Справа №443/923/22
Провадження №2/443/606/22
РІШЕННЯ

іменем України

(заочне)

29 грудня 2022 рокуЖидачівський районний суд Львівської області у складі:

головуючого судді Сливки С.І.,

за участю секретаря судових засідань Кушнір М.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Жидачеві за правилами спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом адвоката Чорненького Ярослава Богдановича в інтересах ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про визнання осіб такими, що втратили право користування житловим приміщенням,

в с т а н о в и в:

Адвокат Чорненький Ярослав Богданович в інтересах ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом, у якому просить суд визнати ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , такими, що втратили право на користування житловим приміщенням у квартирі АДРЕСА_1 .

В обґрунтування поданого позову покликається на те, що ОСОБА_1 є власником квартири АДРЕСА_1 . Відповідачі по справі є колишніми дружиною та сином попереднього власника, які були зареєстровані у вказаній квартирі з дозволу попереднього власника у квітні 2005 року. Зазначає, що відповідачі після розірвання шлюбу між попереднім власником квартири та ОСОБА_2 у 2009 році, у даній квартирі не проживають. Їх особистих речей у квартирі немає, участі в утриманні квартири вони не беруть, кореспонденцію не отримують, що підтверджується Актом обстеження матеріально- побутових умов. ОСОБА_1 та попередній власник квартири ОСОБА_4 перешкод у користуванні житлом відповідачам не чинили та не чинять. Як відомо позивачу відповідач ОСОБА_2 на даний час проживає у с.Жирова, Жидачівського району, Львівської області, а відповідач ОСОБА_3 проживає тривалий час за кордоном, тобто відповідачі втратили до житла будь-який інтерес та не користуються житлом з власної ініціативи. Одночасно наявна реєстрація відповідачів у квартирі, яка належить позивачу на праві приватної власності, порушує її право та інтереси як власника, в тому числі щодо обов`язку нести матеріальні витрати на сплату комунальних послуг із врахуванням факту реєстрації відповідачів у квартирі. У добровільному порядку відповідачі не бажають знятися із реєстрації із належного позивачці квартири.

Ухвалою Жидачівського районного суду Львівської області від 29.08.2022 року відкрито провадження у справі, розгляд якої вирішено проводити за правилами спрощеного позовного провадження, із викликом сторін.

Позивач та її представник у судове засідання не з`явились, однак від представника позивача адвоката Чорненького Я.Б. надійшло клопотання згідно якого останній просить розгляд справи проводити без його участі. Позовні вимоги підтримує та просить їх задоволити, не заперечує проти ухвалення заочного рішення.

Також просить врахувати, що у тексті позовної заяви, ним було допущено описки щодо прізвища та по-батькові відповідачки ОСОБА_2 , а саме у вступні частині позовної заяви її прізвище помилково вказане, як ОСОБА_5 замість ОСОБА_6 , а також її по-батькові помилково вказано ОСОБА_7 замість ОСОБА_8 .

Відповідачі ОСОБА_2 , ОСОБА_3 у судове засідання не з`явилися, хоча про час та місце судового засідання повідомлялися належним чином, що підтверджується матеріалами справи. Відповідачі не подали відзиву, заяв про поважні причини неявки чи розгляд справи без їх участі до суду не надходило.

Крім цього, згідно ч.11 ст.128 ЦПК України повідомлення відповідачів було здійснено через оголошення на офіційному веб-порталі Судової влади України (через веб-сайт Жидачівського районного суду Львівської області).

У зв`язку з цим суд визнає неявку відповідачів неповажними та вважає, що справу можливо слухати у відсутності відповідачів, оскільки в матеріалах справи є достатньо належних доказів про права, обов`язки та взаємовідносини сторін.

У відповідності до положень ст.ст.280-284 ЦПК України суд за згодою представника позивача вважає за можливе розглянути справу на підставі наявних в ній доказів в порядку заочного розгляду.

Дослідивши матеріали справи, оцінивши докази в їх сукупності, суд дійшов висновку, що позов належить задовольнити, з наступних підстав.

ОСОБА_1 є власником квартири АДРЕСА_1 , що підтверджується договором купівлі-продажу квартири від 24.03.2021 року, який посвідчено приватним нотаріусом Жидачівського районного нотаріального округу Львівської області Медвідь Н.С. (а.с.5-6) та витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності №249591258 від 24.03.2021 року (а.с.7).

Як вбачається із копії будинкової книги (а.с.11 на звороті) у квартирі АДРЕСА_1 зареєстровані: ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 та ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 .

Відповідно до рішення Жидачівського районного суду Львівської області від 31.08.2009 року, шлюб між ОСОБА_4 , 1961 року народження, та ОСОБА_9 , 1973 року народження, який зареєстрований 29 жовтня 1994 року у с.Жирова, Жидачівського району, Львівської області, актовий запис №19 розірвано, неповнолітнього ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 залишено на вихованні матері (а.с.8)

Відповідно до акту обстеження матеріально-побутових умов сім`ї від 30.09.2021 року, власником квартирі АДРЕСА_1 являється ОСОБА_1 . В квартирі зареєстровані: ОСОБА_4 брат; ОСОБА_2 колишня дружина брата; ОСОБА_3 племінник.

