Постанова

Іменем України

07 грудня 2022 року

м. Київ

справа № 342/208/20

провадження № 61-8945св22

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Луспеника Д. Д.,

суддів: Воробйової І. А., Гулька Б. І. (суддя-доповідач), Коломієць Г. В., Черняк Ю. В.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 , правонаступником якого є ОСОБА_2 ;

відповідачі: ОСОБА_3 , філія приватного акціонерного товариства «Зернопродукт МХП Перспектив», реєстраційна служба Городенківського районного управління юстиції Івано-Франківської області, Коломийська районна державна адміністрація Івано-Франківської

області;

треті особи: Городенківська районна державна адміністрація

Івано-Франківської області, відділ у Городенківському районі Головного управління Держгеокадастру в Івано-Франківській області, Головне управління Держгеокадастру в Івано-Франківській області, приватне науково-виробниче підприємство «Укрспецтехнологія», Серафинецька сільська рада Городенківського району Івано-Франківської області;

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну

скаргу ОСОБА_4 на рішення Городенківського районного суду Івано-Франківської області від 06 травня 2022 року

у складі судді Гайдич Р. М. та постанову Івано-Франківського апеляційного суду від 18 серпня 2022 року у складі колегії суддів: Фединяка В. Д., Василишин Л. В., Максюти І. О.,

ВСТАНОВИВ:

1. Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

У лютому 2020 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_4 , філії публічного акціонерного товариства «Зернопродукт МХП Перспектив» (далі - філія ПрАТ «Зернопродукт МХП Перспектив»), реєстраційної служби Городенківського районного управління юстиції

Івано-Франківської області, Коломийської районної державної адміністрації Івано-Франківської області (далі - Коломийська РДА Івано-Франківської області), треті особи: Городенківська районна державна адміністрація

Івано-Франківської області (далі - Городенківська РДА Івано-Франківської області), відділ у Городенківському районі Головного управління Держгеокадастру в Івано-Франківській області, Головне управління Держгеокадастру в Івано-Франківській області, приватне науково-виробниче підприємство «Укрспецтехнологія» (далі - ПНВП «Укрспецтехнологія»), Серафинецька сільська рада Городенківського району Івано-Франківської області, про скасування державної реєстрації земельної ділянки та договору оренди.

Позовна заява мотивована тим, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла його дружина - ОСОБА_5 , 1933 року народження, після смерті якої відкрилася спадщина на належне їй майно. Згідно свідоцтва про право на спадщину за законом від 22 грудня 2018 року він успадкував:

- право на земельну частку (пай) у землі, яка перебуває у спілці

селян власників «Золотий колос», місцезнаходження: с. Серафинці Городенківського району Івано-Франківської області, розміром

89,89 умовних кадастрових гектарів без визначення меж цієї частки в натурі (на місцевості), належного його померлій дружині - ОСОБА_5 на підставі сертифікату на право на земельну частку (пай) серії РН № 228912, виданого 17 липня 2000 року Городенківською РДА Івано-Франківської області на підставі рішення Городенківської РДА Івано-Франківської області від 20 квітня 2000 року № 138, зареєстрованого у Книзі реєстрації сертифікатів на земельну частку (пай) 17 липня 2000 року за № 550;

- право на земельну частку (пай) у землі, яка перебуває в агрофірмі «Золотий колос», місцезнаходження: с. Серафинці Городенківського району Івано-Франківської області, розміром 94,95 умовних кадастрових гектарів без визначення меж цієї частки в натурі (на місцевості), належного померлій дружині - ОСОБА_5 на підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом після смерті ОСОБА_6 , посвідченого 22 лютого 2001 року державним нотаріусом Городенківської районної державної нотаріальної контори Івано-Франківської області Паньків Д. М., зареєстрованого

07 березня 2001 року у Книзі реєстрації сертифікатів на право на земельну частку (пай).

