Справа № 686/9055/21
Провадження № 2/686/1088/22
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17.02.2022

17 лютого 2022 року

Хмельницький міськрайонний суд

Хмельницької області

в складі: головуючого судді Чевилюк З.А.,

при секретарі Перун А.М.,

за участі позивача ОСОБА_1

розглянувши цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення матеріальної та моральної шкоди,-

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом ОСОБА_2 про стягнення матеріальної шкоди у розмірі 50000грн. та моральної шкоди у розмірі 200 000 грн за ухилення від виконання рішення Хмельницького міськрайонного суду від 17.11.2017 року у справі №686/14512/17.

З 2015 року ОСОБА_2 обмежила, створила перешкоди ОСОБА_1 у спілкуванняі та вихованні дитини-сина ОСОБА_3 , не дала можливість знати обох батьків,їх турботу,завдала психологічний тиск на дитину та створила небезпечне, неспокійне середовище для сина, що мало наслідком неврологічну хворобу-церебростенічний синдром.

Рішенням Хмельницького міськрайонного суду від 17.11.2017 року у справі№686/14512/17 встановлено порядок спілкування батька ОСОБА_1 та його сина ОСОБА_3 :

- кожен другий та четвертий тиждень місяця з 18 години п`ятниці після відвідування шкільного закладу до 18 години неділі з наступним поверненням дитини батьком за місцем проживання матері та з урахуванням стану здоров`я дитини;

- у першу половину осінніх, зимових, весняних та літніх канікул для забезпечення оздоровлення і відпочинку дитини, в літній канікулярний період за погодженням з матір`ю дитини;

- парні календарні роки у день народження дитини -10 грудня, день народження батька -16 лютого, на Новий рік, Різдво Христове та Великдень (за православним обрядом) з 10 години до 19 години за місцем проживання батька, у громадських місцях, закладах дозвілля та відпочинку міста Хмельницького, не порушуючи при цьому поряду відвідування дитиною шкільних занять;

- відвідування дитини у період хвороби за місцем її перебування.

25.01.2018 року відкрито виконавче провадження у справі №686/14512/17, оскільки відповідач відмовилась добровільно виконувати рішення. Рішення залишається невиконаним.

Постановами державного виконавця від 08.04.2019 року, 11.05.2019 року,11.10.2019 року, 08.11.2019 року,10.01.2020 року, 14.01.2020 року,02.03.2020 року накладено штрафи на відповідача у звязку з невиконанням рішення суду про участь ОСОБА_1 у вихованні дитини внаслідок неправомірних дій, перешкоджання ОСОБА_2 .

Внаслідок невиконання рішення суду заведені кримінальні справи за статтею 382 ч.1 КК від 13.06.2018 року, номер провадження 0003873, від 17.10.2019 року номер провадження 0004902, від 20.10.2010 року номер провадження 0003132.

Позивач з метою реалізації права на спілкування з дитиною звертався в поліцію, до Уповноваженого з права дитини ОСОБА_4 , у Службу у справах дітей.

Батькові, що проживає окремо заподіяно моральну шкоду, матеріальну шкоду через неможливість приймати участь у вихованні дитини, спілкуванні, реалізації своїх батьківських прав.

Для зустрічей та спілкування з сином позивач змінював ритм життя, зменшував робочий час, витрачав час на закупівлю продуктів, подарунків для сина, готування їжі для дитини. Матеріальна шкода виразилась у зменшенні робочого потенціалу відповідно до декларацій 2018 року дохід за 2017 рік 832000 грн, 2018 рік-279 000 грн., 2019 рік-147 322 грн., 2020 рік-прибуток-0. Матеральну шкоду визначив у розмірі 50 000 грн.

Позивач через свою стать, інвалідність зазнав дискримінації в реалізації батьківських прав приймати участь у вихованні сина, оскільки державними органами надавались переваги відповідачу як матері дитини.

ОСОБА_2 систематично створювались та створюються перешкоди у спілкуванні з дитиною.

Моральною шкодою визначаються страждання, заподіяні позивачу внаслідок фізичного, психологічного впливу, що призвело до погіршення, позбавлення можливості реалізації своїх звичок і бажань, ритму життя, погіршення відносин з оточуючими людьми, необхідності доводити в суді своє право на спілкування з дитиною та участі в її житті. Внаслідок дій ОСОБА_2 позивач набув інвалідність.

Моральну шкоду оцінено у 200000грн.

За матеріалами справи №686/32426/19 ОСОБА_2 є успішним підприємцем, особою з високим рівнем життя, власником нерухомості, веде розкішний спосіб життя з щомісячними подорожами за кордон.

