ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 лютого 2022 року

м. Харків

справа № 646/1107/21

провадження №22-ц/818/939/22

Харківський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді Тичкової О.Ю.,

суддів Маміна О.В., Пилипчук Н.П.,

за участю секретаря судового засідання Антонович А.А.,

сторони справи:

позивач - ОСОБА_1

відповідач Товариства з обмеженою відповідальністю «ХАРКІВГАЗ ЗБУТ»

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду апеляційну скаргу ОСОБА_2 , який діє в інтересах ОСОБА_1 на рішення Червонозаводського районного суду м. Харкова від 13.05.2021р., ухваленого у складі судді Демченко С.В.

УСТАНОВИВ:

19 лютого 2021 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовною заявою до ТОВ «ХАРКІВГАЗ ЗБУТ», в якій просив зобов`язати відповідача здійснити йому перерахунок заборгованості за спожитий природний газ за період з 27 квітня 2016 року по вересень 2019 року та повернути зайве сплачені суми, у зв`язку з визнанням протиправною та нечинною Постанови КМУ №315 від 27 квітня 2016 року (а.с.1-3).

В обґрунтування позовних вимог зазначає, що він зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 та є споживачем послуг ТОВ «ХАРКІВГАЗ ЗБУТ» за абонентським особовим рахунком № НОМЕР_1 на підставі заяви-приєднання до умов постачання природного газу побутовим споживачем. Зазначає, що з 01 липня 2015 року господарську діяльність з постачання природного газу на території м. Харкова здійснює ТОВ «ХАРКІВГАЗ ЗБУТ», якому на підставі Постанови Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг №1588 від 21 травня 2015 року, видана ліцензія на право провадження господарської діяльності з постачання природного газу. З 01 липня 2015 року Оператором ГРМ (ПАТ «Харківміськгаз») щомісячно надаються дані про обсяг спожитого природного газу, на підставі яких ТОВ «ХАРКІВГАЗ ЗБУТ» проводить відповідні нарахування. Норми споживання природного газу встановлюються Кабінетом Міністрів України та є єдиними для всіх населених пунктів. 12 березня 2020 року позивач звернувся до відповідача з проханням здійснити перерахунок за спожитий останнім природний газ за період з 27 квітня 2016 року по вересень 2019 року та повернути йому зайві сплачені суми, у зв`язку з визнанням рішенням Окружного адміністративного суду м. Києва від 04 березня 2019 року, яке залишено без змін постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 08 липня 2019 року, Постанови Кабінету Міністрів України № 315 від 27 квітня 2016 року протиправною та нечинною з моменту її прийняття, а саме з 27 квітня 2016 року. Однак у порушення вимог, встановлених «Правилами постачання природного газу», затверджених Постановою НКРЕКП від 30 вересня 2015 року, відповідачем не було надано відповіді за зверненням позивача у встановлений законом строк, у зв`язку з чим позивач вимушений звернутися до суду за захистом свої прав.

Рішенням Червонозаводського районного суду м. Харкова від 13.05.2021 у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 відмовлено в повному обсязі.

