ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

«21» лютого 2022 року

м. Харків

справа № 643/4699/21

провадження № 22ц/818/439/22

Харківський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - Бурлака І.В., (суддя-доповідач),

суддів - Котелевець А.В., Маміної О. В.,

за участю секретаря - Черненко В. О.,

учасники справи:

заявник - ОСОБА_1 , представник заявника ОСОБА_2 ,

заінтересовані особи Публічне акціонерне товариство Комерційний Банк «Надра», Московський відділ Державної виконавчої служби у місті Харкові Східного міжрегіонального управління міністерства юстиції (м. Харків)

розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Московського районного суду м. Харкова від 16 квітня 2021 року в складі судді Семенової Я.Ю.

в с т а н о в и в:

У березні 2021 року ОСОБА_1 , заінтересовані особи: Публічне акціонерне товариство Комерційний Банк «Надра», Московський відділ Державної виконавчої служби у місті Харкові Східного міжрегіонального управління міністерства юстиції (м. Харків), звернулася до суду зі скаргою на постанову державного виконавця про відкриття виконавчого провадження.

Скарга мотивована тим, що її адвокату 09 березня 2021 року з відповіді начальника Московського відділу державної виконавчої служби м. Харків Головного територіального управління юстиції у Харківській області стало відомо, що рішенням Московського районного суду м. Харкова від 25 листопада 2009 року у справі № 2-7281 з ОСОБА_3 на користь Публічного акціонерного товариства Комерційний Банк «Надра» стягнуто кошти в розмірі 134 959,52 грн. На виконання цього рішення 01 лютого 2010 року виданий виконавчий лист, в якому зазначено, що рішення набрало законної сили 04 грудня 2009 року. Строк пред`явлення листа до виконання -04 грудня 2012 року.

Зазначила, що старшим державним виконавцем на підставі вказаного виконавчого листа 08 квітня 2016 року відкрито виконавче провадження № 50783642. Однак, жодних даних про те, що в період з 01 лютого 2010 року по 08 квітня 2016 року відкрито виконавче провадження матеріали виконавчого провадження не містять. За цей час жодних підстав для переривання строку давності виконавчого документа матеріали виконавчого провадження не мають, тому державний виконавець повинен був винести постанову про відмову у відкритті виконавчого провадження.

Вказала, що їй не було надіслано копії про відкриття виконавчого провадження і про існування самого виконавчого провадження вона дізналася випадково. Тривалі намагання ознайомитися з матеріалами виконавчого провадження не дали свого результату і по теперішній час, оскільки державний виконавець під різними приводами не надає можливості ознайомитися з матеріалами виконавчого провадження.

Посилалась на те, що їй також було повідомлено про те, що заяву стягувача втрачено при примусовому виконанні, але вона стверджує, що такої заяви взагалі не було, а якби вона фізично існувала, то безумовно знаходилась би в матеріалах виконавчого провадження.

Зазначила, що в листі вказано, що перевіркою Автоматизованої системи виконавчого провадження Міністерства юстиції України встановлено, що інших (відкритих або завершених) виконавчих проваджень щодо стягнення грошових коштів з неї на підставі судового наказу № 2-7281, виданого Московським районним судом м. Харкова за період з 2009 року і до теперішнього часу у відділі не зареєстровано і не перебуває.

Вважала, що виконавче провадження № 50783642 відкрите 08 квітня 2016 року з порушенням вимог закону та за відсутності заяви стягувача.

Просила визнати протиправною постанову старшого державного виконавця Потій А.М. про відкриття виконавчого провадження № 50783642 від 08 квітня 2016 року та скасувати вказану постанову.

Ухвалою Московського районного суду м. Харкова від 16 квітня 2021 року, в якій ухвалою Московського районного суду м. Харкова від 19 квітня 2021 року виправлено описку, скаргу ОСОБА_1 залишено без розгляду.

Не погоджуючись з ухвалою суду ОСОБА_1 через свого представника подала апеляційну скаргу, в якій просила ухвалу скасувати, справу направити до суду першої інстанції для розгляду скарги по суті.

