КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 362/4872/20
№ апеляційного провадження: 22-ц/824/2731/2022
Головуючий у суді першої інстанції: Марчук О.Л.
Доповідач у суді апеляційної інстанції: Семенюк Т.А.

03 серпня 2022 року Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

Головуючого судді: Семенюк Т.А.

Суддів: Кирилюк Г.М., Рейнарт І.М.,

при секретарі - Стешенко М.В.,

розглянувши в судовому засіданні в м. Києві, справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Васильківського міськрайонного суду Київської області від 20 серпня 2021 року в справі за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Діджи фінанс» про визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню,-

В С ТА Н О В И В :

У вересні 2020 року ОСОБА_1 звернулась до суду з даним позовом, посилаючись в обґрунтування позовних вимог на те, що 22.07.2008 року між позивачем та ПАТ «КБ «Надра» був укладений кредитний договір № 337/П/РП/2008-980.

На забезпечення виконання зобов'язань за Кредитним договором між сторонами було укладено Договір іпотеки, Предметом якого є об`єкт нерухомого майна: домоволодіння, загальною площею 230, 9 кв.м., житловою площею 146, 20 кв.м. та земельної ділянки 47а, загальною площею 0,0538 га.

У кінці серпня 2020 року позивач при спробі зняти з особистої банківської картки соціальну допомогу встановила, що її картковий рахунок заблоковано. З цієї підстави вона звернулася до Васильківського МР ВДВС ЦМУ Міністерства юстиції (м. Київ).

07.09.2020 року позивач отримала відповідь від Васильківського МР ВДВС ЦМУ Міністерства юстиції (м. Київ), у якій вказано, що наявне виконавче провадження.

Зазначила, що до цього позивач жодних повідомлень з виконавчої служби не отримувала.

09.09.2020 року ознайомившись із виконавчим провадженням № 52459287, позивач встановила, що дане виконавче провадження відкрито на виконання Виконавчого напису вчиненого 21.02.2013 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Кобелєвою А.М., зареєстрований в реєстрі за № 205 про звернення стягнення на домоволодіння загальною площею 230, 9 кв.м, житловою площею 146, 2 кв.м, та земельну ділянку площею 0,0538 га, кадастровий номер :04:008:0018, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 .

29 грудня 2020 року між ТОВ «ФАСТЛАЙН КАПІТАЛ» та ТОВ «ДІДЖИ ФІНАНС» був укладений договір №GL3N2117255-1/4 від 24.04.2020 року про відступлення прав вимоги за вищевказаним кредитним та іпотечним договорами.

Судом першої інстанції протокольною ухвалою залучено у справу №362/4872/20 в якості відповідача ТОВ «ДІДЖИ ФІНАНС», що є правонаступником всіх прав попереднього кредитора та є процесуальним правонаступником ТОВ «ФАСТЛАЙН КАПІТАЛ» у даній справі в порядку визначеного ст. 512, 514 ЦК України та ст. 55 ЦПК України.

У червні 2021 року позивач подала позовну заяву з позовними вимогами до правонаступника ТОВ «ДІДЖИ ФІНАНС» (а.с. 186, т. 1), посилаючись на порушення законодавства при вчиненні вказаного виконавчого напису, що полягають у вчиненні виконавчого напису за межами строкувстановленого законом, неотриманні нею письмової вимоги банку про погашення боргу і усунення порушень, а також неотримання нотаріусом документів щодо безспірності розміру заборгованості та вчинення нотаріусом виконавчого напису до спливу тридцяти днів після надіслання письмової вимоги боржнику.

У зв`язку із викладеним, позивач просила визнати виконавчий напис, вчинений 21.02.2013 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Кобелєвою А.М., зареєстрований в реєстрі за № 205 про звернення стягнення на домоволодіння загальною площею 230, 9 кв.м, житловою площею 146, 2 кв.м, та земельну ділянку площею 0,0538 га, кадастровий номер :04:008:0018, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , таким, що не підлягає виконанню.

Рішенням Васильківського міськрайонного суду Київської області від 20 серпня 2021 року в задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено.