Рішення суду мотивовано тим що, при нарахуванні плати за спожитий газ відповідач застосовував положення Постанови КМУ від 01 жовтня 2015 року № 758, відповідно до якої з 01 жовтня 2015 року діяли граничні роздрібні ціни на природний газ для побутових споживачів в розмірі 7,188 грн за 1 куб м, крім обсягів до 1200 куб м, що використані за період з 01 жовтня 2015 року по 31 березня 2016 року (включно) за ціною 3,6 грн за 1 куб м. Постановою КМУ від 27 квітня 2016 року № 315 були внесені зміни до вищезазначеної Постанови, зокрема, пункт 13 викладено в новій редакції, якою передбачено, що з 01 травня 2016 року по 31 березня 2017 року (включно) діє гранична роздрібна ціна на природний газ для побутових споживачів у розмірі 6,879 грн за 1 куб м. Рішенням Окружного адміністративного суду м. Києва від 4 березня 2019 року у справі № 826/9665/19, яке залишено без змін постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 08 липня 2019 року, визнано протиправною та нечинною з моменту її прийняття постанову Кабінету Міністрів України від 27 квітня 2016 року № 315. Вказана обставина не свідчить про можливість здійснення позивачу перерахунку за спожитий газ із застосуванням тарифу 3,60 грн за 1 куб м протягом спірного періоду, адже в даному випадку слід керуватись пунктом 13 постанови Кабінету Міністрів України № 758 від 01 жовтня 2015 року в редакції, яка була чинною до внесення змін постановою Кабінету Міністрів України № 315 від 27 квітня 2016 року, та якою ціна на природний газ була встановлена на рівні 7,188 грн за 1 куб метр, а тариф у розмірі 3,6 грн за 1 куб м застосовувався лише протягом періоду з 01 жовтня 2015 року по 31 березня 2016 року. Враховуючи, що на час скасування Постанови № 315 відсутня інформація про ціну природного газу для потреб побутових споживачів в період з 01 травня 2016 року по 31 березня 2017 року, а тому вимоги позивача про здійснення йому перерахунку заборгованості за спожитий природний газ за період з 27 квітня 2016 року по вересень 2019 року та повернути зайві сплачені суми не можна вважати обґрунтованим.

Не погодившись з рішенням суду ОСОБА_2 , який діє в інтересах ОСОБА_1 звернувся з апеляційною скаргою, в якій просить суд, скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким задовольнити його позовні вимоги.

Апеляційна скарга мотивована тим, що суд не врахував при винесені рішення, що Шостий апеляційний адміністративний суд 08.07.2019 розглянув справу №826/9665/16 і залишив чинним рішення Окружного адміністративного суду м. Києва від 04.03.2019 про визнання протиправною з моменту її прийняття Постанову КМУ від 27 квітня 2016 року № 315 якими протиправно підвищувались ціни на газ у 2016 році.

Не погодившись з апеляційною скаргою представник ТОВ «ХАРКІВГАЗЗБУТ» подав відзив на апеляційну скаргу, в якому просив суд, залишити апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін. Обґрунтовуючи свій відзив, відповідач посилався на ті ж підстави, які були ним викладені під час подання відзиву в суді першої інстанції.

Частиною 1 статті 367 Цивільного процесуального кодексу України (надалі ЦПК України) передбачено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах заявлених позовних вимог та доводів апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню за таких підстав.

Відповідно до пункту 1 частини 1 статті 374, статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги залишає судове рішення без змін, а скаргу без задоволення, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержання норм матеріального і процесуального права.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Судовим розглядом встановлено, що позивач приєднався до умов договору постачання природного газу побутовим споживачам. (а.с.17).

Матеріали справи свідчать про те, що нарахування позивачу плати за надані послуги з постачання природного газу за 1000 куб м. складає: в квітні 2016 року 7188 грн., в травні 2016 року - 6879 грн., в квітні 2017 року 6957,90 грн., в листопаді 2018 року 8548,92 грн., в травні 2019 року 7879,25 грн., в червні 2019 року 7342,84 грн, в липні 2018 року 6545,53 грн., в серпні 2019 року 6235,41 грн., в вересні 2019 року 6038,72 грн.(а.с. 19 зворотня сторона).

Рішенням Окружного адміністративного суду м. Києва від 04 березня 2019 року № 826/9665/16, яке залишено без змін постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 08 липня 2019 року, визнано протиправною та нечинною постанову Кабінету Міністрів України № 315 від 27 квітня 2016 року «Про внесення змін до постанови Кабінету Міністрів України від 1 жовтня 2015 року № 758» з моменту її прийняття, а саме з 27.04.2016 .

Взаємовідносини між газопостачальником, газорозподільним підприємством, газотранспортним підприємством та споживачами природного газу регулюються Законом України «Про ринок природного газу», Кодексом газорозподільних систем (далі - Кодекс ГРМ), затвердженим Постановою національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг (далі - НКРЕКП) №2494 від 30.09.2015 та зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 06.11.2015 за №1379/2782, Правилами постачання природного газу (далі - Правила), затвердженими Постановою НКРЕКП №2496 від 30.09.2015 та іншими нормативно-правовими актами України.