Апеляційна скарга мотивована тим, що суд першої інстанції при ухваленні судового рішення неповно з`ясував обставини у справі, не звернув увагу на те, що про сам факт виконавчого провадження їй було відомо, оскільки державний виконавець наклав арешт на її картковий рахунок і вона не змогла користуватися належними їй коштами, але самої постанови про відкриття виконавчого провадження вона не отримувала і як свідчать досліджені у судовому засіданні матеріали виконавчого провадження така копія постанови їй ніколи і не надсилалась, оскільки повідомлення про вручення їй копії цієї постанови відсутнє. Зазначила, що фактично вона та її представник ознайомились з матеріалами виконавчого провадження в судовому засіданні. Вказала, що про номер виконавчого провадження її представник дізнався з Єдиного реєстру боржників, але крім номеру виконавчого провадження інших даних без ідентифікаційного коду доступу отримати було неможливо. Посилалася на те, що їй не надавався строк на добровільне виконання судового рішення, що також є порушенням чинного законодавства.

Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 05 травня 2021 року апеляційну скаргу передано на розгляд колегії суддів у складі: головуючого судді (судді-доповідача) Кругова С.С., суддів колегії Пилипчук Н.П., Тичкова О.Ю.

Ухвалою судді Харківського апеляційного суду від 11 травня 2021 року справу витребувано з суду першої інстанції.

Справа надійшла до суду апеляційної інстанції 20 травня 2021 року.

Ухвалою судді Харківського апеляційного суду від 25 травня 2021 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишено без руху.

Ухвалою Харківського апеляційного суду від 09 червня 2021 року відкрито апеляційне провадження у справі.

Ухвалою Харківського апеляційного суду від 12 липня 2021 року справу призначено до розгляду з повідомленням (викликом) учасників справи.

Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 30 вересня 2021 року справу передано на розгляд колегії суддів у складі: головуючого судді (судді-доповідача) Бурлака І.В., суддів колегії Хорошевський О.М., Яцина В.Б.

25 червня 2021 року та 21 лютого 2022 року до суду апеляційної інстанції від Московського відділу Державної виконавчої служби у місті Харкові Східного міжрегіонального управління міністерства юстиції (м. Харків) надійшли заперечення на апеляційну скаргу, в яких зазначено, що жодних повідомлень з боку боржниці щодо зміни адреси місця проживання та реєстрації до відділу не надходило. Таким чином на виконання вимог чинного законодавства постанову про відкриття виконавчого провадження направлено боржниці в строки, передбачені Законом. Вказав, що ОСОБА_1 пропустила встановлений законом строк для звернення до суду зі скаргою на дії державного виконавця.

11 серпня 2021 року до суду апеляційної інстанції від представника ОСОБА_1 надійшла заява про поновлення строку звернення до суду за захистом своїх прав, яка залишена без задоволення на підставі статті 367 ЦПК України.

21 лютого 2022 року до суду апеляційної інстанції від представника ОСОБА_1 надійшли пояснення, які є тотожними доводам апеляційної скарги.

В судове засідання учасники справи не з`явилися. Матеріали справи містять відомості про належне повідомлення учасників справи.

Заяв про відкладення розгляду справи від учасників справи до суду апеляційної інстанції не надходило.

Частиною 2 статті 372 ЦПК України передбачено, що неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Виходячи з вимог закону, обставин справи, судова колегія вважає за можливе розглянути справу за відсутністю учасників справи.

Судова колегія, заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги вважає, що апеляційну скаргу ОСОБА_1 необхідно залишити без задоволення, ухвалу суду залишити без змін.

Ухвала суду першої інстанції мотивована тим, що ОСОБА_1 не довела, що при відкритті виконавчого провадження її права порушено державним виконавцем.

Судом встановлено та підтверджується матеріалами справи, що судовим рішенням Московського районного суду м. Харкова від 25 листопада 2009 року у справі № 2-7281/09 стягнуто солідарно з ОСОБА_1 , ОСОБА_4 на користь Відкритого акціонерного товариства Комерційний банк «Надра» заборгованість за кредитним договором в розмірі 134 959,52 грн.

На виконання вказаного судового рішення 01 липня 2010 року Московський районний суд м. Харкова видав виконавчий лист № 2-7281/09, в якому зазначено, що рішення набрало законної сили 04 грудня 2009 року, строк пред`явлення листа до виконання 04 грудня 2012 року. Також, даний виконавчий лист містить відмітку судового виконавця про повернення виконавчого документа стягувачу постановою від 30 березня 2016 року на підставі пункту 2 статті 40 Закону України «Про виконавче провадження» (а.с.7-8, 40).

