Сквирський районний суд Київської області
Справа № 376/1845/21
Провадження № 2-з/376/16/2022
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"09" лютого 2022 р.

Суддя Сквирського районного суду Київської області Віговський С.І., розглянувши заяву ОСОБА_1 про забезпечення позову у справі за цивільним позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , Головного управління Держгеокадастру у Київській області, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на стороні позивача: Сквирська міська рада Київської області, про скасування державної реєстрації права власності на земельну ділянку, -

ВСТАНОВИВ:

До Сквирського районного суду Київської області надійшла заява ОСОБА_1 про забезпечення позову у справі за цивільним позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , Головного управління Держгеокадастру у Київській області, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на стороні позивача: Сквирська міська рада Київської області, про скасування державної реєстрації права власності на земельну ділянку, в якій заявник просить суд накласти арешт на нерухоме майно, а саме земельні ділянки з наступними кадастровими номерами: :04:014:0008, :04:014:0022, :04:014:0006, :04:014:0004, :04:014:0003, :04:014:0013, :04:014:0008, :04:014:0014, :04:014:0017, :04:014:0018, :04:014:0010, :04:014:0023, :04:014:0024, :04:014:0009, :04:014:0011, :04:014:0005, :04:014:0012, :04:014:0015, :04:014:0016, :04:014:0020, :04:014:0025, :04:014:0026, :04:014:0007, :04:014:0021, які належать ОСОБА_2 .

Заява обґрунтована тим, що Рішенням 2 сесії 22 скликання Сквирської районної радинародних депутатів Сквирського району Київської області від 06 вересня 1994 року батько заявника отримав у постійне користування земельну ділянку, площею 50,0 га на території Шалїївської сільскої ради Сквирського району Київської області для створення фермерського господарства. Право постійного користування підтверджено державним актом на право постійного користування землею серії КВ виданого на підставі рішення 2 сесії 22 скликання Сквирської районної ради народних депутатів Сквирського району Київської області від 06.09.1994 року № 12-02-22 площею 50,0 га. Дана земельна ділянка розташована на території Шалїївської сільської ради Сквирського району Київської області.

На підставі зазначеного рішення і державного акта на право постійного користування земельною ділянкою, земельній ділянці було присвоєно кадастровий номер :04:014:0002. Для ведення фермерського господарства було засноване та зареєстроване Селянське (Фермерське) Господарство «Фіволта» у організаційно - правовій формі фермерського господарства, ідентифікаційний . місцезнаходження СФГ «Фіволта»: 09042, Київська область, Сквирський район, село Шалїївка, вулиця Лісова, будинок 1. Розмір статутного капіталу 0,00 грн.

Станом на липень місяць 2021 року засновником (учасником) СФГ «Фіволта» являється громадянин України ОСОБА_1 , зареєстрований та постійно мешкаючий за адресою: АДРЕСА_1 .

Керівник СФГ «Фіволта» та підписант ОСОБА_1 , він же засновник (учасник) СФГ «Фіволта». Державна реєстрація юридичної особи проведена 07 березня 1995 року.

Після смерті батька заявника дане фермерське господарство не реорганізовано та не ліквідовано, продовжує здійснювати свою статутну діяльність. Будь-які акти органів державної влади щодо припинення права спадкодавця щодо постійного користування вищевказаною земельною ділянкою відсутні.

Рішенням Сквирського районного суду Київської області від 29 вересня 2016 року по справі № 376/1680/16-ц за заявником було визнано право постійного користування земельною ділянкою площею 47,7372 га, розташованої на території Шалїївської сільської ради Сквирського району Київської області з кадастровим номером :04:014:0002, яке на даний час не скасовано та вступило в законну силу.