Відповідно до пункту 2 розділу ІІІ Правил постачання природного газу споживачу здійснюється за договором постачання природного газу, який укладається відповідно до вимог цього розділу, за яким постачальник зобов`язаний поставити споживачу природний газ у необхідних для споживача об`ємах, а споживач зобов`язаний своєчасно оплачувати постачальнику вартість природного газу у розмірі, строки та порядку, що визначені договором.

Вказаними Правилами визначено, що договір постачання природного газу побутовим споживачам укладається з урахуванням статей 633, 634, 641 та 642 ЦК України шляхом заочного приєднання побутового споживача до умов договору постачання природного газу побутовим споживачам, що розміщений на офіційному веб - сайті Регулятора та постачальника і не потребує двостороннього підписання письмової форми договору.

Відповідно до статті 714 ЦК України за договором постачання енергетичними та іншими ресурсами через приєднану мережу одна сторона (постачальник) зобов`язується надавати другій стороні (споживачеві, абонентові) енергетичні та інші ресурси, передбачені договором, а споживач (абонент) зобов`язується оплачувати вартість прийнятих ресурсів та дотримуватись передбаченого договором режиму її використання, а також забезпечити безпечну експлуатацію енергетичного та іншого обладнання. До договору постачання енергетичними та іншими ресурсами через приєднану мережу застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, положення про договір поставки, якщо інше не встановлено законом або не випливає із суті відносин сторін. Законом можуть бути передбачені особливості укладення та виконання договору постачання енергетичними та іншими ресурсами.

Згідно з п.17 ч.3 ст.4 Закону України «Про ринок природного газу» Постановою НКРЕКП №2496 від 30 вересня 2015 року затверджено Правила постачання природного газу, якими врегульовано відносини, які виникають між постачальниками та споживачами природного газу, з урахуванням їх взаємовідносин з операторами газорозподільної системи/газотранспортної системи.

Відповідно до ст. 11 ЗУ «Про ринок природного газу», з 01 жовтня 2015 року КМУ на суб`єктів ринку природного газу покладаються спеціальні обов`язки, у тому числі на НАК «Нафтогаз України», як оптового продавця та на ТОВ «Вінницягаз Збут», як постачальника природного газу для побутових споживачів Вінницької області. В період з 01 жовтня 2015 року до 01 квітня 2017 року діяло Положення про покладання спеціальних обов`язків на суб`єктів ринку природного газу для забезпечення загальносуспільних інтересів у процесі функціонування ринку природного газу (відносини у перехідний період) затверджене Постановою КМУ № 758 від 01 жовтня 2015 року.

27 квітня 2016 року КМУ прийняв Постанову № 315 «Про внесення змін до Постанови КМУ від 01 жовтня 2015 року № 758», якою з 01 травня 2016 року затверджена: гранична роздрібна ціна за природний газ для побутового споживача в розмірі 6,879 грн за 1 метр кубічний та формула її розрахунку; ціна продажу природного газу Національною компанією «Нафтогаз України» постачальникам природнього газу для потреб населення на рівні імпортного паритету в розмірі 4,942 за 1 метр кубічний.

До прийняття Постанови № 315 з 01 жовтня 2015 року діяли граничні роздрібні ціни на природний газ для побутових споживачів, диференційовані залежно від виду та обсягів використання природнього газу, а саме: 1) для приготування їжі та/або підігріву води -7,188 грн за 1 метр кубічний;2) для індивідуального опалення або комплексного використання (індивідуальне опалення, приготування їжі та/або підігріву води) -7,188 грн за 1 метр кубічний, крім обсягів до 1200 метрів кубічних, що використані за період з 01 жовтня 2015 року по 31 жовтня 2016 року (включно) за ціною 3,60 грн за 1 метр кубічний.