19 лютого 2021 року до Московського відділу Державної виконавчої служби у місті Харкові Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків) від представника ОСОБА_1 надійшов адвокатський запит, в якому просив повідомити, чи надавалися до Московського відділу Державної виконавчої служби у місті Харкові Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків) виконавчі листи на примусове виконання на підставі рішення Московського районного суду м. Харкова про стягнення з ОСОБА_1 в період з 2009 року по теперішній час; відкривалися, зупинялися чи закривалися виконавчі провадження і за яких підстав. Також, просив надати можливість ознайомитися з матеріалами виконавчого провадження. Зазначено, що про існування рішення Московського районного суду м. Харкова від 25 листопада 2009 року у справі № 2-728, про видачу виконавчого листа від 01 лютого 2010 року, про відкриття виконавчого провадження 08 квітня 2016 року йому відомо за даними Автоматизованої системи виконавчого провадження Міністерства юстиції України (а.с.56-57).

Як вбачається з відповіді Московського відділу Державної виконавчої служби у місті Харкові Східного міжрегіонального управління міністерства юстиції (м. Харків) 22 лютого 2021 року до відділу надійшла заява стягувача та виконавчий лист про примусове виконання виконавчого листа № 2-7281/09, виданого Московським районним судом м. Харкова про стягнення грошових коштів з ОСОБА_1 . Однак, заяву стягувача втрачено при примусовому виконанні. 08 квітня 2016 року державним виконавцем винесено постанову про відкриття виконавчого провадження № 50783642. Перевіркою Автоматизованої системи виконавчого провадження Міністерства юстиції України встановлено, що інших (відкритих або завершених) виконавчих проваджень щодо стягнення грошових коштів з ОСОБА_1 на підставі судового наказу № 2-7281, виданого Московським районним судом м. Харкова за період з 2009 року і до теперішнього часу у відділі не зареєстровано і не перебуває (а.с.9, 58).

Постановою державного виконавця Московського відділу державної виконавчої служби Харківського міського управління юстиції ВП № 50783642 від 08 квітня 2016 року відкрито виконавче провадження з виконання виконавчого листа № 2-7281, виданого 01 лютого 2010 року Московським районним судом м. Харкова, копію якої направлено на адресу боржниці ОСОБА_1 , яка зазначена у виконавчому листі (а.с.10,44).

З інформації про виконавче провадження № 50783642 вбачається, що 10 грудня 2020 року державним виконавцем винесено постанови про арешт коштів боржника, про арешт майна боржника та розшук майна боржника.

02 лютого 2021 року винесено постанову про звернення стягнення на майно боржника (а.с.13-15).

З витягу ВП-спецрозділ від 29 березня 2021 року, 01 квітня 2021 року ВП № 29532604 та ВП № 29533239 вбачається, що 21 вересня 2011 року до відділу надійшли виконавчі документи, а саме виконавчі листи № 2-7281 від 01 лютого 2010 року, видані Московським районним судом м. Харкова. 21 вересня 2011 року відкриті виконавчі провадження. 30 березня 2016 року повернені виконавчі документи стягувачеві на підставі пункту 7 частини 1 статті 47 (боржник чи майно не виявлені протягом року з дня оголошення розшуку) (а.с.28,29-30, 41,42-43).

З постанови про повернення виконавчого документа стягувачеві від 30 березня 2016 року ВП № 29533239 вбачається, що виконавчий документ може бути повторно пред`явлений для виконання в строк до 30 березня 2017 року (а.с.68).

Ухвалою Московського районного суду м. Харкова від 10 грудня 2020 року у справі № 643/17416/20 замінено стягувача Публічне акціонерне товариство Комерційний банк «Надра» у виконавчому провадженні з виконання виконавчого листа, виданого на підставі рішення Московського районного суду м. Харкова від 25 листопада 2009 року у справі № 2-7281/2009 про солідарне стягнення з ОСОБА_1 на користь Відкритого акціонерного товариства Комерційний банк «Надра» заборгованість за кредитним договором № 6/1/2007/840-К/192 від 10 квітня 2007 року у розмірі 134959,52 грн, на правонаступника Товариство з обмеженою відповідальністю «БРАЙТ ІНВЕСТМЕНТ» (а.с.60-61). Судові рішення є чинними.

Судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку (стаття 129-1 Конституції України).

Основними засадами судочинства є, зокрема, обов`язковість судового рішення (стаття 129 Конституції України).

Принцип обов`язковості судових рішень конкретизовано у статті 18 ЦПК України: судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами.

Виконання судових рішень у цивільних справах є складовою права на справедливий суд та однією з процесуальних гарантій доступу до суду, що передбачено статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Як вбачається з практики Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ), яка є обов`язковою для застосування судами відповідно до частини четвертої статті 10 ЦПК України і Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», виконання судових рішень у цивільних справах є складовою права на справедливий суд та однією з процесуальних гарантій доступу до суду, що передбачено статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року (рішення ЄСПЛ у справі «Хорнсбі проти Греції» («Hornsby v. Greece») від 19 березня 1997 року (п. 40). У рішенні ЄСПЛ у справі «Войтенко проти України» («Voytenko v. Ukraine») від 29 червня 2004 року суд нагадує свою практику, що неможливість для заявника домогтися виконання судового рішення, винесеного на його чи її користь, становить втручання у право на мирне володіння майном, що викладене у першому реченні пункту першого статті 1 Першого Протоколу.

Згідно зі статтею 1 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій, визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

У частинах першій, третій статті 431 ЦПК України закріплено, що виконання судового рішення здійснюється на підставі виконавчого листа, виданого судом, який розглядав справу як суд першої інстанції. Виконавчий лист, судовий наказ, а у випадках, встановлених цим Кодексом, - ухвала суду є виконавчими документами. Виконавчий лист, судовий наказ, ухвала мають відповідати вимогам до виконавчого документа, встановленим законом.

Відповідно до статті 447 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.

Згідно частини першої статті 448 ЦПК України скарга подається до суду, який розглянув справу як суд першої інстанції.

Відповідно до частини 5 статті 26 Закону України «Про виконавче провадження» виконавець не пізніше наступного робочого дня з дня надходження до нього виконавчого документа виносить постанову про відкриття виконавчого провадження, в якій зазначає про обов`язок боржника подати декларацію про доходи та майно боржника, попереджає боржника про відповідальність за неподання такої декларації або внесення до неї завідомо неправдивих відомостей.

Відповідно до частини 1 статті 28 Закону України «Про виконавче провадження» копії постанов виконавця та інші документи виконавчого провадження доводяться виконавцем до відома сторін та інших учасників виконавчого провадження, надсилаються адресатам простим поштовим відправленням або доставляються кур`єром, крім постанов про відкриття виконавчого провадження, про повернення виконавчого документа стягувачу, повідомлення стягувачу про повернення виконавчого документа без прийняття до виконання, постанов, передбачених пунктами 1 - 4 частини дев`ятої статті 71 цього Закону, які надсилаються рекомендованим поштовим відправленням. Боржник вважається повідомленим про початок примусового виконання рішень, якщо йому надіслано постанову про відкриття виконавчого провадження за адресою, зазначеною у виконавчому документі.

Документи виконавчого провадження надсилаються стягувачу та боржнику за їхніми адресами, зазначеними у виконавчому документі. У разі зміни стороною місця проживання чи перебування або місцезнаходження документи виконавчого провадження надсилаються за адресою, зазначеною у відповідній заяві сторони виконавчого провадження.

Документи виконавчого провадження доводяться до відома або надсилаються адресатам не пізніше наступного робочого дня з дня їх винесення.

Системний аналіз наведених положень, дає підстави для висновку, що законодавством України передбачено надіслання копій постанов виконавця та інших документів виконавчого провадження боржнику саме за адресою, зазначеною у виконавчому листі.

Саме такого висновку дійшов Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду, викладеного у постанові від 06 квітня 2020 року у справі № 161/11434/17 (провадження № 61-597св19).

Виконавець не повинен пересвідчуватися в отриманні боржником копії постанови про відкриття виконавчого провадження, оскільки це суперечить положенню частини першої статті 28 Закону № 1404-VIII, згідно з якою копія постанови про відкриття виконавчого провадження направляється рекомендованим поштовим відправленням, та боржник вважається повідомленим про початок примусового виконання рішень, якщо йому надіслано постанову про відкриття виконавчого провадження за адресою, зазначеною у виконавчому документі.

