Справа № 202/4449/22
Провадження № 2/202/1809/2022
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 листопада 2022 року Індустріальний районний суд м. Дніпропетровська

у складі:

головуючий суддя Кухтін Г.О.

за участю секретаря: Калантаєнка Д.В.,

представника позивача ОСОБА_1

представника відповідача ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Дніпро цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про розірвання шлюбу, -

ВСТАНОВИВ:

4 вересня 2015 року між позивачем та відповідачем було зареєстровано шлюб. Сторони мають двох спільних неповнолітніх дітей. З 2021 року фактично сім`я припинила своє існування, в зв`язку із чим, позивач, через свого представника, просила шлюб розірвати.

У судовому засіданні представник позивача, адвокат Ключенкова Х.В., суду пояснила, що наразі позивачка проживає у Росії, в неї знаходяться оригінали документів, у тому числі оригінал свідоцтва про одруження. Позивач передала адвокату скановані копії документів на підставі яких адвокат підготувала позов.

Представник відповідача, адвокат Мироняк Т.С. у судовому засіданні не заперечувала проти розірвання шлюбу, в той же час просила встановити факт припинення відносин між сторонами у жовтні 2019 року.

Також представниками сторін зазначено про відсутність доказів як припинення сімейних відносин так і можливості зберегти сім`ю.

Представники сторін посилались, що між сторонами по справі 4 вересня 2015 року Солнцевським відділом РАГС Управління РАГС Москви було зареєстровано шлюбу, про що складено актовий запис № 1798.

Вислухавши представників сторін, дослідивши матеріали справи суд приходить до наступних висновків.

Відповідно до ч. 1 ст. 110 СК України позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя.

Згідно ч. 2 ст. 112 СК України, шлюб розривається, якщо судом буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу не відповідало б інтересам одного із них, інтересам їх дітей, які мають істотне значення.

Статтею 5 Протоколу № 7 Європейської конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року (Конвенцію ратифіковано Законом №475/97-ВР(475/97-ВР) від 17.07.1997) встановлено, що кожен з подружжя у відносинах між собою і в їхніх відносинах зі своїми дітьми користується рівними правами та обов`язками цивільного характеру, що виникають зі вступу у шлюб, перебування в шлюбі та у випадку його розірвання.

Згідно зі ст. 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка, що відповідає ст. 51 Конституції України. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Таке положення національного законодавства України відповідає ст. 16 Загальної декларації прав людини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 10.12.1948, згідно з якою чоловіки і жінки, які досягли повноліття, мають право без будь-яких обмежень за ознакою раси, національності або релігії одружуватися і засновувати сім`ю. Вони користуються однаковими правами щодо одруження під час шлюбу та під час його розірвання. Позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя (ст. 110 СК України).

В той же час, проголошена Конституцією України охорона сім`ї державою полягає, зокрема, в тому, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей.

Однак, ні позивач ні відповідач особисто у судове засідання не з`явились, особистих пояснень щодо підстав розірвання шлюбу, дійсних відносин, що склались між подружжям, та інше, безпосередньо позивачем та відповідачем до суду надано не було як і не долучено до матеріалів справи доказів, на підтвердження обставин на які посилався представник позивача у позові, у тому числі свідоцтва про шлюб, свідоцтва про народження дітей, перебування позивача закордоном та інше.

В той же час, сімейне законодавство не передбачає можливості розірвання шлюбу представником одного з подружжя або їх обох за довіреністю останніх, а правила ЦК про представництво, довіреність і доручення на ці правовідносини не поширюються, що також підтверджується абз. 2 п. 15 Пленуму Верховного Суду України 21.12.2007 № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя»

Враховуючи вищевикладене, суд обґрунтовано приходить до висновку про неможливість на підставі поданих представником позивача доказів встановити та з`ясовувати фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, враховуючи наявність двох неповнолітніх дітей, можливості вжиття заходів щодо примирення подружжя, та інші обставини життя подружжя, що могли б стати підставою для розірвання шлюбу, в зв`язку із чим, позовні вимоги не знайшли свого підтвердження в ході розгляду справи, а відтак у задоволенні позову слід відмовити.

Окремо суд звертає увагу на те, що ст. 95 ЦПК України передбачено, що письмовими доказами є документи (крім електронних документів), які містять дані про обставини, що мають значення для правильного вирішення спору. Письмові докази подаються в оригіналі або в належним чином засвідченій копії, якщо інше не передбачено цим Кодексом. Якщо для вирішення спору має значення лише частина документа, подається засвідчений витяг з нього. Учасники справи мають право подавати письмові докази в електронних копіях, посвідчених електронним підписом, прирівняним до власноручного підпису відповідно до закону. Електронна копія письмового доказу не вважається електронним доказом. Копії документів вважаються засвідченими належним чином, якщо їх засвідчено в порядку, встановленому чинним законодавством.

В той же час, адвокат, що діє в інтересах позивача, зазначила у судовому засіданні, що вона робила копії із копій наданих позивачам, а тому долучені до позовної заяви копії документів підлягають відхиленню з огляду на порушення порядку їх подання.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 24, 61, 104, 105, 110, 112 СК України, ст.ст. 2, 13, 263, 264 ЦПК України, -

УХВАЛИВ:

У задоволенні позову ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про розірвання шлюбу- відмовити.

Рішення може бути оскаржено в Дніпровський апеляційний суд протягом 30 днів з дня його проголошення шляхом подачі апеляційної скарги.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення зазначених вище строків, або після перегляду рішення в апеляційному порядку, якщо його не скасовано.

Повний текст рішення виготовлено 02.12.2022 року.

Суддя Г.О. Кухтін