Не погоджуючись із рішенням суду, ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення та ухвалити нове яким задовольнити позовні вимоги в повному обсязі вважає, що при ухваленні оскаржуваного рішення судом порушено норми матеріального та процесуального права, не враховано обставини, які мають суттєве значення для справи.

В обґрунтування апеляційної скарги зазначила, що суд першої інстанції не врахував, що ТОВ «ДІДЖИ ФІНАНС», звертаючись із заявою про заміну сторони її правонаступником, в якості доказів надав суду в порушення ст. 95 ЦПК України незасвідчені копії договору про уступку права вимоги за № GL3N217255-1/4 від 24.04.2020 року та Додаток 1 до цього договору.

Вказала, що надана ТОВ «ДІДЖИ ФІНАНС» копія додатку №1 не підтверджує його належність до договору № GL3N217255-1/4 від 24.04.2020 року, оскільки не містить підписів уповноважених осіб ТОВ «ДІДЖИ ФІНАНС» та ТОВ «ФАСТЛАЙН КАПІТАЛ» на момент підписання договору, а також вважає, що на підтвердження переходу до ТОВ «ДІДЖИ ФІНАНС» прав Нового кредитора не долучено доказ сплати ним коштів передбачених п. 4 вказаного договору, а тому, на її думку ТОВ «ДІДЖИ ФІНАНС» не доведено належними та допустимими письмовими доказами своїх прав, як кредитора по відношенню до апелянта та не набув статусу сторони судового процесу в порядку визначеного процесуальним законодавством.

Крім цього, вказала, що всупереч вимогам ст. 258, 260, 261 ЦПК України, задовольняючи заяву ТОВ «ДІДЖИ ФІНАНС» про заміну сторони правонаступником судом першої інстанції не постановлено ухвалу, а лише зазначено про це в протоколі судового засідання.

Щодо застосування строків позовної давності, скаржник вважає, що матеріали справи не містять належних та допустимих доказів того, що апелянт починаючи з 2017 року знала про відкрите відносно неї виконавче провадження за спірним написом нотаріуса, оскільки в поштових відправленнях за № 517 та за № 525 від 02.03.2017 року міститься відмітка про нібито їх вручення 03.07.2017 року особисто ОСОБА_1 , але апелянт заперечує про автентичність її підпису на зазначених повідомленнях.

Посилаючись на п.116 Правил надання послуг поштового зв`язку, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 05 березня 2009 р. № 270 (в редакції, що діяла станом на березень - липень 2017 року) зазначила, що копії зворотних поштових повідомлень (а.с. 43, том 2) свідчать про те, що апелянту дані повідомлення фактично були вручені через чотири місяці з дати їх подання до поштового відділення навідправку, а також вказала, що поштове відправлення від 03.03.2017 року за № 190 (а.с. 44 т. 2) адресувалося невідомій особі в АДРЕСА_2 .

Вважає, що також не можуть слугувати належними доказами, які підтверджують, що ОСОБА_1 було відомо про відкриття виконавчого провадження відносно неї, Акти, які складені державним виконавцем разом з представником ПАТ КБ «НАДРА», за відсутності інших осіб, які мали бути залучені до вчинення виконавчих дій та підтвердити обставини, які викладені в цих актах.

Відзив на апеляційну скаргу до суду апеляційної інстанції не надходив, що за положеннями ч. 3 ст. 360 ЦПК України не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

Колегія суддів, заслухавши доповідь судді-доповідача, доводи апеляційної скарги, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду та матеріали справи в межах апеляційного оскарження, вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню частково.

Судом встановлено, що згідно матеріалів виконавчого провадження № 52459287 вбачається, що 21.02.2013 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Кобелєвою А.М. вчинено виконавчий напис за № 205 щодо звернення стягнення на нерухоме майно позивачки, а саме: на домоволодіння, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 (т.с. 2, а.с. 72 - 73).

Вказану обставину представники сторін визнали і не оспорили в судовому засіданні під час розгляду справи по суті.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що що виконавчий напис нотаріусом вчинений у відповідності із законом, крім того, позивачка пропустила встановлений законом строк позовної давності для захисту своїх цивільних прав.