Таким чином, він як спадкоємець за законом після смерті своєї дружини - ОСОБА_5 , фактично вступив в управління спадковим майном. Виготовивши технічну документацію із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки (паїв) в натурі (на місцевості),

25 березня 2019 року він звернувся до відділу у Городенківському районі Головного управління Держгеокадастру в Івано-Франківській області із заявою про внесення відомостей (змін до них) до Державного земельного кадастру. Рішенням відділу у Городенківському районі Головного управління Держгеокадастру в Івано-Франківській області від 02 квітня

2019 року № РВ-019 йому було відмовлено у внесенні відомостей до Державного земельного кадастру з таких підстав: «перетин ділянок

з ділянкою № :05:002:0165, площа співпадає на 100 %, ділянка зареєстрована за ОСОБА_4 »

Згідно з рішенням Городенківського районного суду Івано-Франківської області від 14 вересня 2015 року у справі № 342/879/15, що набрало законної сили, за ОСОБА_4 визнано право на земельну частку (пай) розміром 99,38 умовних кадастрових гектарів на території Серафинецької сільської ради Городенківського району Івано-Франківської області як на спадкове майно за сертифікатом на право на земельну частку (пай) серія

ІФ № 0107102, виданого 20 квітня 2000 року Городенківською РДА

Івано-Франківської області ОСОБА_5 (1912 року народження), яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 .

У подальшому, 31 травня 2016 року, проведено державну реєстрацію земельних ділянок з кадастровими номерами :07:004:0037, :05:002:0165, площами 2,5196 га та 0,1534 га відповідно, за ОСОБА_4 . Крім того, 05 серпня 2016 року державним реєстратором проведено державну реєстрацію договору оренди від 23 червня 2016 рокуна вказані земельні ділянки, який укладений між ОСОБА_4 та філією ПрАТ «Зернопродукт МХП Перспектив», терміном на 7 років.

Таким чином, він був позбавлений свого права землекористування на земельну частку (пай), яку успадкував після смерті своєї дружини.

З огляду на викладене, ОСОБА_1 просив суд:

- скасувати проведену 31 травня 2016 року державну реєстрацію на земельні ділянки, кадастрові номери: :07:004:0037, :05:002:0165, площами 2,5196 га та 0,1534 га відповідно, власником якої є ОСОБА_4 ;

- скасувати проведену 05 серпня 2016 року державну реєстрацію договору оренди на земельні ділянки, кадастрові номери: :07:004:0037, :05:002:0165, площами 2,5196 га та 0,1534 га відповідно, укладеного 23 червня 2016 року між ОСОБА_4 та філією ПрАТ «Зернопродукт МХП Перспектив», терміном на 7 років;

- вирішити питання розподілу судових витрат.

Короткий зміст судових рішень

Ухвалою Городенківського районного суду Івано-Франківської області

від 02 березня 2020 року прийнято до розгляду та відкрито провадження

у вищевказаній справі.

30 червня 2020 року представником ОСОБА_1 - ОСОБА_7 - подано до суду заяву про зменшення розміру позовних вимог, в якій просила суд позовні вимоги ОСОБА_1 в частині до реєстраційної служби Городенківського районного управління юстиції Івано-Франківської області не розглядати по суті, а вважати їх як помилково вказані.

Ухвалою суду Івано-Франківського апеляційного суду від 31 серпня

2021 року до участі у справі в якості правонаступника позивача залучено ОСОБА_2 , як спадкоємця після смерті ІНФОРМАЦІЯ_3 ОСОБА_1

03 грудня 2021 року від ОСОБА_2 надійшла до суду заява про збільшення позовних вимог.

Ухвалою Городенківського районного суду Івано-Франківської області

від 20 грудня 2021 року залучено до участі у справі як співвідповідача - Коломийську РДА Івано-Франківської області.

