Справа № 495/5264/21
Провадження № 2/947/279/22
06.12.2022 року Київський районний суд м. Одеси у складі:
Головуючого - судді Огренич І.В.
при секретарі - Грабовій Т.П.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Одесі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про усунення від права на спадкування,-
Як зазначає позивач, померлий ОСОБА_3 в останній період свого життя тяжко хворів та перебував у безпорадному стані за станом здоров`я, потребував сторонньої допомоги, проте його дружина ОСОБА_2 , не виконувала свого обов`язку, щодо піклування, не проявляла турботи та не надавала допомоги своєму чоловікові, який її потребував за станом свого здоров`я. Таким чином, у зв`язку з викладеним позивач вважає, що відповідач не має моральних підстав для спадкування, у зв`язку з чим для вирішення даного питання звернувся до суду з дійсним позовом.
Ухвалою судді Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області Боярського О.О. від 09 липня 2021 року матеріали цивільної справи передано за підсудністю до Київського районного суду м. Одеси.
Відповідно до автоматизованої системи документообігу цивільну справу було розподілено судді Київського районного суду м. Одеси Маломуж А.І.
Ухвалою судді Київського районного суду м. Одеси Маломуж А.І. вікуд 06 вересня 2021 року прийнято позовну заяву до розгляду, відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження та призначено підготовче судове засідання.
Ухвалою Київського районного суду м. Одеси від 15 листопада 2021 року було закрито підготовче провадження та призначено цивільну справу до судового розгляду по суті.
Відповідно до розпорядження керівника апарату Київського районного суду м. Одеси від 13 червня 2022 року, щодо призначення повторного автоматизованого розподілу судових справ, відповідно до пункту 2.3.52 Положення про автоматизовану систему документообігу суду, з метою дотримання процесуальних строків, було призначено повторний автоматизований розподіл судової справи №495/5264/21, у зв`язку з перебуванням судді Маломуж А.І. у відпустці.
Згідно автоматизованого розподілу справу було передано на розгляд судді Київського районного суду м. Одеси Огренич І.В.
Ухвалою суду від 16 червня 2022 року вказану цивільну справу прийнято до провадження та призначено цивільну справу до судового розгляду по суті.
У судове засідання 06 грудня 2022 року сторони не з`явились. Від представника позивача до суду надійшла заява про розгляд справи за відсутності позивача та його представника. В клопотанні представник позивача також зазначила, що не заперечує проти винесення заочного рішення.
Відповідач ОСОБА_2 про час та місце розгляду справи повідомлялась належним чином, про причини неявки до судового засідання не сповістила, правом на надання відзиву на позовну заяву відповідач не скористалась, будь-яких письмових заяв та клопотань до суду з приводу розгляду справи не надавала.
Відповідно до ч.6 ст. 128 ЦПК України судова повістка, а у випадках, встановлених цим Кодексом, разом з копіями відповідних документів надсилається на офіційну електронну адресу відповідного учасника справи, у випадку наявності у нього офіційної електронної адреси або разом із розпискою рекомендованим листом з повідомленням про вручення у випадку, якщо така адреса відсутня, або через кур`єрів за адресою, зазначеною стороною чи іншим учасником справи.
Згідно до п.п.6, 7 ч.2 ст.43 ЦПК України учасники справи зобов`язані виконувати процесуальні дії у встановлені законом або судом строки та виконувати інші процесуальні обов`язки, визначені законом або судом.
Ухвала суду про відкриття провадження у даній справі розміщена в Єдиному державному реєстрі судових рішень та на електронному сайті Київського районного суду м. Одеси, тобто ухвала суду є доступною для ознайомлення та загальновідомою.

Відповідно до ч.1 ст. 44 ЦПК України учасники судового процесу повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається.

Відповідно до ч.4 ст. 223 ЦПК України, у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення).

Відповідно до ст. 280 ЦПК України, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: 1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; 2) відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; 3) відповідач не подав відзив; 4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи.

Суд, у зв`язку з повторною неявкою відповідачки, яка належним чином повідомлена про дату, час і місце судового засідання, та неповідомленням про поважність причин такої неявки в судове засідання, ненаданням відповідачкою відзиву на позов, відсутністю заперечень з боку позивача, ухвалив слухати справу у відсутності відповідачки на підставі наявних у справі доказів у заочному порядку.