З метою захисту права на спілкування та виховання дитини позивач звернувся з даним позовом до суду.

В судовому засіданні позивач позов підтримав та просив його задоволити. В підготовчому засіданні представником відповідача представлено письмовий відзив, за яким позов не визнано повністю. Відповідач вказує, що за матеріалами судової справи №686/32426/19 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визначення місця проживання дитини, ОСОБА_5 прихильний до матері та не бажає спілкуватись з батьком, що спровокувала поведінка батька, негативне ставлення до матері, погрози хлопчику, що він буде жити у дитячому будинку, а ОСОБА_2 буде притягнення до відповідальності, відбуватиме покарання. Бажання дитини першочергове. Завдана моральна та матеріальна шкода не доведена. Відповідач на судовий розгляд не з`явилась та не направила представника, заявила клопотання про відкладення розгляду справи у зв`язку з участі у судовому засіданні в Хмельницькому апеляційному суді. Після огляду сайту Хмельницького апеляційного суду, заслухавши позицію позивача, який безпосередньо приймав участь як сторона по справі про поділ майна в Хмельницькому апеляційному суді, у зв`язку з якою заявлено клопотання про відкладення даної справи, судом з`ясовано про завершення слухання в справі в апеляційній інстанції, та фізичну можливість відповідача бути присутньою в Хмельницькому міськрайонному суді під час засідання у даній справі. Інші поважні причини відсутності відповідачі, її представника не заявлено, що є підставою для відхилення клопотання ОСОБА_2 про відкладення розгляду справи.

Заслухавши сторони, дослідивши матеріали справи, судом з`ясовано наступні факти та відповідаючі їм правовідносини.

Відповідно до частини третьої статті 51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою.

Згідно ч. 1, 2 ст. 3 Конвенції про права дитини, ратифікованої Постановою Верховної Ради України від 27.02.1991 року, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Держави-учасниці зобов`язуються забезпечити дитині такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживають всіх відповідних законодавчих і адміністративних заходів.

Принципом 6 Декларації прав дитини, прийнятої резолюцією 1386(ХIV) Генеральної Асамблеї ООН від 20 листопада 1959 року, передбачено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові та розуміння. Вона має, якщо це можливо, зростати в піклуванні та під відповідальністю своїх батьків, у будь-якому разі в атмосфері любові та моральної і матеріальної забезпеченості.

У відповідності до вимог ст. 18 Конвенції про права дитини, батьки несуть основну відповідальність за виховання дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування.

Конвенція про права дитини в пункті 3 статті 9 закріпила принцип, за яким держави-учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить найкращим інтересам дитини.

У відповідності до ч. 2 ст. 150 СК України, батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток.

Як визначено ч. 1 ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства», виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці.

Статтею 141 СК України на батьків покладені рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини.

Право батька, матері та дитини на безперешкодне спілкування між собою, крім випадків, коли таке право обмежено законом, закріплено положеннями ст. 153 СК України.

При цьому, у відповідності до положень ч. 1, 2 ст. 15 Закону України «Про охорону дитинства», дитина, яка проживає окремо від батьків або одного з них, має право на підтримання з ними регулярних особистих стосунків і прямих контактів, в той час як батьки, які проживають окремо від дитини, зобов`язані брати участь у її вихованні, та мають право спілкуватися з нею, якщо судом визнано, що таке спілкування не перешкоджатиме нормальному вихованню дитини.

Відповідно дост. 1 Закону України "Про охорону дитинства"контакт з дитиною - це реалізація матір`ю, батьком, іншими членами сім`ї та родичами, у тому числі тими, з якими дитина не проживає, права на спілкування з дитиною, побачення зазначених осіб з дитиною, а також надання їм інформації про дитину або дитині про таких осіб, якщо це не суперечить інтересам дитини.

Як визначено частинами 1-3 статті 157 СК України, питання виховання дитини вирішується батьками спільно. Той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини.

Якщо той із батьків, з ким проживає дитина, чинить перешкоди тому з батьків, хто проживає окремо, у спілкуванні з дитиною та у її вихованні, зокрема, якщо він ухиляється від виконання рішення органу опіки та піклування, другий із батьків має право звернутися до суду з позовом про усунення цих перешкод (ч. 1 ст. 159 СК України).

Кожен має право на повагу до свого приватного і сімейного життя, до свого житла і кореспонденції(ст.8 Європейської конвенції з прав людини).

