Справа № 128/1455/15-ц
УХВАЛА

Іменем України

27 грудня 2022 року м. Вінниця

Вінницький районний суд Вінницької області

в складі:

судді Ганкіної І.А.,

за участю секретаря Шикун Я.С.,

без участі сторін,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Вінниця в залі суду скаргу скаржника ОСОБА_1 (боржника) у виконавчому провадженні на дії державного виконавця, зобов`язання вчинити дії та визначення розміру заборгованості, за участю заінтересованих осіб: Державного виконавця Вінницького відділу державної виконавчої служби у Вінницькому районі Вінницької області Центрально-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Хмельницький) Клименко Лариси Дмитрівни та стягувача ОСОБА_2 , -

УСТАНОВИВ:

Скаржник ОСОБА_1 звернувся до суду з вищевказаною скаргою, мотивуючи її тим, що він є батьком неповнолітньої дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Після розірвання шлюбу донька проживає разом із матір`ю ОСОБА_2 . Відповідно до рішення Вінницького районного суду Вінницької області від 10 грудня 2015 року, що постановлено у цивільній справі №128/1455/15-ц за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення аліментів на неповнолітніх дітей судом було видано виконавчий лист, згідно із яким з скаржника стягуються аліменти на утримання неповнолітньої доньки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 у розмірі 1/4 частки всіх видів доходів щомісяця, але не менше 30% прожиткового мінімуму для відповідного віку дитини. 15.01.2016 Вінницьким ВДВС у Вінницькому р-ні Вінницької області було відкрито виконавче провадження № АСВП: 49804045 і до 25.05.2020 стягувалися аліменти, а 25.05.2020 виконавчий документ було повернуто стягувачу за її заявою, що свідчить напис на виконавчому листі. Надалі за офіційним місцем роботи ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 відраховувалися добровільно за його заявою аліменти із заробітної плати у частці, що визначена виконавчим листом. У лютому 2022 року скаржник був мобілізований на військову службу. За його основним місцем роботи йому нараховували зарплату і відраховували аліменти до моменту припинення нарахування оплати мобілізованим працівникам. Оскільки на початку військового вторгнення росії заявник отримував виплати за місцем несення військової служби без роздруківки і складові структури цих виплат йому не були відомі, та він самостійно перераховував аліменти із врахуванням отриманих доходів, хоча згідно п. 8 Переліку видів доходів, які враховуються при визначенні розміру аліментів на одного з подружжя, дітей, батьків, інших осіб, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 26 лютого 1993 р. N 146,з військовослужбовців Збройних Сил України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань, Держспецзв`язку, Держприкордонслужби, поліцейських, осіб рядового і начальницького складу органів і підрозділів внутрішніх справ, Національного антикорупційного бюро, Державного бюро розслідувань, БЕБ, служби цивільного захисту та Державної кримінально-виконавчої служби, співробітників Служби судової охорони утримання аліментів провадиться з усіх видів грошового забезпечення, крім грошового забезпечення, що не має постійного характеру, та інших випадків, передбачених законом. Згідно п. 8 Переліку видів доходів, які враховуються при визначенні розміру аліментів на одного з подружжя, дітей, батьків, інших осіб, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 26 лютого 1993 р. N 146 утримання аліментів не провадиться з польового забезпечення, надбавок до заробітної плати й

інших сум, які виплачуються замість добових і квартирних;(пп.6) компенсаційних сум, які виплачуються за амортизацію інструментів і зношеність одягу; (пп.7)вартості речового, продовольчого забезпечення або його грошової компенсації; (пп.21). Отож, із військовослужбовців аліменти стягуються лише із грошового забезпечення.

18 серпня 2022 року ОСОБА_1 було надано довідку за місцем несення військової служби, де зазначено, яку суму грошового забезпечення йому було нараховано помісячно. Отож, враховуючи перекази, фактично станом на 01 вересня 2022 року переплата становить 29171, 52 грн. Як вбачається із доданих заявником доказів, з 01 березня по 01 жовтня 2022 року матір`ю дитини отримано в загальному підсумку 92370, 82 грн, з яких 49893, 49 грн. перераховані особисто та 42477, 33 грн. перераховані за його постійним місцем роботи.