Колегія суддів не може повною мірою погодитисьз такими висновкамисуду першої інстанції, з огляду на наступне.

Судом встановлено, що 21.02.2013 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Кобелєвою А.М. вчинено виконавчий напис за № 205 щодо звернення стягнення на нерухоме майно позивачки, а саме: на домоволодіння, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 (т.с. 2, а.с. 72 - 73).

З урахуванням приписів статей 15, 16, 18 ЦК України, статей 50, 87, 88 Закону України «Про нотаріат» захист цивільних прав шляхом вчинення нотаріусом виконавчого напису полягає в тому, що нотаріус підтверджує наявне у стягувача право на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. Тобто боржник, який так само має право на захист свого цивільного права, в судовому порядку може оспорювати вчинений нотаріусом виконавчий напис: як з підстав порушення нотаріусом процедури його вчинення, так і з підстав неправомірності вимог стягувача (повністю чи в частині розміру заборгованості або спливу строків давності за вимогами у повному обсязі чи в їх частині), з якими той звернувся до нотаріуса для вчиненням виконавчого напису.

Вирішуючи спір про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, суд не повинен обмежуватися лише перевіркою додержання нотаріусом формальних процедур і факту подання стягувачем документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника згідно з Переліком документів. Водночас порушення нотаріусом порядку вчинення виконавчого напису є самостійною і достатньою підставою для визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню.

Відповідно до підпункту 2.3 пункту 2 Глави 16 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій вчинення виконавчого напису в разі порушення основного зобов`язання та (або) умов іпотечного договору здійснюється нотаріусом після спливу тридцяти днів з моменту надісланих іпотекодержателем повідомлень - письмової вимоги про усунення порушень іпотекодавцю та боржнику, якщо він є відмінний від іпотекодавця. Повідомлення вважається надісланим, якщо він є відмінним, якщо є відмітка іпотекодавця на письмовому повідомленні про його отримання або відмітка поштового відділення зв`язку про відправлення повідомлення на вказану в іпотечному договорі адресу.

Наведена норма спрямована на фактичне повідомлення боржника, аби надати йому можливість усунути порушення, і цим запобігти стягненню на кошти боржника. Тому повідомлення боржника слід вважати здійсненим належним чином за умови, що він одержав або мав одержати повідомлення, але не одержав його з власної вини. Доказом належного здійснення повідомлення може бути, зокрема, повідомлення про вручення поштового відправлення з описом вкладення.

Такий висновок зроблено Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 23 червня 2020 року у справі № 645/1979/15-ц (провадження № 14-706цс19).

Водночас судом апеляційної інстанції встановлено, що відповідачем не доведено належними та допустимими доказами отримання ОСОБА_1 вимоги ПАТ КБ «Надра» про усунення порушень договору, а відтак, і виконання вимог підпункту 2.3 пункту 2 Глави 16 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій та пункту 4.1.1 договору іпотеки. Зазначене свідчить про порушення законодавчої вимоги щодо належного повідомлення іпотекодавця.

Крім того, не доведено відповідачем і безспірність заявленних вимог, оскільки до заборгованості зараховано також і суму інфляційних втрат, що не передбачено умовами ані кредитного, ані іпотечного договору.

Враховуючи викладене, колегія суддів вважає, що судом першої інстанції зроблено помилковий висновок про вчинення виконавчого напису у відповідності до діючого законодавства.

Колегія суддів не може погодитись з доводами апеляційної скарги, що заборгованість ОСОБА_1 розрахована з 2008 року по 2013 рік, що перебільшує три роки, оскільки, відповідно до умов кредитного договору, сторони погодили збільшення строку позовної давності до 10 років.

Перевіряючи доводи апеляційної скарги ОСОБА_1 про те, що нею не пропущено строк на звернення до суду з цим позовом, колегія суддів виходить з наступного.

Відповідно до статті 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Позовна давність обчислюється за загальними правилами обчислення цивільно-правових строків. Позовна давність установлюється в законі з метою упорядкування цивільного обороту за допомогою стимулювання суб`єктів, права чи законні інтереси яких порушені, до реалізації права на їх позовний захист протягом установленого строку.