Додатково до вже наведеної статті 8 стаття 14 Конвенції передбачає:

«Користування правами та свободами, визнаними в цій Конвенції, має бути забезпечене без дискримінації за будь-якою ознакою - статі, раси, кольору шкіри, мови, релігії, політичних чи інших переконань, національного чи соціального походження, належності до національних меншин, майнового стану, народження, або за іншою ознакою.»

За правилами ч. 1, 3 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

Обов`язковою умовою надання правового захисту судом є наявність відповідного порушення прав, свобод або інтересів особи на момент її звернення до суду, порушення має бути реальним, стосуватися (зачіпати) зазвичай індивідуально виражених прав чи інтересів особи, яка стверджує про їх порушення.

Гарантоване статтею 55 Конституції України й конкретизоване у законах України право на судовий захист передбачає можливість звернення до суду за захистом порушеного права, але вимагає, щоб стверджуване порушення було обґрунтованим.

Відповідно до ч. 3 ст. 12, ч. 1, 5 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Сторони є батьками неповнолітнього ОСОБА_6 ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Малолітній ОСОБА_5 від народження проживає з матір`ю,. Сторони належним чином забезпечені житлом. Доказів зловживання сторін спиртними напоями або наркотичними засобами матеріали справи не містять. У позивача відсутня заборгованість за аліментами. Вищевказані факти підтверджені матеріалами справи №686/32426/17, Постанова ВС від 16.03.2021 р.

Між ОСОБА_1 та ОСОБА_7 склалась конфліктна ситуація щодо порядку участі у виховані та здійснені спілкування з дитиною, батьками якої вони є.

Обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлені ці обставини, якщо інше не встановлено законом.(ч.4 ст.82 ЦПК).

Верховним Судом у справі №686/32426/19 зроблено висновки, що виходячи з інтересів самої дитини, враховуючи при цьому її сталі соціальні зв`язки, місце навчання, психологічний стан, зокрема прихильність до матері та відсутність бажання зустрічатися й спілкуватися з батьком, ураховуючи висновок органу опіки та піклування, який є достатньо обґрунтованим та не суперечить інтересам дитини, а також дотримуючись балансу між інтересами дитини, правами батьків на виховання дитини і обов`язком батьків діяти в її інтересах доцільне подальше проживання малолітнього ОСОБА_6 ІНФОРМАЦІЯ_1 , разом із матір`ю, що сприятиме якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

Рішенням Хмельницького міськрайонного суду від 17.11.2017 року у справі№686/14512/17 встановлено порядок спілкування батька ОСОБА_1 та його сина ОСОБА_3 :

- кожен другий та четвертий тиждень місяця з 18 години п`ятниці після відвідування шкільного закладу до 18 години неділі з наступним поверненням дитини батьком за місцем проживання матері та з урахуванням стану здоров`я дитини;

- у першу половину осінніх, зимових, весняних та літніх канікул для забезпечення оздоровлення і відпочинку дитини, в літній канікулярний період за погодженням з матір`ю дитини;

- парні календарні роки у день народження дитини -10 грудня, день народження батька -16 лютого, на Новий рік, Різдво Христове та Великдень (за православним обрядом) з 10 години до 19 години за місцем проживання батька, у громадських місцях, закладах дозвілля та відпочинку міста Хмельницького, не порушуючи при цьому поряду відвідування дитиною шкільних занять;

- відвідування дитини у період хвороби за місцем її перебування.

25.01.2018 року відкрито виконавче провадження у справі №686/14512/17, оскільки відповідач відмовилась добровільно виконувати рішення. Рішення залишається невиконаним.

Постановами державного виконавця від 08.04.2019 року, 11.05.2019 року,11.10.2019 року, 08.11.2019 року,10.01.2020 року, 14.01.2020 року,02.03.2020 року накладено штрафи на відповідача у зв`язку з невиконанням рішення суду про участь ОСОБА_1 у вихованні дитини внаслідок неправомірних дій, перешкоджання ОСОБА_2 .

Внаслідок невиконання рішення суду заведені кримінальні справи за статтею 382 ч.1 КК від 13.06.2018 року, номер провадження 0003873, від 17.10.2019 року номер провадження 0004902, від 20.10.2010 року номер провадження 0003132.

Відповідно до ст.13 Закону України «Про судоустрій та статус суддів», судове рішення, яким закінчується розгляд справи в суді, ухвалюється іменем України. Судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об`єднаннями на всій території України. Обов`язковість урахування (преюдиційність) судових рішень для інших судів визначається законом. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд у межах повноважень, наданих йому законом. Невиконання судових рішень має наслідком юридичну відповідальність, установлену законом.