Рішенням Городенківського районного суду Івано-Франківської області

від 06 травня 2022 року позов ОСОБА_1 , правонаступником якого

є ОСОБА_2 , до ОСОБА_4 задоволено.

Визнано протиправним та скасовано розпорядження Городенківської РДА Івано-Франківської області від 20 квітня 2016 року № 125 «Про надання дозволу на виділення земельної частки (паю) в натурі (на місцевості) та передачу у власність земельних ділянок на території Серафинецької сільської ради ОСОБА_4 ».

Скасовано проведену 02 серпня 2016 року державну реєстрацію права власності на земельну ділянку, площею 2,5196 га, кадастровий номер :07:004:0037, в урочищі «СЯМ» та на земельну ділянки, площею 0,1534 га, кадастровий номер :05:002:0165, в урочищі «ЯЙЦЯ»,

які зареєстровані за ОСОБА_4 .

Скасовано проведену 05 серпня 2016 року державну реєстрацію договору оренди землі від 23 червня 2016 року, укладеного між ОСОБА_4 та філією ПрАТ «Зернопродукт МХП Перспектив», на земельну ділянку,

площею 2,5196 га, кадастровий номери :07:004:0037, в урочищі «СЯМ».

Скасовано проведену 05 серпня 2016 року державну реєстрацію договору оренди землі від 23 червня 2016 року, укладеного між ОСОБА_4 та філією ПрАТ «Зернопродукт МХП Перспектив», на земельну ділянку,

площею 0,1534 га кадастровий номер :05:002:0165 в урочищі «ЯЙЦЯ».

В іншій частині позову до відповідачів: філії ПрАТ «Зернопродукт МХП Перспектив», реєстраційної служби Городенківського районного управління юстиції Івано-Франківської області, Коломийської РДА Івано-Франківської області відмовлено.

Вирішено питання розподілу судових витрат.

Рішення суду районного суду мотивовано тим, що земельні ділянки, які на підставі рішення Городенківського районного суду від 14 вересня 2015 року у справі № 342/879/15 належать на праві власності ОСОБА_4 , знаходяться в урочищі «ВІКНИНА» на території Серафинецької сільської ради Городенківського району Івано-Франківської області. Городенківська РДА Івано-Франківської області, приймаючи розпорядження від 20 квітня 2016 року № 125 про передачу ОСОБА_4 у власність земельну частку (пай), розміром 99,38 умовних кадастрових гектарів, не врахувала інформацію, яка містилася у Сертифікаті на право на земельну частку (пай) серія ІФ № 0107102 від 20 квітня 2000 року, внаслідок чого помилково передала їй у власність земельні ділянки в урочищі «СЯМ» та урочищі «ЯЙЦЯ», замість вірного - урочище «ВІКНИНА». Отже, за ОСОБА_4 було помилково зареєстровано право власності на земельну ділянку,

площею 2,5196 га (кадастровий номер :07:004:0037) в урочищі «СЯМ» та земельну ділянку, площею 0,1534 га (кадастровий номер :05:002:0165) в урочищі «ЯЙЦЯ», оскільки зазначені земельні ділянки відповідно сертифікатів на право на земельну частку (пай) належать ОСОБА_1 , правонаступником якого є ОСОБА_2 .

Доказів щодо порушення прав та інтересів позивача іншими відповідачами суду не було надано, хоча ними вчинялися дії щодо оформлення права власності на спірні земельні ділянки за ОСОБА_4 , а тому суд вважав, що у задоволені вимог до інших відповідачів слід відмовити.

Короткий зміст судового рішення суду апеляційної інстанції

Постановою Івано-Франківського апеляційного суду від 18 серпня 2022 року апеляційну скаргу ОСОБА_4 залишено без задоволення. Рішення Городенківського районного суду Івано-Франківської областівід 06 травня 2022 року залишено без змін.