02 вересня 2022 року стягувач ОСОБА_2 знову звернулася до ВДВС із заявою про примусове виконання рішення суду, а тому наразі на примусовому виконанні у Вінницькому ВДВС у Вінницькому районі Вінницької області ЦЗМРУ МЮ (м. Хмельницький) знаходиться виконавчий лист, що виданий 28.12.2015 Вінницьким районним судом Вінницької області на підставі рішення Вінницького районного суду Вінницької області від 10 грудня 2015 року, що постановлено у цивільній справі №128/1455/15-ц за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення аліментів на неповнолітніх дітей, згідно із яким з скаржника стягуються аліменти на утримання неповнолітньої доньки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 у розмірі 1/4 частки всіх видів доходів щомісяця, але не менше 30% прожиткового мінімуму для відповідного віку дитини.

Державним виконавцем Клименко Л.Д. було здійснено розрахунок заборгованості зі сплати аліментів, де вказано, що станом на 31.08.22 заборгованість становить 3803,88 грн. Оскільки виконання рішення суду було розпочато ще у 2016 році, то відповідно потрібно виходити з того, що наявні проплати, що були здійснені до того, як стягувач звернулася до ВДВС із заявою про примусове стягнення. 13.09.22 заявником було подано до ВДВС заяву про самостійне виконання суду, надано всі відповідні квитанції про оплату, довідку про розмір заробітку та перераховані аліменти з місця роботи попередньої та довідку про розмір грошового забезпечення з місця несення військової служби, надано розрахунок суми боргу, де чітко видно, що є переплата, а не борг.

Зважаючи на те, що скаржником було подано підтверджуючі сплату документи, а також довідки про отримані доходи, подав також до ВДВС заяву про розрахунок заборгованості з урахуванням самостійного виконання рішення суду. У відповідь на його заяви 06 жовтня 2022 року, було отримано два листа із відповідями на звернення. Державний виконавець надала той же самий розрахунок заборгованості, що і був. Наданим заявником платіжним документам та довідкам про розмір доходів не було приділено жодної уваги, що є грубим порушенням закону та прав. Державним виконавцем Діденку О.М. було надано розрахунок заборгованості по аліментах, де зазначено, що заборгованість станом на 31.08 22 складає 3803, 88 грн, що не відповідає дійсним обставинам справи.

До судового засідання скаржник ОСОБА_1 надав суду заяву, за якою вимоги скарги підтримує, та просить їх задоволити. Судове засідання просить провести у його відсутність.

Представник Державного виконавця Вінницького ВДВС у Вінницькому районі Вінницької області Центрально-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Хмельницький) Клименко Л.Д. до судового засідання не з`явився, про дату, час та місце судового розгляду була повідомлена належним чином. Матеріали скарги отримували. Подали суду відзив, за яким не визнають вимоги скарги, в задоволені скарги просять відмовити у повному обсязі. Зазначають, що після вчинення ряду виконавчих дій та вказують, що станом на 31.10.2022 року заборгованість по сплаті аліментів складає 3 857,01 грн.

Стягувач ОСОБА_2 до судового засідання не з`явилася, про дату час та місце судового розгляду повідомлялася судом належним чином. Матеріали скарги отримували.

Частиною 3 статті 211 ЦПК України визначено, що учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності.

Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

За вказаних обставин суд вважає можливим провести судове засідання за відсутності учасників справи та без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу.

Вивчивши матеріали скарги, оглянувши матеріали цивільної справи № 128/1455/15-ц, суд дійшов такого висновку.

Відповідно до ч. 1 ст. 74 Закону України «Про виконавче провадження» рішення, дії чи бездіяльність виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання судового рішення можуть бути оскаржені сторонами, іншими учасниками та особами до суду, який видав виконавчий документ, у порядку, передбаченому законом.

Так, судовий контроль за виконанням судових рішень регулюється розділом VII ЦПК України 2017 року.

Відповідно до ст. 447 ЦПК України, сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.

