Справа № 654/991/21
Провадження №2/654/197/2022
З А О Ч Н Е Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
22 лютого 2022 року м. Гола Пристань
Голопристанський районний суд Херсонської області у складі:
головуючої судді Ширінської О.Х.,
за участі секретаря Синевид І.І.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом Акціонерного товариства комерційний банк «ПРИВАТБАНК» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про стягнення боргу кредитором спадкодавця, -
АТ КБ «Приват Банк» звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про стягнення боргу кредитором спадкодавця.
В обґрунтування позову позивач зазначив, що 18.01.2008 року між АТ КБ «Приват Банк» та ОСОБА_4 було укладено договір б/н, відповідно до умов якого, остання отримала кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування згідно умов договору. ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_4 померла. Зобов`язання позичальниці за укладеною з АТ КБ «ПриватБанк» угодою належним чином не виконувалися, що призвело до заборгованості через несвоєчасне повернення отриманих кредитних коштів. Відповідачі постійно проживали разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, тобто вважаються такими, що прийняли спадщину, до складу якої входить у тому числі кредитні зобов`язання померлої. З посиланням на ст.ст. 1218, 1219, 1268, 1281, 1282 ЦК України, позивач просив стягнути з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 на користь АТ КБ «ПриватБанк» заборгованість у розмірі 7324,39 грн. за кредитним договором б/н від 18.01.2008 року та судовий збір.
В судове засіданні представник позивача не з`явився, але надав до суду належним чином оформлене клопотання, в якому просив суд розглянути справу без його участі. Позовні вимоги банку підтримував в повному обсязі та просив їх задовольнити.
Відповідачі ОСОБА_1 , ОСОБА_2 та ОСОБА_3 в судове засідання не з`явилися, причини неявки суду не повідомили. Про час та місце розгляду справи були повідомлені своєчасно та належним чином, підтвердженням чого є повернуті на адресу суду рекомендовані повідомлення про вручення поштового відправлення.
Згідно ч. 3 ст. 131 ЦПК України, учасники судового процесу зобов`язані повідомляти суд про причини неявки у судове засідання. У разі неповідомлення суду про причини неявки вважається, що учасники судового процесу не з`явилися в судове засідання без поважних причин.
Виходячи з наведеного, відповідно до ст. 280 ЦПК України, суд розглядає справу у відсутності відповідача і ухвалює заочне рішення, проти чого представник позивача у своїй заяві не заперечував.
Дослідивши та проаналізувавши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позовні вимоги не підлягають задоволенню, виходячи з наступного.
Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 11 ЦК України, підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.
Згідно ст. 629 ЦК України, договір є обов`язковим для виконання сторонами. Оскільки сторони уклали договір, вони набули взаємних прав та обов`язків.
Відповідно ст. 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства.
Положеннями ст. 530 ЦК України передбачено, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).
Згідно ст. 525 ЦК України, одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.
Відповідно до ст. 1049 ЦК України, позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.
Згідно ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.
Відповідно ч. 1 ст. 608 ЦК, зобов`язання припиняється смертю боржника, якщо воно є нерозривно пов`язаним з його особою і у зв`язку з цим не може бути виконане іншою особою. Дані правовідносини допускають правонаступництво в порядку спадкування.
Положеннями ст.ст. 1216, 1218 ЦК України визначено, що спадкуванням є перехід прав та обов`язків від фізичної особи, яка померла, до інших осіб. До складу спадщини входять усі права та обов`язки померлої особи, які належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.
Відповідно до ч. 1, 3, 5 ст. 1268 ЦК України, спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини.
В силу положень ст. 1282 ЦК України, спадкоємці зобов`язані задовольнити вимоги кредитора повністю, але в межах вартості майна, одержаного у спадщину. Кожен із спадкоємців зобов`язаний задовольнити вимоги кредитора особисто, у розмірі, який відповідає його частці у спадщині. Вимоги кредитора спадкоємці зобов`язані задовольнити шляхом одноразового платежу, якщо домовленістю між спадкоємцями та кредитором інше не встановлено. У разі відмови від одноразового платежу суд за позовом кредитора звертає стягнення на майно, яке було передане спадкоємцям у натурі.
Відповідно до роз`яснень постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30.03.2012 року № 5 «Про практику застосування законодавства при вирішення спорів, що виникають із кредитних правовідносин» спадкоємці боржника є боржниками перед кредитором лише за умови прийняття спадщини та у межах вартості майна, одержаного у спадщину.