У разі неявки в судове засідання всіх учасників справи, чи у разі якщо розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, відповідно до ч.2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснюється.

Вивчивши матеріали справи, суд приходить до наступного.

Судом встановлено, що відповідно до Договору міни нерухомого майна, зареєстрованого на Одеській товарній біржі під реєстраційним № 15418 від 08 липня 1996 року ОСОБА_4 та ОСОБА_3 належала квартира АДРЕСА_1 на праві приватної спільної сумісної власності.

21 вересня 2000 року шлюб між ОСОБА_3 та ОСОБА_4 розірвано, що підтверджується свідоцтвом про розірвання шлюбу серії НОМЕР_1 , актовий запис № 769.

Позивач, ОСОБА_1 , є сином ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії НОМЕР_2 , актовий запис № 2411.

19 травня 2001 року Першим Суворовським відділом ДРАЦС Одеського міського управління юстиції було зареєстровано шлюб між ОСОБА_3 та ОСОБА_2 .

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_3 помер, що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії НОМЕР_3 , актовий запис № 146.

ІНФОРМАЦІЯ_2 померла мати позивача - ОСОБА_4 .

Заочним рішенням Київського районного суду м. Одеси від 28 травня 2019 року по справі №520/2330/19 було визнано, що розмір часток на квартиру АДРЕСА_1 , яка належала ОСОБА_3 , померлому ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_4 , померлій ІНФОРМАЦІЯ_2 , на підставі договору № 15418 міни нерухомого майна, зареєстрованого на Одеській товарній біржі в журналі реєстрації біржових угод з нерухомістю, реєстраційний №15418 від 08 липня 1996 року, та зареєстрований 18 липня 1996 року в ОМБТІ під № 191 пр. стр. 4 реєстр. 260, є рівними, тобто належало по 1/2 (одній другій) кожному.

У зв`язку зі смертю матері позивача ОСОБА_4 , на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом №7775 від 05 лютого 2020 року, за позивачем як єдиним спадкоємцем, зареєстровано право спільної часткової власності на Ѕ частку квартири АДРЕСА_2 , що підтверджується копією витягу про реєстрацію в Спадковому реєстрі за № 59300618 від 05 лютого 2020 року та копією витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності за № 199133508 від 05 лютого 2020 року.

Після смерті батька позивача ОСОБА_3 відкрилась спадщина у вигляді належному йому за життя Ѕ частки квартири АДРЕСА_2 .

Спадкоємцями першої черги є:

- позивач, син померлого ОСОБА_1 ;

- відповідачка, дружна померлого, ОСОБА_2 .

Відповідно до довідки Виконавчого комітету Шабівської сільської ради Білгород-Дністровського району Одеської області №269/01-21 від 11 липня 2019 року, на день смерті ОСОБА_3 постійно мешкав та був зареєстрований в АДРЕСА_4 .

На підставі свідоцтва про право на спадщину за законом №231 від 17 березня 2020 року, за позивачем було зареєстровано право спільної часткової власності на ј частку квартири по АДРЕСА_3 , що підтверджується копією витягу про реєстрацію в спадковому реєстрі № 59848650 від 17 березня 2020 року та копією витягу з державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності за № 204481907 від 17 березня 2020 року.

Відповідно до ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

Відповідно до ст. 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом.

Згідно зі ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Заповіт ОСОБА_3 не посвідчувався, а відтак спадкування після його смерті здійснюється за законом.

Статтею 1258 ЦК України передбачено, що спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття, крім випадків, встановлених ст. 1259 цього Кодексу.

За правилом до ст. 1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки.

Частиною 5 ст. 1224 ЦК України передбачено, що за рішенням суду особа може бути усунена від права на спадкування за законом, якщо буде встановлено, що вона ухилялася від надання допомоги спадкодавцеві, який через похилий вік, тяжку хворобу або каліцтво був у безпорадному стані.