КЦС ВС у постанові від 01.10.2020 у справі №344/17895/19 зробив висновок про те, що питання з приводу правомірності визначення державним виконавцем розміру аліментів підлягає розгляду в порядку судового контролю за виконанням судових рішень, шляхом подання скарги на рішення, дії чи бездіяльність державного виконавця, а, отже, не підлягають розгляду в порядку позовного провадження.

Відповідно до статті 81 СК України перелік видів доходів, які враховуються при визначенні розміру аліментів на одного з подружжя, дітей, батьків, інших осіб, затверджується КМ України.

У пункті 12 Переліку видів доходів, які враховуються при визначенні розміру аліментів на одного з подружжя, дітей, батьків, інших осіб, затвердженого постановою КМ України від 26 лютого 1993 року № 146 визначені види доходів, з яких не провадиться утримання аліментів, перелік яких є вичерпним.

Відповідно до частини третьої статті 71 Закону України "Про виконавче провадження" визначення суми заборгованість зі сплати аліментів, присуджених як частка від заробітку (доходу), визначається виконавцем у порядку, встановленому СК України.

Згідно частини другої статті 195 СК України заборгованість за аліментами платника аліментів, який не працював на час виникнення заборгованості або є фізичною особою - підприємцем і перебуває на спрощеній системі оподаткування, або є громадянином України, який одержує заробіток (дохід) у державі, з якою Україна не має договору про правову допомогу, визначається виходячи із середньої заробітної плати працівника для даної місцевості. У разі встановлення джерела і розміру заробітку (доходу) платника аліментів, який він одержав за кордоном, за заявою одержувача аліментів державний виконавець, приватний виконавець здійснює перерахунок заборгованості.

Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 05 грудня 2018 року у справі № 904/7326/17 (провадження № 12-197гс18) вказано, що "право сторони виконавчого провадження на звернення зі скаргою до суду на підставі статті 339 ГПК України пов`язане з порушенням прав такої сторони під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця"

У постанові Верховного Суду в складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 22 квітня 2020 року в справі № 641/7824/18 (провадження № 61-10355св19) зазначено, що "завданням цивільного судочинства є саме ефективний захист порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. В порядку судового контролю за виконанням судових рішень такий захист можливий за умови, що права, свободи чи інтереси сторони виконавчого провадження порушені, а скаржник використовує цивільне судочинство для такого захисту. По своїй суті ініціювання справи щодо судового контролю за виконанням судових рішень не для захисту прав та інтересів є недопустимим".

У постанові Верховного Суду в складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 25 січня 2021 року в справі № 758/10761/13-ц (провадження № 61-19815сво19) зроблено висновок, що "загальні засади (принципи) приватного права мають фундаментальний характер й інші джерела правового регулювання, у першу чергу, акти сімейного законодавства, мають відповідати змісту загальних засад. Це, зокрема, проявляється в тому, що загальні засади (принципи) є по своїй суті нормами прямої дії".

У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду від 11 березня 2020 року у справі № 572/2303/19 (провадження № 61-407св20) вказано, що "відповідно до частини третьої статті 195 СК України розмір заборгованості за аліментами обчисляється державним виконавцем, приватним виконавцем, а в разі виникнення спору - судом. Відповідно до частини третьої статті 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Положеннями статей 77-80 ЦПК України визначено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Згідно статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Встановивши, що матеріалами виконавчого провадження підтверджена наявність певного боргу по аліментам з боку заявника, а останній не був позбавлений подати такі докази на спростування наявного у виконавчому провадженні розрахунку, проте належними та допустимими доказами не спростував, суд першої інстанції, з висновком якого погодився апеляційний суд, прийшов правильного висновку про відмову в задоволенні скарги".

Згідно частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Суд встановив, що оспорюваний розрахунок заборгованості є незаконним та обґрунтованим, таким, що складений поза межами повноважень.