У той же час посадовими особами ГУ Держгеокадастру у Київській області було протиправно скасовано державну реєстрацію права постійного користування земельною ділянкою із кадастровим номером :04:014:0002 (площа 47,7232 га), яка використовувалась СФГ «Фіволта» на праві постійного користування та в подальшому розподілено на земельні ділянки із кадастровими номерами: :04:014:0008, :04:014:0022, :04:014:0006, :04:014:0004, :04:014:0003, :04:014:0013, :04:014:0008, :04:014:0014, :04:014:0017, :04:014:0018, :04:014:0010, :04:014:0023, :04:014:0024, :04:014:0009, :04:014:0011, :04:014:0005, :04:014:0012, :04:014:0015, :04:014:0016, :04:014:0020, :04:014:0025, :04:014:0026, :04:014:0007, :04:014:0021, та видано дозволи на розробку документації із землеустрою фізичним особам.

На даний час заявнику стало відомо, що вказані земельні ділянки були відчужені фізичній особі відповідачу - ОСОБА_2 .

Заявник вважає, що невжиття заходів забезпечення позову, може ускладнити чи зробити неможливим виконання рішення суду, а тому, необхідно накласти арешт на вищезгадане нерухоме майно, а відтак звернутися до суду із вказаною заявою для забезпечення своїх майнових прав і інтересів.

Відповідно до ч. 1 ст. 153 ЦПК України, заява про забезпечення позову розглядається судом не пізніше двох днів з дня її надходження без повідомлення учасників справи (учасників третейського (арбітражного) розгляду).

Суд, вивчивши матеріали зазначеної вище заяви та доданих до неї матеріалів вважає за необхідне заяву про забезпечення позову задовольнити повністю, зважаючи на наступне.

Забезпечення позову в цивільному процесі є одним із інститутів цивільного процесу, що сприяє реалізації конституційних прав та завданням цивільного судочинства, яким за статтею 2 ЦПК України є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту прав, свобод чи інтересів фізичних осіб.

Згідно ч. 1 ст. 149 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову.

Одним із видів забезпечення позову є накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб (п. 1 ч. 1 ст. 150 ЦПК України).

Заходи забезпечення позову, крім арешту морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги, мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами (ч. 3 ст. 150 ЦПК України).

Згідно із ч. 2 ст. 149 ЦПК України забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

У пункті 16 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 2 від 12.06.2009 року «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції» зазначено, що вживаючи заходи забезпечення позову, необхідно враховувати роз`яснення, дані в постанові Пленуму Верховного Суду України від 22 грудня 2006 року № 9 "Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову".

В п. 1 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 22.12.2006 року за № 9 «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» вказується на те, що забезпечення позову допускається на будь-якій стадії розгляду справи після відкриття провадження у ній.

А як роз`яснено в п. 4 вказаної Постанови Пленуму Верховного Суду України, розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Разом з тим, відповідно до ч. 1 ст. 154 ЦПК України,суд може вимагати від особи, яка звернулася із заявою про забезпечення позову, забезпечити відшкодування збитків відповідача, які можуть бути спричинені забезпеченням позову (зустрічне забезпечення).

Зустрічне забезпечення застосовується тільки у випадку забезпечення позову.

Відповідно до ч. 3 ст. 154 ЦПК України суд зобов`язаний застосовувати зустрічне забезпечення, якщо позивач не має зареєстрованого в установленому законом порядку місця проживання (перебування) чи місцезнаходження на території України та майна, що знаходиться на території України, в розмірі, достатньому для відшкодування можливих збитків відповідача, які можуть бути спричинені забезпеченням позову, у випадку відмови у позові, або суду надані докази того, що майновий стан позивача або його дії щодо відчуження майна чи інші дії можуть ускладнити або зробити неможливим виконання рішення суду про відшкодування збитків відповідача, які можуть бути спричинені забезпеченням позову, у випадку відмови у позові.

Тобто нормами ЦПК України встановлено право суду застосувати зустрічне забезпечення у випадку обставин, передбачених ч. 3 ст. 154 ЦПК України.

Накладення арешту щодо майна на час розгляду судової справи не буде мати наслідком порушення прав інших осіб та не зможе призвести до настання будь-яких незворотних наслідків, а у даному випадку накладення арешту на майно жодним чином не впливає на можливість використовувати вказане майно у звичній життєдіяльності.