Згідно з частиною першою статті 261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. За частиною четвертою статті 267 ЦК України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови в позові.

Позовна давність відноситься до строків захисту цивільних прав; при цьому поняття «позовна» має на увазі форму захисту - шляхом пред`явлення позову, необхідною умовою реалізації якої є виникнення права на позов, що розглядається у двох аспектах - процесуальному (право на пред`явлення позивачем позову і розгляд його судом) і матеріальному (право на задоволення позову, на отримання судового захисту). Питання про об`єкт дії позовної давності виникає через відмінності в розумінні категорії «право на позов у матеріальному сенсі» (право на захист) у контексті її співвідношення із суб`єктивним матеріальним цивільним правом як одним з елементів змісту цивільних правовідносин. Набуття права на захист, для здійснення якого встановлена позовна давність, завжди пов`язане з порушенням суб`єктивного матеріального цивільного права. Суб`єктивне матеріальне цивільне право і право на позов відносяться до різних видів матеріального права: перше - регулятивне, друге - охоронне. Змістом права на позов є правомочність, що включає одну або декілька передбачених законом можливостей для припинення порушення, відновлення права або захисту права іншими способами, які можуть реалізовуватись тільки за допомогою звернення до суду.

Враховуючи, що метою встановлення у законі позовної давності є забезпечення захисту порушеного суб`єктивного матеріального права або охоронюваного законом інтересу в межах певного періоду часу, тобто тимчасове обмеження отримати захист за допомогою звернення до суду, слід дійти висновку, що об`єктом дії позовної давності є право на позовний захист (право на позов у матеріальному сенсі), що є самостійним правом (не ототожнюється із суб`єктивним матеріальним правом і реалізується в межах охоронних правовідносин), яким наділяється особа, право якої порушене.

Відповідно до статті 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Зазначений трирічний строк діє після порушення суб`єктивного матеріального цивільного права (регулятивного), тобто після виникнення права на захист (охоронного).

Як встановлено судом першої інстанції, матеріаливиконавчого провадження №52459287 на виконання виконавчого напису нотаріуса від 21.02.2013 року за № 205, містять акти державного виконавця від 21.11.2016 року, із змісту яких вбачається, що у зв`язку із здійсненням даного виконавчого провадження, державним виконавцем було здійснено виїзд за місцем проживання боржника, за адресою: АДРЕСА_1 , депроживав чоловік, який назвався братом боржниці та повідомив місце роботи ОСОБА_1 .

Крім того, державним виконавцем було здійснено виїзд за місцем роботи боржника, де ОСОБА_1 відмовилася від підпису і отримання документів виконавчого провадження (т.с. 2, а.с. 85, 90).

Відтак, враховуючи наведене, суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що позивачці стало відомо про порушення її права ще в листопаді 2016 року.

Проте, як вбачається з матеріалів справи, судом даний позов отримано лише 18 вересня 2020 року, а тому,позивачка пропустила встановлений законом строк позовної давності для захисту своїх цивільних прав.

Оскільки позивачем не наведено жодних причин,з яких нею пропущено строк звернення до суду, суд першої інстанції дійшов висновку, що строк позовної давності пропущено через неповажні причини, оскільки судом не встановлено будь-яких обставин, які б обмежували позивачку в реалізації наданого їй права на звернення до суду за захистом своїх інтересів у строки встановлені законом.

Апеляційна скарга також не містить причин, які б вказували на поважність пропуску ОСОБА_1 строку на звернення з позовом у межах трирічного строку.

У зв`язку з наведеним, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу необхідно задовольнити частково, рішення суду першої інстанції змінити, виклавши його мотивувальну частину у редакції цієї постанови.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 376, 381-384 ЦПК України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задовольнити частково.

Рішення Васильківського міськрайонного суду Київської області від 20 серпня 2021 року - змінити, виклавши мотивувальну частину рішення в редакції цієї постанови.

Постанова набирає чинності з моменту її прийняття, може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Повний текст виготовлено 08 серпня 2022 року.

Головуючий

Судді