Погоджуючись із висновками районного суду, апеляційний суд також вказав, що реєстрація права власності за ОСОБА_4 на земельну ділянку, площею 2,5196 га, кадастровий номер :07:004:0037 в урочищі «СЯМ», та земельну ділянку, площею 0,1534 га, кадастровий номер :05:002:0165 в урочищі «ЯЙЦЯ», як і укладення договору оренди на ці земельні ділянки між ОСОБА_4 та філією ПрАТ «Зернопродукт МХП Перспектив»,порушує право власності позивача, оскільки зазначені вище земельні ділянки належать позивачу, що підтверджується копією протоколу загальних зборів пайовиків сільськогосподарського виробничого кооперативу «Золотий колос» від 15 серпня 2015 року та незаконно були передані у власність ОСОБА_4 .

Разом з тим, ОСОБА_4 на підставі рішення Городенківського районного суду від 14 вересня 2015 року у справі № 342/879/15 належить право на земельну частку (пай) розміром 99,38 умовних кадастрових гектарів на території Серафинецької сільської Городенківського району Івано-Франківської області, яка успадкована після смерті ОСОБА_5 , яка знаходиться в урочищі «ВІКНИНА», що не позбавляє права ОСОБА_4 на оформлення права власності на цю земельну ділянку.

За таких обставин вірним є висновок суду першої інстанції щодо скасування проведеної 05 серпня 2016 року державної реєстрації договору оренди землі від 23 червня 2016 року, укладеного між ОСОБА_4 та філією ПрАТ «Зернопродукт МХП Перспектив», на земельну ділянку,

площею 2,5196 га, кадастровий номер :07:004:0037 в урочищі «СЯМ», та земельну ділянку, площею 0,1534 га, кадастровий номер :05:002:0165 в урочищі «ЯЙЦЯ», так як зазначені земельні ділянки належать на праві власності позивачу, що підтверджується письмовими доказами, які містяться у матеріалах справи, і яким суд надав належну правову оцінку.

Короткий зміст вимог касаційної скарги

У касаційній скарзі ОСОБА_4 , посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить оскаржувані судові рішення скасувати

й ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позову ОСОБА_1 , правонаступником якого є ОСОБА_2 ,відмовити у повному обсязі.

Надходження касаційної скарги до суду касаційної інстанції

Ухвалою Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової

палати Касаційного цивільного суду від 17 жовтня 2022 року відкрито

касаційне провадження у вищевказаній справі та витребувано її матеріали

з Городенківського районного суду Івано-Франківської області.

У задоволенні клопотання ОСОБА_4 про зупинення виконання судових рішень до закінчення їх перегляду у касаційному порядку відмовлено.

У листопаді 2022 року справа надійшла до Верховного Суду.

Ухвалою Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової

палати Касаційного цивільного суду від 28 листопада 2022 року справу

за позовом ОСОБА_1 , правонаступником якого є ОСОБА_2 , до ОСОБА_4 , філії ПАТ «Зернопродукт МХП Перспектив», реєстраційної служби Городенківського районного управління юстиції Івано-Франківської області, Коломийської РДА Івано-Франківської області, треті особи: Городенківська РДА Івано-Франківської області, відділ у Городенківському районі Головного управління Держгеокадастру в Івано-Франківській області, Головне управління Держгеокадастру в Івано-Франківській області, ПНВП «Укрспецтехнологія», Серафинецька сільська рада Городенківського району Івано-Франківської області, про скасування державної реєстрації земельної ділянки та договору оренди, за касаційною скаргою ОСОБА_4

на рішення Городенківського районного суду Івано-Франківської області

від 06 травня 2022 року та постанову Івано-Франківського апеляційного суду від 18 серпня 2022 року призначено до судового розгляду.

