Львівської області видано виконавчий лист на виконання судового рішення.

16 січня 2018 року старшим державним виконавцем Стрийського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Львівській області Федоришин Н.С. на підставі заяви ОСОБА_2 винесено постанову про відкриття виконавчого провадження № 55535137 про примусове виконання рішення суду.

Рішення Стрийського міськрайонного суду Львівської області від 22 серпня 2017 року у цивільній справі № 456/2060/16-ц, залишається невиконаним.

Згідно довідки Стрийського відділу державної виконавчої служби у Стрийському районі Львівської області від 2 червня 2022 року за вих. № 13517, за період з 28 листопада 2018 року по 31 травня 2022 року на виконання грошового зобов`язання за вказаним рішенням суду відповідачем ОСОБА_1 позивачеві ОСОБА_2 було перераховано лише 39 577,29 грн., залишок заборгованості становить 388 472,78 грн.

ОСОБА_2 просить стягнути суму відшкодування з урахуванням встановленого індексу інфляції за визначений нею у межах пред`явлення такої вимоги період прострочення - з 1 січня 2018 року по 31 травня 2022 року, розмір якого, згідно з наданим нею розрахунком складає 188 853,03 грн. Окрім цього, згідно з наданим позивачем розрахунком, три проценти річних за користування коштами за вищевказаний період, з урахуванням часткових сум сплати боргу, становить 54 294,88 грн.

Оскаржуване рішення суду першої інстанції мотивовано наступним.

Згідно з положеннями ст. 8 Конституції України в Україні визнається і діє принцип верховенства права. В силу ч. 1 ст. 129-1 Конституції України держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку.

Пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод 1950 року, серед іншого, захищає виконання остаточних судових рішень, які у державах, що визнали верховенство права, не можуть залишатися невиконаними на шкоду одній зі сторін.

За змістом ч. 2 ст. 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є не лише договори та інші правочини, а й завдання майнової (матеріальної) і моральної шкоди іншій особі та інші юридичні факти.

Відповідно до ст. 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (ст. 257 ЦК України).

Положеннями ч. 1 ст. 261 ЦК України передбачено, що перебіг позовної давності починається від дня коли особа довідалась або могла довідатись про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

Згідно з частинами 3, 4 ст. 267 ЦПК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

Відповідно до ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

У свою чергу системний аналіз статей 524-526, 533-535 ЦК України дає підстави стверджувати про те, що грошовим є зобов`язання, виражене у грошових одиницях (національній валюті України чи у грошовому еквіваленті зобов`язання, вираженого в іноземній валюті), що передбачає обов`язок боржника сплатити гроші на користь кредитора, який має право вимагати від боржника виконання цього обов`язку. Тобто, грошовим є будь-яке зобов`язання, в якому праву кредитора вимагати від боржника виконання певних дій кореспондує обов`язок боржника сплатити гроші на користь кредитора.

Порушенням зобов`язання, як встановлено у ч. 1 ст. 610 ЦК України, є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Згідно з ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. При цьому стаття 625 ЦК України розміщена у розділі І «Загальні положення про зобов`язання» книги 5 ЦК України. Відтак, приписи розділу І книги 5 ЦК України поширюються як на договірні зобов`язання (підрозділ 1 розділу III книги 5 ЦК України), так і на недоговірні (деліктні) зобов`язання (підрозділ 2 розділу III книги 5 ЦК України).

За змістом цієї норми закону нарахування інфляційних втрат на суму боргу та трьох процентів річних входять до складу грошового зобов`язання і є особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

Зазначене узгоджуються з позицією Великої Палати Верховного Суду, наведеною у постанові від 11 квітня 2018 року у справі № 758/1303/15-ц (провадження № 14-68цс18).

У ст. 625 ЦК України визначені загальні правила відповідальності за порушення будь-якого грошового зобов`язання незалежно від підстав його виникнення (договір чи делікт). Тобто, приписи цієї статті поширюються на всі види грошових зобов`язань, якщо інше не передбачено договором або спеціальними нормами закону, який регулює, зокрема, окремі види зобов`язань.

Такий висновок відповідає правовій позиції Верховного Суду України, викладений у постанові від 1 жовтня 2014 року у справі № 6-113цс14, з якою погодилась Велика Палата Верховного Суду у постанові від 16 травня 2018 року у справі № 686/21962/15-ц.

Інфляція - це знецінення грошей, зниження їхньої купівельної спроможності, дисбаланс попиту і пропозиції.