Вказане узгоджується з правовим висновком, викладеним у постановах Верховного Суду від 28 січня 2021 року у справі № 643/8028/15 (провадження № 61-10442св20), від 18 березня 2021 року у справі № 520/10954/15-ц (провадження № 61-7198св20), від 26 липня 2021 року у справі № 757/33710/14-ц (провадження № 61-6879св21), від 11 серпня 2021 року у справі № 619/4981/13-ц (провадження № 61-18721св20).

Як вбачається з матеріалів справи ОСОБА_1 належним чином повідомлена про початок примусового виконання рішення ще у 2016 року, оскільки їй надіслано постанову про відкриття виконавчого провадження за адресою, зазначеною у виконавчому документі.

У зв`язку з чим твердження ОСОБА_3 про її необізнаність щодо відкриття виконавчого провадження є необгрунтованими.

За змістом статті 449 ЦПК України скаргу може бути подано до суду у десятиденний строк з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення її прав та свобод чи законних інтересів, що узгоджується з положенням статті 74 Закону України «Про виконавче провадження».

Право на вчинення процесуальної дії втрачається із закінченням строку, встановленого законом або судом. Документи, подані після закінчення процесуальних строків, залишаються без розгляду, крім випадків, передбачених цим Кодексом (стаття 126 ЦПК України).

Відповідно до частини першої статті 127 ЦПК України, суд за заявою учасника справи поновлює пропущений процесуальний строк, встановлений законом, якщо визнає причини його пропуску поважними, крім випадків, коли цим Кодексом встановлено неможливість такого поновлення.

Строки на подання скарги є процесуальними, можуть бути поновлені за наявності поважних причин за заявою заявника, яка подається одночасно зі скаргою або викладається у скарзі у вигляді клопотання. При вирішенні питання про поновлення строку на подання скарги на рішення, дії чи бездіяльність державного виконавця або іншої посадової особи державної виконавчої служби, приватного виконавця необхідно виходити з того, що у ЦПК України не міститься переліку поважних причин пропуску строку, їх з`ясовують у кожному конкретному випадку залежно від обставин справи, поведінки заявника, засад добросовісності та розумності. Якщо скаргу подано з пропуском строку, встановленого законом, та відсутнє клопотання про його поновлення, така скарга залишається без розгляду та повертається заявникові. При цьому заявникові може бути роз`яснено право на повторне звернення до суду на загальних підставах.

Строк звернення до суду зі скаргою на дії приватного виконавця є не строком позовної давності, а процесуальним строком, а тому у разі його пропуску, скарга може бути розглянута по суті лише після вирішення питання про його поновлення, оскільки відповідно до статті 126 ЦПК України право на вчинення процесуальної дії втрачається із закінченням строку, встановленого законом або судом. Документи, подані після закінчення процесуальних строків, залишаються без розгляду, крім випадків, передбачених цим Кодексом.

Аналогічні за змістом правові висновки викладено в постановах Верховного Суду від 03 листопада 2021 року у справі № 2608/20647/12 (провадження № 61-5702св21), від 22 вересня 2021 року у справі № 2-13419/2005 (провадження № 61-4878св20).

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (частина четверта статті 263 ЦПК України).

У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 16 червня 2021 року у справі № 361/1335/20 (провадження № 61-15507св20) зазначено, що «судам необхідно враховувати, що в тому разі, коли законом встановлено спеціальний порядок обчислення строків звернення заявника зі скаргою до суду, їх перебіг має визначатися за цими нормами, а не за загальними правилами. Скарга (заява), пропущений строк на подання якої не поновлено залишається без розгляду. Частиною п`ятою статті 74 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що рішення та дії виконавця, посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання судового рішення можуть бути оскаржені протягом 10 робочих днів з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення її прав, свобод чи законних інтересів. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 13 березня 2019 року у справі № 920/149/18 (провадження № 12-297гс18) зроблено висновок про те, що стаття 74 Закону України від 02 червня 2016 року № 1404-VІІІ «Про виконавче провадження» є загальною нормою щодо статей 339-341 ГПК України, адже застосовується до більш широкого кола відносин: 1) відносин, які виникають при оскарженні дій щодо виконання будь-якого виконавчого документа, а не тільки рішення суду; 2) відносин, які виникають при оскарженні дій державного виконавця не тільки до суду, але й до органів ДВС».