Отже, до спадкоємців боржника обов`язок перед позикодавцями (кредиторами) спадкодавця виникає лише у межах, передбачених статтею 1282 ЦК України, тобто в межах вартості майна, одержаного у спадщину.
Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом; кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій (стаття 12 ЦПК України).
У відповідності до ст. 77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень.
Згідно зі ст.ст. 79-80 ЦПК України, достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмету доказування.
Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Судом встановлено, що 18 січня 2008 року ОСОБА_4 стала клієнтом АТ КБ «ПриватБанк», ідентифікувавшись та ознайомившись з умовами та правилами надання банківських послуг, підписавши анкету-заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у ПриватБанку, позичальник отримала кредит у виді встановленого ліміту на платіжну карту зі сплатою відсотків за користування згідно умов договору.
Як вбачається з матеріалів справи, позивач свої зобов`язання за договором виконав в повному обсязі: надав відповідачеві кредит у розмірі, встановленому договором.
Відповідно до наданого позивачем розрахунку, ОСОБА_4 неналежно виконувала свої зобов`язання, тим самим порушувала умови договору, що призвело до виникнення заборгованості станом на дату її смерті у загальному розмірі 7324,39 грн.
Згідно свідоцтва про смерть серії НОМЕР_1 , ОСОБА_4 померла ІНФОРМАЦІЯ_2 , про що 11 грудня 2018 року складено відповідний актовий запис № 13.
Позивач вважає, що спадкоємцями померлої є відповідачі по справі - ОСОБА_1 , ОСОБА_2 та ОСОБА_3
01 квітня 2020 року позивачем було направлено до Голопристанської державної нотаріальної контори претензію кредитора в порядку ст. 1281 ЦК України, на що було отримано відповідь від 05 травня 2020 року, з якої вбачається, що Голопристанською державною нотаріальною конторою Херсонської області на підставі претензії АТ КБ «ПриватБанк» заведено спадкову справу № 100/2020 на майно, що залишилось після смерті ОСОБА_4 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 . Відомості про спадкоємців ОСОБА_4 в Голопристанській державній нотаріальній конторі Херсонської області відсутні, коло спадкоємців не відоме. У разі звернення спадкоємців ОСОБА_4 до Голопристанської державної нотаріальної контори Херсонської області зміст заяви АТ КБ «ПриватБанк» буде доведено до їх відома.
25 червня 2020 року позивачем було направлено лист-претензію на адресу ОСОБА_1 , ОСОБА_2 та ОСОБА_3 щодо сплати заборгованості в розмірі 7324,39 грн. за кредитним договором від 13.09.2007 року, як спадкоємців після померлої ОСОБА_4 .
Оскільки боржник помер, то відповідати перед кредитором на підставі ст.1281,1282 ЦК України за борги спадкодавця має спадкоємець у межах вартості майна, одержаного у спадщину. Таким чином, АТ КБ «ПриватБанк», як позивач, зобов`язаний довести, що саме відповідачі ОСОБА_1 , ОСОБА_2 та ОСОБА_3 є спадкоємцями померлої ОСОБА_4 , прийняли після неї спадщину, а вартість майна, прийнятого спадкоємцями у спадщину, є відповідною розміру заборгованості.
Позивач в своєму позові зазначає, що спадкоємцем у порядку ч. 3 ст. 1268 ЦК України, який постійно проживав разом із спадкодавцем ОСОБА_4 на час відкриття спадщини, є відповідачі ОСОБА_1 , ОСОБА_2 та ОСОБА_3 . На підтвердження даної обставини банк посилається на копії паспортів позичальника та відповідачів, де зазначено одну й ту саму адресу зареєстрованого місця проживання: АДРЕСА_1 .
Суд вважає, що сам факт реєстрації місця проживання відповідачів ОСОБА_1 , ОСОБА_2 та ОСОБА_3 за однією адресою із спадкодавцем на час відкриття спадщини не є належним та допустимим доказом того, що саме вони є спадкоємцями та прийняли після померлої спадщину. До того ж, суду не було надано доказів кровної спорідненості вищевказаних осіб та/або інших родинних зв`язків.
Крім того, позивачем не надано доказів на підтвердження того, що спадкодавцю ОСОБА_4 за життя взагалі належало будь-яке рухоме чи нерухоме майно, його об`єм та вартість, не зважаючи на те, що інформація про зареєстровані права на нерухоме майно та їх обтяження, що міститься у Державному реєстрі прав, згідно з положеннями ч. 1 ст. 32 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» є відкритою, загальнодоступною та платною.