Рішенням Окружного адміністративного суду м. Києва від 04 березня 2019 року по справі № 826/9665/16 залишеним в силі постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 08 липня 2019 року була визнана протиправною та нечинною Постанова КМУ України від 27 квітня 2016 року № 315 «Про внесення змін до Постанови КМУ від 01 жовтня 2015 року № 758 з моменту її прийняття.

Крім того на даний час рішенням Окружного адміністративного суду м. Києва від 13.09.2021 та постановою Шостого апеляційного суду від 08.12.2021 у справі № 826/9665/16 у задоволенні позову до Кабінету Міністрів України про визнання протиправною (незаконною) постанови №315 від 27 квітня 2016 року відмовлено.

Постанова № 315 діяла виключно в період з 30 квітня 2016 року до 01 листопада 2018 року та вносила зміни в пункти 13 та 13-1 Постанови № 768 від 01 жовтня 2015 року.

Ухвалення судового рішення про визнання нечинною з моменту прийняття Постанови № 315 означає, що до правовідносин, які діяли в період з 30 квітня 2016 року до 01 листопада 2018 року слід застосовувати пункти 13 та 13-1 Постанови № 758 в редакції, що діяла до 30 квітня 2016 року, які передбачають наступне: з 1 жовтня 2015 року діють граничні роздрібні ціни на природний газ для побутових споживачів, диференційовані залежно від виду та обсягу використання природного газу. В розмірі визначеному постановою НКРЕКП від 03 березня 2015 року № 583, а саме: 1) для приготування їжі та/або підігріву води - 7,188 грн за 1 метр кубічний; 2) для індивідуального опалення або комплексного використання (індивідуальне опалення, приготування їжі, та/або підігріву води) -7,188 грн за 1 метр кубічний, крім обсягів до 1200 м. кубічних, що використані за період з 01 жовтня 2015 року по 31 березня 2016 року ( включно), за ціною 3,60 грн за 1 метр кубічний.

Визнана протиправною та нечинною постанова Кабінету Міністрів України від 27.04.2016 року № 315 поширювала свою дію у часі не пізніше, ніж до 01.04.2017 .

Разом з тим, постанови Кабінету Міністрів України, якими встановлювались граничні ціни на природний газ з квітня 2017 року, в судовому порядку не визнавались нечинними, а тому роздрібні ціни на природній газ, які ними визначались, були дійсними на період, зазначений у цих нормативно-правових актах.

Граничні роздрібні ціни за природний газ для побутових споживачів у період з 1 травня 2016 року по 31 березня 2017 року (включно) встановлюється окремим рішенням КМУ.

Як встановлено судом, станом на момент розгляду даної цивільної справи окреме рішення Уряду, яким би визначались ціна природного газу протягом спірного періоду відсутнє.

Після скасування Постанови КМУ № 315 від 27.04.2016 року для розрахунку вартості газу необхідно застосовувати ціну в редакції Постанови КМУ № 234 від 30.03.2016 року, якою вносились зміни до постанови КМУ № 768, а саме 7,1888 за 1 м. куб., оскільки постанова КМУ № 234 від 30.03.2016 не має обмежень щодо її застосування у часі та діяла до втрати чинності Постановою КМУ № 758.

Отже, суд першої інстанції дійшов правильного висновку, щодо неможливості відповідачем ТОВ «ХАРКІВГАЗ ЗБУТ» провести перерахунок вартості спожитого та оплаченого природного газу, оскільки повноваження на визначення ціни природного газу з 01 травня 2016 року по 31 березня 2017 року покладено на Кабінет Міністрів України, яким не прийнято рішення про встановлення ціни на природний газ в спірний період, а тому порушення його права передбачені ст.ст. 11, 21 ЗУ «Про захист прав споживачів» - не доведено.

Рішенням Окружного адміністративного суду від 04 березня 2019 року була визнана протиправною та нечинною лише Постанова КМУ від 27.04.2016 р № 315, якою вносились зміни до постанови КМУ від 01 жовтня 2015 року № 758.