В ухвалі Верховного Суду у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду від 14 липня 2020 року у справі № 664/2751/16-ц (провадження № 61-6274ск20) зазначено, що: "згідно з частиною першою статті 70 Закону України "Про виконавче провадження" розмір відрахувань із заробітної плати, пенсії, стипендії та інших доходів боржника вираховується із суми, що залишається після утримання податків, зборів та єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування. Наведений порядок визначення розміру аліментів передбачений у разі отримання платником доходів, що сплачуються із доходу після утримання обов`язкових податків і зборів, однак, ОСОБА_2 таких платежів не здійснює, аліменти на утримання доньки сплачуються, виходячи із розміру середнього заробітку працівника у Олешківському районі Херсонської області. У випадку, коли платник аліментів не працює, розмір щомісячних платежів встановлюється за приписами статті 71 Закону України "Про виконавче провадження" та частини другої статті 195 СК України, згідно з якими не передбачено зменшення суми середньомісячного заробітку у даній місцевості на суму видатків, що зазвичай сплачуються із фактично отриманого доходу платника, як це встановлено для платників за приписами частини першої статті 70 цього Закону".

Згідно частини другої статті 410 ЦПК України не може бути скасоване правильне по суті і законне рішення з одних лише формальних міркувань.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Згідно статті 120 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) строки, в межах яких вчиняються процесуальні дії, встановлюються законом, а якщо такі строки законом не визначені, - встановлюються судом.

Відповідно до положень ст. 126 ЦПК України, право на вчинення процесуальної дії втрачається із закінченням строку, встановленого законом або судом . Відповідно до ч. 1, ч. 4, ч. 5 ст. 127 ЦПК України, суд за заявою учасника справи поновлює пропущений процесуальний строк, встановлений законом, якщо визнає причини його пропуску поважними, крім випадків, коли цим Кодексом встановлено неможливість такого поновлення.

Одночасно із поданням заяви про поновлення процесуального строку має бути вчинена процесуальна дія (подана заява, скарга, документи тощо), щодо якої пропущено строк.

Пропуск строку, встановленого законом або судом учаснику справи для подання доказів, інших матеріалів чи вчинення певних дій, не звільняє такого учасника від обов`язку вчинити відповідну процесуальну дію.

Про поновлення або продовження процесуального строку суд постановляє ухвалу.

В частині другій статті 449 ЦПК України передбачено, що пропущений з поважних причин строк для подання скарги може бути поновлено судом.

Із змісту наведених правових норм убачається, що підставою для поновлення строку для подання скарги є факт пропуску заявником такого строку з поважних причин.

Поважними є причини, пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для заявника подати у встановлений законом строк скаргу до суду. Це також ті обставини, що вказують на безпосереднє унеможливлення або ускладнення можливості вчинення процесуальних дій у визначених законом строк, що виникли об`єктивно, незалежно від волі особи, яка пропустила строк.

Крім того, поважність причин пропущеного строку для подання скарги пов`язана не тільки з часом безпосередньої обізнаності особи про певні обставини (факти порушення її прав), а й з об`єктивною можливістю цієї особи знати про ці обставини. Можливість знати про порушення своїх прав випливає із загальних засад захисту цивільних прав та інтересів, за якими особа, маючи право на захист, здійснює його на власний розсуд у передбачений законом спосіб, що створює в неї цю можливість знати про посягання на права. Обов`язок доведення часу, з якого особі стало відомо про порушення її права, покладається на заявника.

Перелік причин, які слід вважати поважними, законодавцем не зазначено, а тому суд відповідно до ст. 89 ЦПК України дає оцінку поважності причин за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на повному, всебічному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Стаття 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі Конвенція) гарантує право на справедливий і публічний розгляд справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, при визначенні цивільних прав і обов`язків особи чи при розгляді будь-якого кримінального обвинувачення, що пред`являється особі.

Ключовими принципами статті 6 є верховенство права та належне здійснення правосуддя. Ці принципи також є основоположними елементами права на справедливий суд.

Право на суд покриває надзвичайно широке поле різноманітних категорій - воно стосується як інституційних та організаційних аспектів, так і особливостей здійснення окремих судових процедур. Своєрідним механізмом, який дозволяє розуміти, тлумачити та застосовувати Конвенцію є практика Європейського суду з прав людини (далі Суд), яку він викладає у своїх рішеннях.

Враховуючи той факт, що право на справедливий суд займає основне місце у системі глобальних цінностей демократичного суспільства, Європейський суд у своїй практиці пропонує досить широке його тлумачення.