Правило частини п`ятої статті 1224 ЦК України стосується всіх спадкоємців за законом, зокрема й тих, які відповідно до Сімейного кодексу України не були зобов`язані утримувати спадкодавця. (Постанови Верховного Суду від 17 жовтня 2018 року в справі N 727/3905/16-ц, від 25.10.2018 в справі N 487/1781/17, від 30.05.2018 в справі 753/21722/13-ц).

У пункті 6 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.05.2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування» судам роз`яснено, що правило абз. 2 ч. 3 ст. 1224 ЦК України стосується особи, яка зобов`язана була утримувати спадкодавця згідно з нормами СК України. Факт ухилення особи від виконання обов`язку щодо утримання спадкодавця встановлюється судом за заявою заінтересованої особи (інших спадкоємців або територіальної громади). При цьому слід враховувати поведінку особи, розуміння нею свого обов`язку щодо надання допомоги, її необхідність для існування спадкодавця, наявність можливості для цього та свідомого невиконання такою особою встановленого законом обов`язку. Непред`явлення спадкодавцем, який мав право на утримання, позову про стягнення аліментів до особи, яка претендує на спадщину, не є достатньою підставою для відмови в позові про усунення від права на спадкування.

Позбавлення особи права спадкувати - це захід, що має застосовуватися лише в крайньому випадку з урахуванням, передусім, характеру поведінки відповідача.

Безпорадним слід розуміти стан особи, зумовлений похилим віком, тяжкою хворобою або каліцтвом, коли вона не може самостійно забезпечити умови свого життя, потребує стороннього догляду, допомоги та піклування. Вимога про усунення спадкоємця від права на спадкування може бути пред`явлена особою, для якої таке усунення породжує пов`язані зі спадкуванням права та обов`язки, одночасно з її позовом про одержання права на спадкування з підстав, визначених у частині другій статті 1259 ЦК.

Ухилення особи від надання допомоги спадкодавцеві, який потребував допомоги, полягає в умисних діях чи бездіяльності особи, спрямованих на уникнення від обов`язку забезпечити підтримку та допомогу спадкодавцю, тобто ухилення, пов`язане з винною поведінкою особи, яка усвідомлювала свій обов`язок, мала можливість його виконувати, але не вчиняла необхідних дій.

Крім того, підлягає з`ясуванню питання, чи потребував спадкодавець допомоги від спадкоємця за умови отримання її від інших осіб, чи мав спадкоємець матеріальну та фізичну змогу надавати таку допомогу.

Тобто, при розгляді позовних вимог у справах про усунення від права на спадкування відповідно до ч. 5 ст. 1224 ЦК має значення сукупність обставин: умисне ухилення особи від надання спадкодавцеві допомоги при можливості її надання, перебування спадкодавця в безпорадному стані, потреба спадкодавця в допомозі саме цієї особи. Лише при одночасному настанні наведених обставин і доведеності зазначених фактів в їх сукупності спадкоємець може бути усунений від спадкування. Крім того, суд має встановити, чи потребував спадкодавець допомоги від спадкоємця за умови отримання її від інших осіб, чи мав спадкоємець матеріальну або фізичну змогу надавати таку допомогу.

При вирішенні питання про усунення від права на спадкування підлягають доведенню факти, що спадкодавець перебував у безпорадному стані і потребував сторонньої допомоги (може підтверджуватись медичною документацією), відповідач мав можливість надавати допомогу, проте ухилявся від її надання (Постанова Верховного Суду від 04 квітня 2018 року у справі N 233/6868/15-ц(N61-5921св18).

Аналогічні висновки містяться у постановах Верховного Суду від 02.03.2020 у справі N 133/1625/18 (провадження N 61-1419св20), від 19.06.2019 у справі N 491/1111/15-ц (провадження N 61-14655св18), від 04.07.2018 у справі N 404/2163/16-ц (провадження N 61-15926св18).

Відповідно до частини першої статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно з частиною першою статті 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

У статті 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Статтею 89 ЦПК України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили.