Аргументи учасників справи

Доводи особи, яка подала касаційну скаргу

Касаційна скарга ОСОБА_4 мотивована тим, що суди попередніх інстанцій фактично захистили порушене право позивача за її рахунок. Очевидно, що право позивача було порушене органами державної влади, місцевого самоврядування та їх службовими особами під час оформлення на її ім`я права власності на земельні ділянки, які їй було виділено в натурі (на місцевості) як власнику земельної частки (паю) з повним погашенням сертифікату на земельну частку (пай), який вичерпав свою дію, а тому повторне оформлення права власності на земельні ділянки з виділенням їх в натурі як власнику земельної частки (паю) уже неможливо.

Таким чином, суди безпідставно позбавили її права власності на землю, право власності на яку вона отримала правомірно, так як мала на це право. Вимога позивача виправити минулу «помилку» органу державної влади не повинна непропорційним чином втручатися у її набуте право, так як вона покладалася на легітимність добросовісних дій державного органу, а тому скасування помилково наданого їй права на майно має відбуватися за принципом «належного урядування», з виплатою їй відповідної компенсації чи іншого виду належного відшкодування, як добросовісному власникові отриманого від держави майна. Будь-які помилки органу державної влади мають покладатися на суму державу, а не виправлятися за рахунок осіб, яких вини стосуються. Тому судами не дотримано принципу пропорційності втручанні у право власності на майно, що є порушенням статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та практики Європейського суду з прав людини.

Крім того, суди не звернули уваги на те, що позивачем невірно обрано спосіб судового захисту порушеного права, так як належним способом захисту (відновлення) прав позивача у даному спорі є віндикація, адже за нею зареєстровано право власності (стаття 388 ЦК України). Скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав, визнання недійсними чи скасування документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, а також скасування державної реєстрації прав допускається виключно з одночасним визнанням, зміною чи припиненням цим рішенням речових прав, обтяжень речових прав, зареєстрованих відповідно до законодавства (за наявності таких прав). Суди не ухвалювали рішення про визнання, зміну чи припинення речових прав, зареєстрованих відповідно до законодавства на її ім`я. При цьому суди не звернули увагу на те, що з 16 січня 2020 року законодавець виключив такий спосіб захисту порушених речових прав як скасування запису про державну реєстрацію права, а отже, обраний спосіб судового захисту шляхом скасування запису про державну реєстрацію права власності на спірні земельні ділянки не ґрунтуються на вимогах закону, і навіть у разі задоволення такої вимоги, не може забезпечити відновлення порушеного права позивача.

Посилається на відповідні правові висновки Великої Палати Верховного Суду та Верховного Суду.

У жовтні 2022 року до Верховного Суду надійшли пояснення Головного управління Держгеокадастру в Івано-Франківській області, в яких зазначено, що внесення відомостей до Державного земельного кадастру належить до виключної компетенції Держгеокадастру та його територіальних органів. Законодавством, яке регулює земельні правовідносини, встановлено порядок скасування реєстрації земельних ділянок, однак механізм виконання такої процедури не розроблений, оскільки у програмному забезпеченні «Національна кадастрова система»,

в якій вносяться відомості до Державного земельного кадастру, відсутній необхідний функціонал. Таким чином, функціональна можливість програми, якою користується Державний кадастровий реєстратор, не дозволяє скасувати державну реєстрацію земельних ділянок за іншими підставами, ніж зазначені в законодавстві, зокрема, за рішенням суду. Разом з тим, повідомлення про зареєстровані (припинені) речові права у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, у тому числі і за рішенням суду надходять з органів реєстру прав до відповідного територіального органу Держгеокадастру і після чого такі відомості вносяться у Поземельну

книгу. Після скасування речового права на спірні земельні ділянки за

ОСОБА_4 у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, державний кадастровий реєстратор отримає в порядку інформаційного обміну інформацію про скасування права, відповідно до чого і внесе зміни до Державного земельного кадастру. При прийняття рішення просять врахувати дані пояснення та проводити розгляд справи без участі уповноваженого представника Головного управління Держгеокадастру в Івано-Франківській області.