З огляду на вищевикладене, з метою повного та всебічного розгляду скарги на дії державного виконавця, суд вважає за необхідне поновити стороні скаржника строк на подання скарги.

Судом є встановленим, що відповідно до рішення Вінницького районного суду Вінницької області від 10 грудня 2015 року, що постановлено у цивільній справі №128/1455/15-ц за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення аліментів на неповнолітніх дітей судом було видано виконавчий лист, згідно із яким з скаржника стягуються аліменти на утримання неповнолітньої доньки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 у розмірі 1/4 частки всіх видів доходів щомісяця, але не менше 30% прожиткового мінімуму для відповідного віку дитини.

15.01.2016 Вінницьким ВДВС у Вінницькому р-ні Вінницької області було відкрито виконавче провадження № АСВП: 49804045 і до 25.05.2020 стягувалися аліменти, а 25.05.2020 виконавчий документ було повернуто стягувачу за її заявою, що свідчить напис на виконавчому листі.

Надалі за місцем роботи ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 відраховувалися добровільно за його заявою аліменти із заробітної плати у частці, що визначена виконавчим листом. У лютому 2022 року скаржник був мобілізований на військову службу.

За його основним місцем роботи йому нараховували зарплату і відраховували аліменти до моменту припинення нарахування оплати мобілізованим працівникам. З початку військового вторгнення росії заявник отримував виплати за місцем несення військової служби без роздруківки і складові структури цих виплат йому не були відомі, тому він самостійно перераховував аліменти із врахуванням отриманих доходів.

Згідно п. 8 Переліку видів доходів, які враховуються при визначенні розміру аліментів на одного з подружжя, дітей, батьків, інших осіб, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 26 лютого 1993 р. N 146,з військовослужбовців Збройних Сил України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань, Держспецзв`язку, Держприкордонслужби, поліцейських, осіб рядового і начальницького складу органів і підрозділів внутрішніх справ, Національного антикорупційного бюро, Державного бюро розслідувань, БЕБ, служби цивільного захисту та Державної кримінально-виконавчої служби, співробітників Служби судової охорони утримання аліментів провадиться з усіх видів грошового забезпечення, крім грошового забезпечення, що не має постійного характеру, та інших випадків, передбачених законом.

Згідно п. 8 Переліку видів доходів, які враховуються при визначенні розміру аліментів на одного з подружжя, дітей, батьків, інших осіб, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 26 лютого 1993 р. N 146 утримання аліментів не провадиться з польового забезпечення, надбавок до заробітної плати й інших сум, які виплачуються замість добових і квартирних;(пп.6) компенсаційних сум, які виплачуються за амортизацію інструментів і зношеність одягу; (пп.7)вартості речового, продовольчого забезпечення або його грошової компенсації; (пп.21). Отож, із військовослужбовців аліменти стягуються лише із грошового забезпечення.

18 серпня 2022 року ОСОБА_1 було надано довідку за місцем несення військової служби, де зазначено, яку суму грошового забезпечення йому було нараховано помісячно. Отож, враховуючи перекази, фактично станом на 01 вересня 2022 року переплата становить 29171, 52 грн.

Як вбачається із доданих заявником доказів, з 01 березня по 01 жовтня 2022 року матір`ю дитини отримано в загальному підсумку 92370, 82 грн, з яких 49893, 49 грн. перераховані особисто та 42477, 33 грн. перераховані за його постійним місцем роботи.

02 вересня 2022 року стягувач ОСОБА_2 знову звернулася до ВДВС із заявою про примусове виконання рішення суду, а тому наразі на примусовому виконанні у Вінницькому ВДВС у Вінницькому районі Вінницької області ЦЗМРУ МЮ (м. Хмельницький) знаходиться виконавчий лист, що виданий 28.12.2015 Вінницьким районним судом Вінницької області на підставі рішення Вінницького районного суду Вінницької області від 10 грудня 2015 року, що постановлено у цивільній справі №128/1455/15-ц за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення аліментів на неповнолітніх дітей, згідно із яким з нього стягуються аліменти на утримання неповнолітньої доньки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 у розмірі 1/4 частки всіх видів доходів щомісяця, але не менше 30% прожиткового мінімуму для відповідного віку дитини.