Законом України «Про індексацію грошових доходів населення» визначено правові, економічні та організаційні основи підтримання купівельної спроможності населення України в умовах зростання цін з метою дотримання встановлених Конституцією України гарантій щодо забезпечення достатнього життєвого рівня населення України.

Індексація грошових доходів населення - це встановлений законами та іншими нормативно-правовими актами України механізм підвищення грошових доходів населення, що дає можливість частково або повністю відшкодовувати подорожчання споживчих товарів і послуг. Індекс споживчих цін (індекс інфляції) - показник, що характеризує динаміку загального рівня цін на товари та послуги, які купує населення для невиробничого споживання. Відповідно до ст. 3 вказаного Закону індекс споживчих цін обчислюється центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері статистики, і не пізніше 10 числа місяця, що настає за звітним, публікується в офіційних періодичних виданнях.

При цьому іншого порядку компенсації грошей (грошових коштів) у зв`язку з їх знеціненням, окрім встановленого індексу інфляції (індексу споживчих цін), чинним законодавством України не передбачено.

Оскільки завдання майнової та моральної шкоди породжує зобов`язання між особою, яка таку шкоду завдала, та потерпілою особою, й, залежно від змісту такого зобов`язання воно є грошовим, то до особи, яка завдала майнову та моральну шкоду потерпілій особі, можуть бути застосовані наслідки порушення грошового зобов`язання у вигляді стягнення інфляційних втрат та трьох процентів річних від простроченої суми заборгованості.

На підставі аналізу наявних у справі доказів суд першої інстанції прийшов до висновку, що відповідач ОСОБА_1 має грошове зобов`язання перед позивачем ОСОБА_2 , котре виникло на підставі рішення Стрийського міськрайонного суду Львівської області від 22 серпня 2017 року у цивільній справі № 456/2060/16-ц, яке 28 листопада 2017 року набрало законної сили, про стягнення з відповідача ОСОБА_4 на користь позивача ОСОБА_2 73 581,37 грн. на відшкодування майнової шкоди та 350 000 грн. на відшкодування моральної шкоди, завданих кримінальним правопорушенням, а також 4 468,70 грн. понесених судових витрат у цій справі, всього - 428 050,07 грн. В рахунок виконання такого грошового зобов`язання відповідачем ОСОБА_1 було перераховано позивачеві ОСОБА_2 лише 39 577,29 грн., залишок заборгованості становить 388 472,78 грн.

Суд прийшов до висновку, що відповідач ОСОБА_1 порушила грошове зобов`язання, тому у позивача ОСОБА_2 виникло право на застосування наслідків такого порушення у вигляді стягнення інфляційних втрат і трьох процентів річних від простроченої суми заборгованості відповідно до положень ч. 2 ст. 625 ЦК України. З відповідача підлягають до стягнення інфляційні втрати за період прострочення з 6 червня 2019 року по 31 травня 2022 року, з урахуванням часткового погашення заборгованості та встановлених у зазначеному періоді індексів інфляції, у розмірі 128 334,32 грн. та три проценти річних від простроченої суми у розмірі 36 531,21 грн., всього - 164 865,53 грн., розрахунок котрих проведено безпосередньо судом у визначені для цього спосіб й порядку, у зв`язку з чим позовні вимоги підлягають до часткового задоволення. У задоволенні решти позовних вимог, а саме про стягнення з ОСОБА_4 на користь позивачки ОСОБА_2 інфляційних втрат та трьох процентів річних від простроченої суми за період прострочення з 1 січня 2018 року по 5 червня 2019 року, суд обґрунтовано відмовив належить у зв`язку із спливом позовної давності, про застосування якої представником ОСОБА_1 - ОСОБА_5 подано заяву.

Суд першої інстанції обґрунтовано зазначив, що наслідки порушення грошового зобов`язання за рішенням суду можуть бути застосовані з урахуванням положень статей 256-257, 267 ЦК України, тобто за останні три роки, що передували зверненню позивача до суду із цим позовом - 6 червня 2019 року.

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, які відповідають встановленим обставинам справи. Судом правильно визначено характер спірних правовідносин та встановлено дійсні обставини справи. Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду. Підстави для скасування рішення суду відсутні.

Керуючись: ст.367, п.1 ч.1 ст.374, ст.ст. 375, 381-384, 388-391 ЦПК України, суд, -

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Стрийського міськрайонного суду Львівської області від 5 серпня 2022 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття.

Касаційна скарга на судове рішення подається протягом тридцяти днів з дня складення повного рішення безпосередньо до Верховного Суду.

Повний текст судового рішення складено 7 грудня 2022 року.

Головуючий

Судді