Доводи особи, яка подала відзив на касаційну скаргу

У листопаді 2022 року до Верховного Суду надійшов відзив представника ОСОБА_2 - ОСОБА_8 - на касаційну скаргу ОСОБА_4 ,

в якому зазначено, що оскаржувані судові рішення є законними та обґрунтованими, а доводи касаційної скарги - безпідставними. Посилання ОСОБА_4 на відповідні правові висновки Великої Палати Верховного Суду не заслуговують на увагу, оскільки у цій справі інші фактичні обставини. Судами не заперечено право відповідачки на земельні ділянки

і не позбавлено її такого права, оскільки земельні ділянки, які належали

її покійній бабусі - ОСОБА_5 , 1912 року народження, на підставі сертифіката на право на земельну частку (пай) серії ІФ №0107102

від 20 квітня 2000 року, розміром 99,38 умовних кадастрових гектарів, знаходяться в урочищі «ВІКНИНА» та до цього часу залишаються невитребуваними. Судами попередніх інстанцій встановлено порушення прав та інтересів позивача і його звернення до суду позовом саме у такий спосіб дозволить відновити його порушене права та належно оформити право власності на належні йому земельні ділянки.

Фактичні обставини справи, встановлені судами

Згідно з сертифікатом на право на земельну частку (пай) серії ІФ № 0107223, виданого 29 квітня 2000 року ОСОБА_5 (1933 року народження), що проживає у с. Серафинці Городенківського району Івано-Франківської області, на підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом

від 22 лютого 2001 року належить право на земельну частку (пай) у землі, яка перебуває у колективній власності агрофірми «Золотий колос», розміром 94,95 умовних кадастрових гектарів без визначення меж цієї частки в натурі (на місцевості). Зазначений сертифікат був виданий ОСОБА_6 , спадкоємцем якої є ОСОБА_5 (т. 1, а. с. 11).

Відповідно до сертифікату на право на земельну частку (пай) серії РН

№ 228912, виданого 17 липня 2000 року ОСОБА_5 (1933 року народження), що проживає у с. Серафинці Городенківського району

Івано-Франківської області, належить право на земельну частку (пай)

у землі, яка перебуває у колективній власності селянської спілки «Золотий колос», розміром 89,89 умовних кадастрових гектарів без визначення меж цієї частки в натурі (на місцевості) (т. 1, а. с. 12).

ОСОБА_5 померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії НОМЕР_1 , виданого 07 березня 2004 року Серафинецькою сільською радою Городенківського району Івано-Франківської області (т. 1, а. с. 22).

На підставі свідоцтва про право на спадщину за законом 22 грудня

2018 року, посвідченого державним нотаріусом Городенківської районної державної нотаріальної контори Івано-Франківської області Білоконь К. С., зареєстрованого у реєстрі за № 1499, спадкова справа № 492/2017,

позивач - ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , прийняв спадщину після смерті дружини - ОСОБА_5 (1933 року народження), яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , спадкове майно складається із права на земельну частку (пай) у землі, яка перебуває у спілки селян власників «Золотий колос», розміром 89,89 умовних кадастрових гектарів без визначення меж цієї частки в натурі (на місцевості), належного померлій на підставі сертифікату на право на земельну частку (пай) серії РН № 228913, та права на земельну частку (пай) у землі, яка перебуває у агрофірми «Золотий колос», розміром 94,95 умовних кадастрових гектарів без визначення меж цієї частки в натурі (на місцевості), належного померлій на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом (т. 1, а. с. 23).

Рішенням Серафинецької сільської ради Городенківського району Івано-Франківської області від 26 лютого 2019 року № 296 «Про надання дозволу на виділення земельної частки (паю) в натурі (на місцевості) та передачу

у власність земельних ділянок на території Серафинецької сільської

ради ОСОБА_1 » передано у власність земельні частки (паї),

площею 89,89 умовних кадастрових гектарів та площею 94,95 умовних кадастрових гектарів ОСОБА_1 на підставі успадкованого права згідно з свідоцтва про право на спадщину за законом від 22 грудня

2018 року, виділивши їх в натурі (на місцевості), для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, за межами населеного пункту

с. Серафинці на території Серафинецької сільської ради Городенківського району Івано-Франківської області, загальною площею 2,6730 га, а саме: площею 2,5196 га та площею 0,1534 га (т. 1, а. с. 9).

