Справа № 948/1014/22
Провадження № 2/948/522/22
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

28.12.2022 суддя Машівського районного суду Полтавської області Кравець С.В., розглянувши позовну заяву Військової частини НОМЕР_1 до ОСОБА_1 про стягнення виплачених грошових коштів
в с т а н о в и л а :
у грудні 2022 року позивач звернувся до суду зі вказаною позовною заявою, у якій просить стягнути з відповідача на користь Військової частини НОМЕР_1 суму у розмірі 9391,95 грн, як шкоди завданої отриманням без належної на те правової підстави грошових коштів, оскільки відповідач, будучи військовослужбовцем, самовільно залишив військову частину, де проходив службу, у зв`язку з чим виникла переплата його грошового забезпечення, яке він добровільно не відшкодував, в той час як дана шкода завдана як ВЧ НОМЕР_1 так і державі в цілому.
При вирішенні питання про відкриття провадження у справі встановлено таке.
Відповідно до наказу командира ВЧ НОМЕР_1 №3 від 25.03.2021 р. солдат ОСОБА_1 був призначений на посаду стрільця взводу охорони роти охорони та забезпечення бази зберігання інженерних боєприпасів та майна ВЧ НОМЕР_1 , вважається прибулим з ВЧ НОМЕР_2 для подальшого проходження військової служби та з 25.03.2021 р. зараховано до списків особового складу ВЧ та на всі види забезпечення та таким, що справи і посаду прийняв та приступив до виконання службових обов`язків.
Як вбачається з витягу із наказу командира ВЧ НОМЕР_3 №56 від 15.03.2022 р. військовослужбовця бази зберігання інженерних боєприпасів та майна ВЧ НОМЕР_1 , зокрема солдата ОСОБА_1 вирішено зняти з усіх видів забезпечення з 12.03.2022 р. у зв`язку з самовільним залишенням військової частини.
Згідно витягу з наказу командира ВЧ НОМЕР_1 ОСОБА_2 № 256 від 05.09.2022 р. ОСОБА_1 , який самовільно залишив ВЧ 26.02.2022 р. та військову службу якого призупинено 04.06.2022 р., вирішено виключити з списків особового складу частини з 04.06.2022 р.
Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 4 листопада 1950 року кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи впродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, установленим законом.
Поняття «суд, встановлений законом» зводиться не лише до правової основи самого існування суду, але й дотримання таким судом певних норм, які регулюють його діяльність, тобто охоплює всю організаційну структуру судів, включно з питаннями, що належать до юрисдикції певних категорій судів.
Згідно з ч. 1 ст. 19 ЦПК України, суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства.
За змістом п.17 ч.4 КАСУ публічна служба - діяльність на державних політичних посадах, у державних колегіальних органах, професійна діяльність суддів, прокурорів, військова служба, альтернативна (невійськова) служба, інша державна служба, патронатна служба в державних органах, служба в органах влади Автономної Республіки Крим, органах місцевого самоврядування.
Згідно зі п.2 ст. 19 КАС України, юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах, зокрема, з приводу прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби.
З наведених норм убачається, що ОСОБА_1 відповідач по справі перебував на посаді, що відноситься до публічної служби.
Відповідно до правового висновку, викладеного у постанові Великої Палати Верховного Суду від 13 березня 2019 року у справі № 723/18/17 (провадження № 14-563цс18), такі спори підлягають вирішенню в порядку адміністративного судочинства як такі, що пов`язані з питаннями реалізації правового статусу особи, яка перебуває на посаді публічної служби, від моменту її прийняття на посаду і до звільнення з публічної служби.
В той час, у рамках цивільного процесу суд не може досліджувати та встановлювати правомірність дій, рішень чи бездіяльності службовця або посадовця, оскільки така можливість передбачена лише в адміністративному процесі в силу приписів статті 19 КАС у редакції Закону № 2147-VIII, якою охоплюється питання прийняття на публічну службу, її проходження та звільнення.
В постанові Великої Палати Верховного Суду від 12.12.2018 р. у справі №734/3102/16-ц провадження №14-481цс18, розглядаючи спір за позовом, пред`явленим військовою частиною до фізичної особи - військовослужбовця про стягнення майнової шкоди, завданої ним під час проходження військової служби, висловлена правова позиція про те, що звертаючись до суду із зазначеним позовом, ВЧ П/П НОМЕР_4 послалась на те, що наказом командира військової частини відповідача притягнуто до підвищеної матеріальної відповідальності та стягнуто з нього завдані державі збитки, які ним не відшкодовані. Шкода заподіяна державі відповідачем внаслідок недбалого та безвідповідального ставлення до виконання своїх службових обов`язків та військової служби і підлягає відшкодуванню згідно з Положенням про матеріальну відповідальність військовослужбовців.
Підстави і порядок притягнення до матеріальної відповідальності військовослужбовців і призваних на збори військовозобов?язаних, винних у заподіянні шкоди державі під час виконання ними службових обов?язків, передбачених актами законодавства, військовими статутами, порадниками, інструкціями та іншими нормативними актами визначено Положенням про матеріальну відповідальність військовослужбовців. Відшкодуванню підлягає пряма дійсна шкода, завдана розкраданням, пошкодженням, втратою чи незаконним використанням військового майна, погіршенням або зниженням його цінності, що спричинило додаткові витрати для військових частин, установ, організацій, підприємств та військово-навчальних закладів для відновлення, придбання майна чи інших матеріальних цінностей або надлишкові виплати (пункти 1, 2 цього Положення).
Таким чином, спірні правовідносини виникли у зв?язку із завданням відповідачем шкоди державі під час проходження публічної служби.
З огляду на вищезазначені вимоги закону, вказані спори підлягають вирішенню в порядку адміністративного судочинства як такі, що пов?язані з питаннями реалізації правового статусу особи, яка перебуває на посаді публічної служби, від моменту її прийняття на посаду і до звільнення з публічної служби, зокрема, і питанням відповідальності за рішення, дії чи бездіяльність на відповідній посаді, що призвели до завдання шкоди, навіть якщо притягнення цієї особи до відповідальності шляхом подання відповідного позову про стягнення такої шкоди відбувається після її звільнення з військової служби.
Такий висновок зроблено Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 5 грудня 2018 року у справі № 818/1688/16, в якій зазначено про відступ від раніше висловленої правової позиції у постановах від 10 квітня 2018 року у справі № 533/934/15-ц, від 20 червня 2018 року у справі № 815/5027/15, від 3 жовтня 2018 року у справі № 755/2258/17 в аналогічних спорах.
Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 186 ЦПК України суддя відмовляє у відкритті провадження у справі, якщо заява не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.
З огляду на викладене, суд дійшов висновку, що зазначений спір підлягає розгляду в порядку адміністративного судочинства, у зв`язку з чим слід відмовити у відкритті провадження у справі на підставі п.1 ч.1 ст.186 ЦПК України, оскільки заява не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.
На підставі викладеного, керуючись ст. 186 ЦПК України

у х в а л и л а :

у відкритті провадження у справі за позовом Військової частини НОМЕР_1 до ОСОБА_1 про стягнення виплачених грошових коштів - відмовити.
Ухвала набирає законної сили після закінчення строку на її оскарження, а у випадку її оскарження, після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.
Ухвала може бути оскаржена до Полтавського апеляційного суду протягом 15 днів з дня її складення.

Суддя С.В.Кравець