Ставлячи вимоги про стягнення з відповідачів кредитної заборгованості, позивач взагалі не зазначає, яка сума підлягає стягненню з кожного з них, оскільки вимоги кредитора спадкоємець зобов`язаний задовольнити особисто саме в тому розмірі, який відповідає його частці у спадщині і такий обов`язок не є солідарним.
Окремої уваги заслуговує віднесення позивачем відповідачів до спадкоємців померлої.
Так, згідно відповіді від завідуючого Голопристанською державною нотаріальною конторою від 30.12.2021 р. за вих. № 1282/02-14, Голопристанською державною нотаріальною конторою Херсонської області на підставі претензії АТ КБ «ПриватБанк» від 01.04.2020 року ха вх. № 354/02-14 від 05.05.2020 року, заведено спадкову справу № 100/2020 на майно, що залишилось після смерті ОСОБА_4 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 . Відомості про спадкоємців ОСОБА_4 в Голопристанській державній нотаріальній конторі Херсонської області відсутні, свідоцтва про право на спадщину не видавались.
Матеріали справи не містять доказів складання ОСОБА_4 заповіту, а отже спадкування повинно здійснюватися за законом.
Ані позовна заява, ані матеріли справи не містять посилань чи відомостей про будь-які родинні відносини між ОСОБА_4 та відповідачами, проживання останніх з спадкодавцем однією сім`єю не менш, як п`ять років до часу відкриття спадщини, чи перебування когось із них у неї на утриманні. Вказане унеможливлює віднесення ОСОБА_1 , ОСОБА_2 та ОСОБА_3 до жодної із п`яти черг спадкоємців за законом. Більш того, віднесення їх всіх до однієї черги, що свідчило б про спадкування ними майна в рівних частинах, а не можливість їхнього усунення від права на спадкування через віддаленість лінії споріднення з спадкодавцем, оскільки, як передбачено ч. 2 ст.1258 ЦК України кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування в разі відсутності спадкоємців попередньої черги.
Із зазначеного слід дійти висновку, що факт реєстрації відповідачів за тією ж адресою, що й спадкодавця не вказує на їхню належність до спадкоємців. Також реєстрація місця проживання, як ОСОБА_4 так і ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 в АДРЕСА_1 , не підтверджує їхнього реального спільного проживання за вказаною адресою, що є обов`язковою умовою для прийняття спадщини по ч. 3 ст. 1268 ЦК України.
Суд приймає до уваги, що долучена до позову копія паспорта ОСОБА_4 , яка містить відмітку про зареєстровану адресу її проживання, була отримана банком під час укладання договору (тобто в 2008 році), а тому не може бути належним підтвердженням актуальності цих даних і на теперішній час, оскільки такі відомості додатково не перевірялися.
З урахуванням вищевикладеного, суд вважає, що позивачем не надано належних та допустимих доказів для задоволення позовних вимог, а саме: доказів того, що відповідачі прийняли спадщину,що після смерті позичальника, до його спадкоємців, окрім обов`язку по погашенню кредитних зобов`язань перейшло право на матеріальні блага, в межах вартості яких останні повинні задовольнити вимоги АТ КБ «ПриватБанк», відсутні належні та допустимі докази щодо спадкової маси на час відкриття спадщини, на підтвердження того, що саме входило до складу спадщини, яка відкрилась після смерті ОСОБА_4 , та вартості одержаного у спадщину майна спадкоємцями.
За таких обставин, всебічно, повно, об`єктивно та безпосередньо дослідивши наявні у справі докази, з урахуванням всіх обставин та матеріалів справи, суд дійшов висновку про необґрунтованість позовних вимог АТ КБ «ПриватБанк» та ухвалює рішення про відмову у задоволенні позову.
Відповідно до ст. 141 ЦПК України, оскільки суд відмовляє в задоволенні позовних вимог, то судові витрати, понесені позивачем, відшкодуванню не підлягають.
Керуючись ст.ст. 12, 13, 81, 89, 141, 229, 258-259, 263-268, 280-284, 288-289 ЦПК України, ст.ст. 526, 549, 623, 1048-1052, 1054 ЦК України, суд,
В задоволенні позовних вимог Акціонерного товариства комерційний банк «ПРИВАТБАНК» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про стягнення боргу кредитором спадкодавця відмовити.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, яку може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.
Заочне рішення може бути оскаржене у загальному порядку.
Рішення може бути оскаржено до Херсонського апеляційного суду через Голопристанський районний суд протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку на подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано.

Суддя: О. Х. Ширінська