ОСОБА_2 та ОСОБА_3 зареєстровані, але фактично за даною адресою не проживають з вересня 2009 року (а.с.9).

Вирішуючи даний спір суд виходить з такого.

Відповідно до ст.16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Згідно ст. 317 ЦК України, власнику належить право володіння, користування та розпорядження своїм майном.

Статтею 319 ЦК України передбачено, що власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд та має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону.

Як передбачено приписами ст.ст. 386, 391 ЦК України, власник має право звертатися до суду за захистом свого права власності перед іншою особою та вимагати усунення перешкоду здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

Права власника житлового будинку квартири визначені ст. 383 ЦК України та ст. 150 ЖК України, які передбачають право власника використовувати житло для власного проживання, проживання членів сім`ї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд.

Відповідно до положень ст.405 ЦК України, члени сім`ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону.

Член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.

Одночасно, статтею 156 ЖК України передбачено, що члени сім`ї власника жилого будинку (квартири), які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку (квартири), якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням.

За згодою власника будинку (квартири) член його сім`ї вправі вселяти в займане ним жиле приміщення інших членів сім`ї. На вселення до батьків їх неповнолітніх дітей згоди власника не потрібно.

Члени сім`ї власника будинку (квартири) зобов`язані дбайливо ставитися до жилого будинку (квартири). Повнолітні члени сім`ї власника зобов`язані брати участь у витратах по утриманню будинку (квартири) і придомової території та проведенню ремонту. Спори між власником та членами його сім`ї про розмір участі в витратах вирішуються в судовому порядку.

Згідно ч.ч.2,3 ст.64 ЖК України, до членів сім`ї наймача належать дружина наймача, їх діти і батьки. Членами сім`ї наймача може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з наймачем і ведуть з ним спільне господарство.

Якщо особи, зазначені в частині другій цієї статті, перестали бути членами сім`ї наймача, але продовжують проживати в займаному жилому приміщенні, вони мають такі ж права і обов`язки, як наймач та члени його сім`ї.

Плата за користування жилим приміщенням в будинку (квартирі), що належить громадянинові на праві приватної власності, встановлюється угодою сторін (ч.1 ст.162 ЖК України).

Таким чином, з аналізу вищевказаних норм Закону вбачається, що член сім`ї власника житла, зберігає право на користування ним у разі проживання у житлі або відсутності з поважних причин, а також зобов`язаний нести витрати по утриманню житла.

Відповідно ч.1 ст.6 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», громадянин України, а також іноземець чи особа без громадянства, які постійно або тимчасово проживають в Україні, зобов`язані протягом тридцяти календарних днів після зняття з реєстрації місця проживання та прибуття до нового місця проживання зареєструвати своє місце проживання.

Як передбачено п.п.4 п.18 Розділу «Реєстрація місця проживання» Правил реєстрації місця проживання, затвердженого постановою КМУ від 02.03.2016р. №207, для реєстрації місця проживання особа або її представник подає документи, що підтверджують право на проживання в житлі.

Отже реєстрація особи за певною адресою сама по собі не є підтвердженням її права на користування житлом, оскільки таке право виникає та може бути підтверджене на інших підставах, таких як право власності, сімейні відносини, оренда та ін.

Таким чином, у разі виникнення спору між власником та особами, які вселялися в житло у якості членів сім`ї, суд враховує, що право користування житлом має речово-правовий характер, у зв`язку з чим припинення цього права повинно відбуватися згідно з вимогами статей 405, 406 ЦК України, зокрема сервітут може бути припинений за рішенням суду на вимогу власника майна за наявності обставин, які мають істотне значення або через відсутність особи понад один рік у спірному житловому приміщенні.

Суду не надано жодних доказів про поважність причин непроживання відповідачів у згаданому будинку.

Частиною 1 статті 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно із частиною 6 статті 81 ЦПК України, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Приписами частини 1 статті 76 ЦПК України передбачено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (частина 1 статті 77 ЦПК України).

Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (стаття 79 ЦПК України).

Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (частина 1 статті 80 ЦПК України).

На підставі викладеного, враховуючи той факт, що відповідачі понад один рік не користуються квартирою АДРЕСА_1 , який належить на праві власності позивачу, обов`язки по утриманню житла не здійснюють, в судове засідання не з`явилися та не представили суду жодних доказів на спростування доводів позивача, що в свою чергу свідчить про незацікавленість у згаданому житлі, суд вважає, що відповідачів слід визнати такими, що втратили право користування вказаним житлом.

Керуючись ст.ст. 12, 13, 81, 141, 258, 259, 263-265, 280-282, 354, 355 ЦПК України, суд

в и р і ш и в :

Позов задоволити.

Визнати ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , такими, що втратили право користування квартирою АДРЕСА_1 .

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача.

Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд, якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.

Заочне рішення може бути оскаржено позивачем в апеляційному порядку. Апеляційна скарга на заочне рішення може бути подана до Львівського апеляційного суду через Жидачівський районний суд Львівської області протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом вказаних строків не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Головуючий суддя С.І. Сливка