З 01 жовтня 2017 року Постанова КМУ від 01 жовтня 2015 року № 758 втратила чинність на підставі Постанови № 187 від 22.03.2017 «Про затвердження Положення про покладання спеціальних обов`язків на суб`єктів ринку природного газу забезпечення загальносуспільних інтересів у процесі функціонування ринку природного газу». Тобто визнана протиправною та нечинною Постанова КМУ № 315 від 27.04.2016 поширювала свою дію у часі не пізніше ніж до 01 квітня 2017 року.

Враховуючи зазначене, позивачем в розумінні ст. 12, 81 ЦПК України не надано беззаперечних доказів того, що відповідач безпідставно отримав кошти за спожитий газ у відповідності до розрахунків позивача, оскільки останні не відповідають тарифам, які діяли у спірному періоді.

Також, апеляційний суд звертає увагу, що частиною першою статті 1212 і пунктом 1 частини першої статті 1214 ЦК України встановлено, що особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. Особа, яка набула майно або зберегла його у себе без достатньої правової підстави, зобов`язана відшкодувати всі доходи, які вона одержала або могла одержати від цього майна з часу, коли ця особа дізналася або могла дізнатися про володіння цим майном без достатньої правової підстави. Із цього часу вона відповідає також за допущене нею погіршення майна.

Положення глави 83 ЦК України застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події. Виходячи зі змісту зазначеної норми можна виокремити особливості змісту та елементів кондикційного зобов`язання.

Кондикція це позадоговірний зобов`язальний спосіб захисту права власності або іншого речового права, який може бути застосований самостійно. Кондикція також застосовується субсидіарно до реституції та віндикації як спосіб захисту порушеного права у тому випадку, коли певна вимога власника (титульного володільця) майна не охоплюється нормативним урегулюванням основного способу захисту права, але за характерними ознаками, умовами та суб`єктним складом підпадає під визначення зобов`язання з набуття або збереження майна без достатньої правової підстави.

Між сторонами не виникло кондиційного зобов`язання, яке передбачено ст. 1212 ЦК України, бо правовідносини між сторонами є договірними.

Рішення суду стосовно визнання недійсними окремих положень договору про газопостачання, який укладений між позивачем та відповідачем, не існує, а позивач з такими позовом до суду не звертався.

Оспорюваний договір або його окремі положення також не є нікчемними в силу закону, оскільки чинним законодавством не передбачено таких правових наслідків для цього виду правочинів з підстав скасування підзаконних нормативно-правових актів, які регулюють тарифну політику у державі.

А тому позивач не довів, що відповідачем безпідставно було отримані кошти, в заявленому розмірі, за споживання природного газу, без достатньої правової підстави на це та наявність правових підстав для застосування до даних правовідносин приписів ст. 1212 ЦК України.

Суд в даному випадку правильно визначився з характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню, повно та всебічно дослідив наявні у справі докази і надав їм належну оцінку, правильно встановив обставини справи, в результаті чого ухвалив законне й обґрунтоване рішення, яке відповідає вимогам матеріального та процесуального права.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Доводи апеляційної скарги не дають підстав дійти висновку про порушення судом норм матеріального та процесуального права при ухваленні рішення суду, висновків суду першої інстанції не спростовують та зводяться до переоцінки доказів у справі.

Судова колегія враховуючи те, що судом першої інстанції при вирішенні даної справи було правильно застосовано норми матеріального та процесуального права, висновки суду відповідають обставинам справи, приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволенню , а рішення суду першої інстанції залишенню без змін.

Оскільки вимоги апеляційної скарги залишено без задоволення, судові витрати, у відповідності до вимог статей 141, 382 ЦПК України та Закону України «Про судовий збір», між сторонами не розподіляються.

Керуючись статтями 367, 368, 374, 375, 381-384, 391 ЦПК України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 , який діє в інтересах ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Червонозаводського районного суду м. Харкова від 13 травня 2021 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 21 лютого 2022 року.

Головуючий О.Ю.Тичкова

Судді О.В. Маміна

Н.П. Пилипчук