Окрім того, забезпечення позову шляхом накладення арешту на майно не завдає збитків у розумінні ст. 22 ЦК України, оскільки накладений в порядку забезпечення позову арешт, в подальшому, за наявності законних для того підстав знімається за рішенням суду, а тому підстави для застосування зустрічного забезпечення відсутні.

Як встановлено судом, між сторонами дійсно виник спір, у матеріалах справи відсутня інформація про будь-яке інше майно, крім предмета забезпечення, належне, а відтак суд вважає, що дійсно існує реальна загроза утруднення або неможливість виконання майбутнього рішення суду в разі задоволення позову.

Зважаючи на вищевикладені обставини, суд вважає, що наявні обґрунтовані підстави вжиття заходів забезпечення позову до виконання рішення суду, шляхом накладення арешту на вищезазначений об`єкт нерухомого майна, що належить ОСОБА_2 згідно відомостям, які містяться в матеріалах справи, оскільки невжиття цих заходів може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду.

На підставі вищевикладеного, керуючись ст.ст. 149 - 154 Цивільного процесуального кодексу України, п. 16 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 2 від 12.06.2009 року «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції», п. 4 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 22.12.2006 року «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову», суд, -

У Х В А Л И В:

Заяву ОСОБА_1 (адреса: АДРЕСА_2 , РНОКПП: НОМЕР_1 ) про забезпечення позову у справі за цивільним позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , Головного управління Держгеокадастру у Київській області, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на стороні позивача: Сквирська міська рада Київської області, про скасування державної реєстрації права власності на земельну ділянку, - задовольнити.

Забезпечити позов у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , Головного управління Держгеокадастру у Київській області, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на стороні позивача: Сквирська міська рада Київської області, про скасування державної реєстрації права власності на земельну ділянку шляхом накладення арешту на земельні ділянки з наступними кадастровими номерами: :04:014:0008, :04:014:0022, :04:014:0006, :04:014:0004, :04:014:0003, :04:014:0013, :04:014:0008, :04:014:0014, :04:014:0017, :04:014:0018, :04:014:0010, :04:014:0023, :04:014:0024, :04:014:0009, :04:014:0011, :04:014:0005, :04:014:0012, :04:014:0015, :04:014:0016, :04:014:0020, :04:014:0025, :04:014:0026, :04:014:0007, :04:014:0021.

Заборонити ОСОБА_2 в будь-який спосіб відчужувати, передавати, в заставу, іпотеку, іншим чином обтяжувати зазначене нерухоме майно та ініціювати вчинення будь-яких реєстраційних дій щодо цих земельних ділянок в тому числі, але не виключно, подавати будь-які заяви відповідно до Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень».

Заборонити всім державним реєстраторам прав на нерухоме майно в розумінні Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», а також будь-яким іншим особам, уповноваженим на виконання функцій державних реєстраторів, будь-яким суб`єктам державної реєстрації прав та нотаріусам вчиняти будь-які дії, пов`язані з посвідченням будь-яких правочинів, а також інші реєстраційні дії, пов`язані з державною реєстрацією речових прав на нерухоме майно відносно зазначених земельних ділянок.

Заборонити будь-яким суб`єктам державної реєстрації прав на нерухоме майно та державним реєстраторам, у тому числі нотаріусам, вчиняти будь-які дії, пов`язані з реєстрацією права власності на об`єкти нерухомості, розташовані на вказаних земельних ділянках.

Ухвала є виконавчим документом та підлягає негайному виконанню.

Строк пред`явлення ухвали до виконання - три роки.

Копію ухвали надіслати позивачу та/або його представнику для звернення до виконання. Копію ухвали також надіслати відповідачу та його представнику для відома.

У відповідності до ч. 10 ст. 153 ЦПК України оскарження ухвали про забезпечення позову не зупиняє її виконання, а також не перешкоджає подальшому розгляду справи.

На ухвалу суду може бути подано апеляційну скаргу протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення. Апеляційна скарга подається до Київського апеляційного суду.

Учасник справи, якому повна ухвала суду не була вручена у день її проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Суддя С. І. Віговський