Державним виконавцем Клименко Л.Д. було здійснено розрахунок заборгованості зі сплати аліментів, де вказано, що станом на 31.08.22 заборгованість становить 3803,88 грн. Оскільки виконання рішення суду було розпочато ще у 2016 році, то відповідно потрібно виходити з того, що наявні проплати, що були здійснені до того, як стягувач звернулася до ВДВС із заявою про примусове стягнення. 13.09.22 заявником було подано до ВДВС заяву про самостійне виконання суду, надано всі відповідні квитанції про оплату, довідку про розмір заробітку та перераховані аліменти з місця роботи попередньої та довідку про розмір грошового забезпечення з місця несення військової служби, надано розрахунок суми боргу,що державним виконавцем враховані лише частково і державний виконавець надана вимогу скаржника той же самий розрахунок заборгованості, що і був.

Згідно з ч.2 ст.451 ЦПК України у разі встановлення обґрунтованості скарги суд визнає оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність неправомірними і зобов`язує державного виконавця або іншу посадову особу органу державної виконавчої служби, приватного виконавця усунути порушення (поновити порушене право заявника).

Зважаючи на встановлені порушення під час здійснення державним виконавцем розрахунку заборгованості по аліментам станом на 31.08.2022, які на даний час не усунуті, скаргу ОСОБА_1 належить задовольнити, визнати зазначений розрахунок неправомірним та зобов`язати державного виконавця здійснити повторний розрахунок заборгованості відповідно до вимог законодавства.

Враховуючи вищевикладене, проаналізувавши вимоги скарги та надані суду матеріали, суд вважає, що вимоги скарги ОСОБА_1 підлягають до задоволення.

Керуючись ст. ст. 10,18,39,40,41,48,74 ЗУ «Про виконавче провадження», «Інструкцією з організації примусового виконання рішень», ст.ст. 127, 268, ЦПК України, -

УХВАЛИВ:

Скаргу ОСОБА_1 задовільнити частково.

Поновити строк для подання скарги на дії державного виконавця, зобов`язання вчинити дії та визначення розміру заборгованості.

Визнати неправомірними дії державного виконавця Вінницького відділу державної виконавчої служби у Вінницькому районі Вінницької області ЦЗМРУ МЮ (м. Хмельницький) Клименко Лариси Дмитрівни щодо розрахунку заборгованості по аліментам, який здійснено в рамках виконавчого провадження № 69763400 при примусовому виконанні виконавчого листа, що виданий 28.12.2015 Вінницьким районним судом Вінницької області на підставі рішення Вінницького районного суду Вінницької області від 10 грудня 2015 року, що постановлено у цивільній справі №128/1455/15-ц за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення аліментів на неповнолітніх дітей, без урахування самостійного виконання рішення суду боржником ОСОБА_1 .

Зобов`язати державного виконавця Вінницького відділу державної виконавчої служби у Вінницькому районі Вінницької області ЦЗМРУ МЮ (м. Хмельницький) Клименко Лариси Дмитрівни здійснити повторний перерахунок розрахунку заборгованості по аліментам, який здійснено в рамках виконавчого провадження № 69763400 при примусовому виконанні виконавчого листа, що виданий 28.12.2015 Вінницьким районним судом Вінницької області на підставі рішення Вінницького районного суду Вінницької області від 10 грудня 2015 року, що постановлено у цивільній справі №128/1455/15-ц за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення аліментів на неповнолітніх дітей.

Ухвала суду може бути оскаржена до Вінницького апеляційного суду на протязі 15 днів з моменту її винесення.

У разі якщо ухвалу було постановлено без участі особи, яка її оскаржує, апеляційна скарга подається протягом 15 днів з дня вручення йому відповідної ухвали.

Учасник справи, якому ухвала суду не була вручена у день її проголошення або складання, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом 15 днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

У відповідності до п.п. 15.5, п.п.15 п. 1 Розділу ХШ Перехідних положень ЦПК України, до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно- телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди.

Суддя І.А. Ганкіна