Загальні підстави відповідальності за завдану майнову та моральну шкоду передбачені нормами статей1166,1167 ЦК України, відповідно до яких шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності вини.

Відповідно до вимог ст. 23 ч. ч. 1 та 2 п. 2 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів.

Відповідно до вимог ст. 23 ч. 3 ЦК України моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Аналізуючи зазначені норми права, наявні підстави для висновку, що в деліктних правовідносинах юридичною підставою відповідальності, яка виникає внаслідок заподіяння шкоди, є склад цивільного правопорушення. І до його елементів належать протиправна поведінка завдавача шкоди, настання шкоди, причинний зв`язок між двома першими елементами і вина завдавача шкоди. Відсутність хоча б однієї складової виключає обов`язок по відшкодуванню шкоди.

При цьому, саме на потерпілого покладається обов`язок доведення факту неправомірної поведінки відповідача, заподіяння ним шкоди та її розмір, а також причинного зв`язку між протиправною поведінкою завдавача шкоди та негативними наслідками. Відповідач же повинен довести відсутність своєї вини у завданні потерпілому шкоди.

Доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (факти), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків ( ст.76 ЦПК України).

У Рішенні Європейського Суду «Спіцин проти України`підтверджено право заявника на відшкодування моральної шкоди у зв`язку з невиконанням рішення суду щодо порядку спілкування батька з дитиною, підтверджено та присуджено до відшкодування моральна шкода. Судом не взято до уваги заперечення Уряду щодо неналежної уваги до інтересів дитини; підтверджено право на індивідуальну скаргу. Право взаємного спілкування одного з батьків та дитини становить основоположний елемент «сімейного життя» у розумінні статті 8 Конвенції. Таким чином, у даній справі підтверджено, що батько має право на реалізацію права на спілкування з дитиною.

Суд не вбачає жодного причинно-наслідкового зв`язку між встановленим порушенням та стверджуваною матеріальною шкодою; отже, він відхиляє цю вимогу. Не підтверджений прчинний зв`язок між діями відповідача та зменшенням доходів позивача. Суд також вважає, що заявник мав зазнати болю та страждань внаслідок встановленого у цій справі порушення. В той же час слід зауважити, що не доведено факт набуття інвалідності позивачами внаслідок неправомірних дій відповідача.Ухвалюючи рішення на засадах справедливості, суд присуджує заявнику 50 000 грн. моральної шкоди. Вказаний розмір грошової компенсації завданих позивачу моральних страждань, внаслідок свідомого, систематичного невиконання відповідачем рішення суду, є достатнім, адекватним та справедливим. Судове рішення, яке набуло законної сили має в обов`язковому порядку виконуватись на території України, а органи державної влади повинні забезпечувати його виконання. В свою чергу, кожен окремий громадянин несе обов`язок по дотриманню закону та виконанню рішення суду. В протилежному випадку, при запереченні даного факту береться під сумнів та нівелюється закон та справедливість, правова держава в цілому, сімейні цінності, зокрема.

У рішенні Європейського суду з прав людини від 11 липня 2017 року у справі «М. С. проти України», заява № 2091/13, суд зауважив, що при визначенні найкращих інтересів дитини у кожній конкретній справі необхідно враховувати два аспекти: по-перше, інтересам дитини найкраще відповідає збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я є особливо непридатною або неблагополучною; по-друге, у найкращих інтересах дитини є забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагонадійним (параграф 76).

Судом не здобуто ніяких доказів негативних характеристик позивача, його прагнення в спілкуванні з дитиною є законним, обґрунтованим, підтверджено рішенням суду.

Зважаючи на викладене, заявлений позов підлягає частковому задоволеню.

Керуючись ст.ст. 4,5, 12, 81, 141, 258, 259, 280-282,354 ЦПК України суд,

ВИРІШИВ:

Позов задоволити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 моральну шкоду 50 000 грн. за ухилення від виконання рішення суду у справі №686/14512/17 від 17.01.2017 року про усунення перешкод у вихованні та спілкування з дитиною батькові, що проживає окремо.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь держави судовий збір 2270 грн.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Хмельницького апеляційного суду, шляхом подачі в 30 денний строк з дня проголошення судового рішення апеляційної скарги .

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_1 , АДРЕСА_1 .

Відповідач: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , НОМЕР_2 , АДРЕСА_2 .

Повний текст виготовлено 23 лютого 2022 року.

Суддя З.А.Чевилюк