Європейський суд з прав людини зауважує, що процесуальні норми призначені забезпечити належне відправлення правосуддя та дотримання принципу правової визначеності, а також про те, що сторони повинні мати право очікувати, що ці норми застосовуються. Принцип правової визначеності застосовується не лише щодо сторін, але й щодо національних судів (DIYA 97 v. UKRAINE, №19164/04, § 47, ЄСПЛ, від 21 жовтня 2010 року).

Зі змісту скарги вбачається, що ОСОБА_1 зазначила, що лише 09 березня 2021 року її представнику з відповіді начальника Московського відділу державної виконавчої служби у місті Харкові Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків) стало відомо про ухвалення судового рішення від 25 листопада 2010 року, видачі виконавчого листа на його виконання, а також про те, що 08 квітня 2016 року відкрито виконавче провадження № 50783642.

Однак, матеріали справи не містять доказів того, що 09 березня 2021 року представником ОСОБА_1 отримано вказану відповідь з відділу державної виконавчої служби.

Також, ОСОБА_3 не заявляла до суду першої інстанції клопотання про поновлення процесуального строку з поважних причин.

Також, є правильним висновок суду першої інстанції стосовно того, що станом і на 16 лютого 2021 року як представнику, так і самій ОСОБА_3 відомо про те, що 08 квітня 2016 року відкрито виконавче провадження № 50783642, оскільки 16 лютого 2021 року датований адвокатський запит до Московського відділу державної виконавчої служби у місті Харкові Східного міжрегіонального управління міністерства юстиції (м. Харків).

Доводи ОСОБА_3 про те, що про номер виконавчого провадження її представник дізнався з Єдиного реєстру боржників, але крім номеру виконавчого провадження інших даних без ідентифікаторного коду доступу отримати було неможливо, тому оскаржувана ухвала підлягає скасування, колегія суддів вважає необґрунтованими, оскільки як вбачається з матеріалів справи разом зі скаргою ОСОБА_3 надала копію постанови про відкриття виконавчого провадження від 08 квітня 2016 року та інформацію про виконавче провадження від 15 березня 2021 року, в яких зазначений ідентифікатор доступу № 38746В305ЕД9. Тобто, без вказаного ідентифікаторного коду та номеру виконавчого провадження, учасник виконавчого провадження не має повного доступу до виконавчого провадження. При цьому, у відповіді Московського відділу державної виконавчої служби у місті Харкові Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків) вказаний ідентифікатор доступу не зазначено. Таким чином, ОСОБА_3 було достеменно відомо про відкриття виконавчого провадження № 50783642 ще задовго до отримання відповіді з виконавчої служби.

Встановивши, що ОСОБА_3 було достеменно відомо про відкриття виконавчого провадження № 50783642 ще задовго до отримання відповіді з виконавчої служби від 22 лютого 2021 року, а з даною скаргою вона звернулась поштою 15 березня 2021 року, при цьому не надала доказів поважних причин пропуску відповідного 10-денного строку, не надала відповідного клопотання до суду першої інстанції про поновлення цього процесуального строку з поважних причин, суд першої інстанції правильно залишив її скаргу без розгляду.

Отже, доводи, наведені в обґрунтування апеляційної скарги, не можуть бути підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції, оскільки вони не підтверджуються матеріалами справи, ґрунтуються на неправильному тлумаченні заявником норм матеріального та процесуального права, були предметом дослідження у суді першої інстанції з наданням відповідної правової оцінки всім фактичним обставинам справи, яка ґрунтується на вимогах закону, і з якою погоджується суд апеляційної інстанції.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі «Серявін та інші проти України», заява № 4909/04, від 10 лютого 2010 року).

Оскільки апеляційну скаргу залишено без задоволення, питання щодо перерозподілу судових витрат відповідно до статті 141 ЦПК України, а також згідно із пунктом 35 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах» № 10 від 17 жовтня 2014 року із змінами не вирішувалось.

Керуючись ст.ст.367, 368, п.1 ч.1 ст.374, ст.375, ст.ст.381-384, 389 ЦПК України

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Ухвалу Московського районного суду м. Харкова від 16 квітня 2021 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом 30 днів з дня набрання законної сили.

Головуючий І.В. Бурлака

Судді А.В. Котелевець

О. В. Маміна

Повний текст постанови складено 21 лютого 2022 року.