Справа № 449/1536/20 Головуючий у 1 інстанції: Гуняк О.Я.
Провадження № 22-ц/811/3579/21 Доповідач в 2-й інстанції: Цяцяк Р. П.
Категорія справи:80
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 лютого 2022 року Львівський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді Цяцяка Р.П.,

суддів Ванівського О.М. та Крайник Н.П.,

за участю секретаря Ждан К.О.;

позивача ОСОБА_1 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Перемишлянського районного суду Львівської області від 16 вересня 2021 року,

В С Т А Н О В И В:

У грудні 2020 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Кам`янка-Бузької районної ради Львівської області про стягнення з відповідача на його користь невиплаченої заробітної плати з урахуванням індексу інфляції за 2000-2020 роки.

УхвалоюПеремишлянського районного суду Львівської області від 09 березня 2021 року у зв`язку з реорганізацією органів місцевого самоврядування шляхом приєднання їх до Львівської районної ради Львівської області до участі у справі в якості відповідача було залучено Львівську районну раду Львівської області як правонаступника Кам`янка-Бузької районної ради Львівської області (а.с. 58).

В кінцевій редакції позовних вимог позивач просив стягнути з Львівської районної ради Львівської області на його користь 372 591 грн. невиплаченої заробітної плати з урахуванням індексу інфляції за 2000-2020 роки.

Позовні вимоги обґрунтовувалися тим, що наказом Відділу управління майном і приватизації Кам`янка-Бузької районної ради від 18 квітня 2000 року позивача на виконання рішення Бродівського районного суду Львівської області від 28.03.2000 року було поновлено на посаді директора САТП №1305, яке у 2001 році було реорганізовано у Комунальне підприємство «Ортен».

Розпорядженням голови Кам`янка-Бузької районної ради Львівської області № 50-3/5 від 02.12.2002 року з позивачем в односторонньому порядку контракт від 10.10.2001 року було розірвано і звільнено його з посади директора КП «Ортен».

Стверджував, що з часу поновлення його на посаді директора САТП № 1305 (з 18.04.2000 року) йому не виплачувалася заробітна плата, а тому просив таку стягнути починаючи з 18.04.2000 року.

Позивач стверджував, що Кам`янка-Бузька района рада видала йому трудову книжку лише 27.04.2007 року та не провела з ним розрахунку за весь час його роботи на підприємстві, а тому вважає, що зарплату йому слід нараховувати по 2007 рік - з урахуванням індексу інфляції за весь час затримки виплати заробітної плати та затримки видачі трудової книжки (а.с. 1-2, 115-116).

Оскаржуваним рішенням позов задоволено частково.

Стягнуто з Львівської районної ради Львівської області на користь ОСОБА_1 невиплачену заробітну та індексацію у розмірі 87 548 гривень 43 копійок та середній заробіток за час затримки розрахунку у розмірі 23 697 гривень 94 коп.

Стягнуто з Львівської районної ради Львівської області в дохід держави 840 гривень 80 копійок судового збору.

У задоволенні решти позовних вимог відмовлено(а.с. 198-204).

Дане рішення оскаржив позивач.

Апелянт просить рішення суду змінити «в частині стягнення середнього заробітку за час затримки видачі трудової книжки та його індексації за період з 02.12.2002 р. по 31.12.2020 р. та стягнути 196 212 грн.», покликаючись на невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи та на неправильне застосування норм матеріального права (а.с. 206-208).

Відповідач, Львівська районна рада Львівської області, рішення суду не оскаржувала, явку свого представника в судове засідання не забезпечила, подавши до суду клопотання про відкладення розгляду справи «на іншу дату». За наведених обставин колегія суддів вважає можливим апеляційний розгляд справи з відсутності представника відповідача.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення апелянта (позивача) на підтримання доводів апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи та законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в порядку, що передбачений частиною 4 статті 367 ЦПК України, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з наступних підстав.

ЦПК України встановлено, що:

- цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін; учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом, і що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом (статті 12 і 81);

- обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання (частина 1 статті 82);

- доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (частина 1 статті 76).

Матеріалами справи стверджується наступне.

10 грудня 2020 року позивач звернувся до суду з позовом про стягнення з відповідача на його користь заробітної плати починаючи з 18 квітня 2000 року, тобто з часу поновлення його на посаді директора Сторояричівського автотранспортного підприємства (САТП) № 1305.

В подальшому, а саме - 11.09.2001 року, позивача було увільнено з посади директора КП САТП № 1305 та з 12.09.2001 року призначено директором КП «Ортеп» (а.с. 6), а 10.10.2002 року укладено з ним Контракт, як з директором КП «Ортеп» (а.с. 66-70).

02 грудня 2002 року розпорядженням голови Кам`янка-Бузької районної ради Львівської області було розірвано контракт з ОСОБА_1 , як директором КП «Ортеп», на підставі пункту 5.3 цього Контракту та звільнено згаданого позивача з займаної посади з 03 грудня 2002 року згідно пункту 8 статті 36 КЗпП України (а.с. 7).