З матеріалів справи слідує, що ОСОБА_3 з 21 жовтня 2006 року по 10 листопада 2006 року перебував на стаціонарному лікуванні в КНП «Білгород- Дністровська міська багатопрофільна лікарня» Білгород-Дністровської міської ради із діагностований діагнозом рак тонкої кишки. В період знаходження на стаціонарному лікуванні, а саме 21 жовтня 2006 року, ОСОБА_3 було проведено хірургічну операцію. Згідно форми № 151/о причина смерті ОСОБА_3 зазначено С-г тонкої кишки ( а. ракова кахесія; б. ракова інтоксикація), що підтверджується медичними картками стаціонарного хворого ОСОБА_3 за № 7003/924 та № 7177/937 .

Вказане також підтверджується висновком фахівця ОСОБА_5 (посвідчення № 2152 від 04.12.2019 року) № 10/22 від 25 жовтня 2022 року в якому зазначено, що виходячи з медичної документації у період з 21 жовтня 2006 року по 10 листопада 2006 року ОСОБА_3 перебував в лікарні з діагнозом рак тонкої кишки в подальшому проходив лікування, в результаті чого помер від раку. Динаміка хвороби погіршувалась, так як, ускладнення основного захворювання кахесія, це характеризується як тяжке фізичне чи моральне виснаження хворого, як постійна ракова інтоксикація. Перебуваючи під впливом важкої ракової інтоксикації більшу частину часу був різко ослаблений не вставав з ліжка, дрімав через що потребував постійного обов`язково стороннього догляду. Також виходячи з медичної документації у хворого був калоприймач, який потребував стороннього обслуговування. Ускладненням захворювання був тонкокишковий свищ який турбував хворого, так як з нього виділявся кишковий вміст, хронічний постійний біль. Кишковий свищ являвся хронічним осередком інфекції, за яким потрібен був сторонній догляд. З підстав важкого захворювання (раку) та його ускладнень ОСОБА_3 потребував постійного обов`язкового стороннього догляду так як самостійно виконувати повсякденні функції був не в змозі, в зазначеному стані останній перебував до дня смерті. Описаний стан в якому перебував ОСОБА_3 до дня його смерті, можливо охарактеризувати як безпорадний.

У ході судового розгляду встановлено, що померлий ОСОБА_3 після здійснення операційного втручання та перебуваючи під впливом важкої ракової інтоксикації більшу частину часу був різко ослаблений та мав погане самопочуття, безпосередньо потребував сторонньої допомоги. Проте, відповідач, яка проживала разом з ним, його життям та здоров`ям не цікавилась, не приймала ніякої участі у покращенні становища свого чоловіка, не надавала йому допомоги та не забезпечувала його необхідними ліками. Весь післяопераційний період стан ОСОБА_3 був тяжким, йому постійно потрібні були знеболювальні. Весь цей період, його син перебував з ним для його підтримки та надання всієї необхідної допомоги, в тому числі купував ліки, оплачував аналізи, купував продукти харчування та всі необхідні речі для полегшення становище свого батька.

Отже, враховуючи вище викладене, з огляду на наявність медичного підтвердження діагнозу ОСОБА_3 та тривале його лікування, суд дійшов висновку, що останній перебував з 21 жовтня 2006 року по день його смерті, а саме ІНФОРМАЦІЯ_1 , у безпорадному стані та потребував стороннього догляду та значних коштів на лікування, проте відповідач ОСОБА_2 , яка на той час проживала разом з ним, ухилялася від надання такої допомоги, що у відповідності до приписів частин п`ятої ст. 1224 ЦК України є всі підстави для усунення останньої від права на спадкування.

При таких обставинах та оцінивши всі наведені доводи та наявні у справі документи в сукупності, суд приходить до висновку, що позивачем доведено всі підстави для усунення відповідача від права на спадкування після смерті ОСОБА_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , у зв`язку з чим, позов підлягає задоволенню.

Керуючись ст. ст. 2-13, 77-80, 258, 259, 263-265, 266, 280-289 ЦПК України, суд,-

В И Р І Ш И В:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про усунення від права на спадкування за законом - задовольнити.

Усунути ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_3 від права на спадкування за законом спадщини, яка відкрилася після смерті ОСОБА_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку протягом тридцяти днів з дня складання його повного тексту. Апеляційна скарга подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції.

Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених цим Кодексом, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду. Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.

Суддя Огренич І. В.