За змістом пункту 5.3 вищезгаданого Контракту, керівник КП «Ортеп» може бути звільнений з посади, а цей контракт розірваний до закінчення терміну його дії, з негативних підстав, а саме (зокрема):

а) у разі систематичного невиконання керівником без поважних причин обов`язків покладених на нього цим контрактом;

б) у разі одноразового грубого порушення керівником законодавства чи обов`язків, передбачених контрактом, у результаті чого для підприємства настали значні негативні наслідки;

в) у разі невиконання підприємством зобов`язань перед бюджетом та Пенсійним фондом щодо сплати податків, зборів та обов`язкових платежів, а також невиконання підприємством зобов`язань щодо виплати заробітної плати працівникам чи недотримання графіка погашення заборгованості із заробітної плати (а.с. 66-70).

Ухвалою Львівського апеляційного адміністративного суду від 17 травня 2010 року було скасовано постанову Радехівського районного суду Львівської області від 26 жовтня 2009 року та закрито провадження у справі за позовом ОСОБА_1 до Кам`янка-Бузької районної ради Львівської області та Комунального підприємства «Ортеп» про поновлення згаданого позивача на посаді директора КП «Ортеп» та виплату йому заробітної плати за час вимушеного прогулу (а.с. 9-12).

Як визнав в суді апеляційної інстанції сам апелянт (позивач ОСОБА_1 ), в подальшому він розпорядження голови Кам`янка-Бузької районної ради Львівської області від 02 грудня 2002 року, яким було розірвано з ним контракт, як з директором КП «Ортеп», та звільнено його з займаної посади з негативних підстав, він не оскаржував, а відтак це розпорядження є чинним.

Більше того. Вироком Радехівського районного суду Львівської області від 04 квітня 2005 року ОСОБА_1 за час його діяльності на посаді директора САТП-1305 було визнано винним у скоєнні ряду службових злочинів, передбачених частиною 2 статті 364 КК України, та злочинів проти власності, які передбачені частиною 2 статті 191 КК України, та засуджено до 5 (п`яти) років позбавлення волі з позбавленням права обіймати посади пов`язані з матеріальною діяльністю строком на три роки (а.с. 155-160).

Як вбачається з Акту Контрольно-ревізійного відділу у Кам`янка-Бузькому районі Державної контрольно-ревізійної служби України від 12 листопада 2002 року «Про наслідки ревізії КП «Ортеп» та Акту комісії від 25 липня 2002 року, утвореної головою Кам`янка-Бузької районної ради, КП «Ортеп» є окремою госпрозрахунковою юридичною особою, яка має самостійний баланс і якою керує директор згаданого підприємства ( ОСОБА_1 ), посада якого є передбаченою штатним розписом саме згаданого підприємства і саме згаданим підприємством йому нараховувалась заробітна плата (а.с. 135), однак на даному підприємстві саме за керівництва ОСОБА_1 фактично була відсутньою будь-яка бухгалтерська звітність та облік (а.с. 128-144, 168).

В ході апеляційного розгляду справи позивач (апелянт) визнав, що посада директора КП САТП-1305, яку він займав, була передбаченою та знаходилась в штатному розписі саме КП САТП-1305, а не в штатному розписі районної ради, як відповідача по справі.

В той же час, позивач так і не зміг пояснити в суді апеляційної інстанції тієї обставини, чому він, як директор госпрозрахункового КП САТП-1305, не виплачував директору КП САТП-1305, як посадовій особі передбаченій штатним розписом згаданого підприємства (а.с. 135), заробітну плату протягом періоду з 18 квітня 2000 року по 02 грудня 2002 року (до дня його звільнення з цієї посади з негативних підстав), тобто протягом більш, як 19 місяців: в той час, коли це було його прямим посадовим обов`язком, як директора госпрозрахункового підприємства.

На твердження відповідача з посиланням на докази, які були здобутими в ході судових розглядів інших цивільних справ, ініційованих ОСОБА_1 , трудова книжка останнього була знайденою в кабінеті, який колись займав ОСОБА_1 перебуваючи на посаді директора КП САТП-1305 (а.с. 150).

На твердження самого позивача (апелянта), трудову книжку йому було повернуто ще 27 квітня 2007 року.

В той же час, позивач в ході апеляційного розгляду справи жодним чином не зміг пояснити те, що він звернувся до суду з позовом про стягнення заробітної плати починаючи з 18 квітня 2000 року лише 10 грудня 2020 року через більш, як 13 (тринадцять) років після повернення йому цієї трудової книжки.

Частиною 3 статті 13 ЦК України встановлено, що не допускаються дії особи, що вчиняються з наміром завдати шкоди іншій особі, а також зловживання правом в інших формах, а частиною 3 статті 16 - що в разі порушення особою положень (зокрема) вищезгаданої частини 3 статті 13 цього Кодексу суд може відмовити у захисті цивільного права та інтересу цієї особи.

З урахуванням всіх вищенаведених обставин по справі в їх сукупності, колегія суддів вважає, що відсутні правові підстави для задоволення позовних вимог ОСОБА_1 , а тому і його апеляційна скарга до задоволення не підлягає.

А відповідач рішення не оскаржував.

Відтак, колегія суддів приходить до висновку про те, що підстави для скасування оскаржуваного рішення відсутні, а апеляційну скаргу на нього слід залишити без задоволення.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374 п.1, 375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, Львівський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Перемишлянського районного суду Львівської області від 16 вересня 2021 року - без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскарженою у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови.

Повну постанову складено 28 лютого 2022 року.

Головуючий: Цяцяк Р. П.

Судді: Ванівський О.М.

Крайник Н.П.