На підставі клопотання/заяви ОСОБА_1 та рішення Серафинецької сільської ради Городенківського району Івано-Франківської області

від 26 лютого 2019 року № 296 «Про надання дозволу на виділення земельної частки (паю) в натурі (на місцевості) та передачу у власність земельних ділянок на території Серафинецької сільської ради

ОСОБА_1 » фізична особа-підприємець ОСОБА_9 виготовлено технічну документацію із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельних ділянок (паїв) в натурі (на місцевості) для ведення товарного сільськогосподарського виробництва за межами населеного пункту с. Серафинці на території Серафинецької сільської ради Городенківського району Івано-Франківської області (т. 1, а. с. 6-21).

Актами прийомки-передачі межових знаків на зберігання від 11 березня 2019 року землевласнику ОСОБА_1 закріплено в натурі (на місцевості) межі земельних ділянок, які знаходяться за межами населеного пункту с. Серафинці на території Серафинецької сільської ради Городенківського району Івано-Франківської області по цільовому призначенню для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, площею 2,5196 га, кадастровим номером :07:004:0037,

та площею 0,1534 га, кадастровим номером :05:002:0165

(т. 1, а. с. 20).

Рішеннями відділу у Городенківському районі Головного управління Держгеокадастру в Івано-Франківській області від 02 квітня 2019 року

№ РВ-019 та № РВ-019 ОСОБА_1 відмовлено

у внесенні відомостей (змін до них) до Державного земельного кадастру про реєстрацію права власності на земельні ділянки: площею 2,5196 га

за кадастровим номером :07:004:0037 та площею 0,1534 га за кадастровим номером :05:002:0165, так як зазначені ділянки зареєстровані за ОСОБА_4 (т. 1, а. с. 26, 77).

Згідно з відповіді відділу у Городенківському районі Головного управління Держгеокадастру в Івано-Франківській області від 14 лютого 2020 року

№ 0-9-0.24-28/104-20 слідує, що відповідно до відомостей про земельні ділянки до «Проекту організації території земельних часток (паїв) і виготовлення державних актів на право власності на земельні ділянки власникам земельних сертифікатів, що є в оренді сільськогосподарського виробничого кооперативу «Золотий колос» (який числиться у місцевому фонді документації із землеустрою) на території Серафинецької сільської ради Городенківського району Івано-Франківської області» розробленого комунальним підприємством «Меридіан» у 2005 році за ОСОБА_5 (адреса АДРЕСА_1 ) числиться дві земельні ділянки на загальну площу 184,84 умовних кадастрових гектарів, порядковий номер у списку кадастрових номерів під № 573 та № 1264: :07:004:0037, площа 2,5196 га та :05:002:0165, площа 0,1534 га. Також, повідомлено, що ПНВП «Укрспецтехнологія» ОСОБА_4 відповідно до сертифікату на право на земельну частку (пай) серії ІФ № 0107102 (виданий члену сільськогосподарського виробничого кооперативу «Явір») ОСОБА_5 , отриманого у спадщину на підставі рішення Городенківського районного суду Івано-Франківської області від 14 вересня 2015 року (справа

№ 342/879/15-ц) розроблена документація із землеустрою, на підставі якої 31 травня 2016 року проведено державну реєстрацію на земельні

ділянки, кадастрові номери: :07:004:0037, площа 2,5196 га,

та :05:002:0165, площа 0,1534 га, а також державними реєстраторами речового права 05 серпня 2016 року проведено державну реєстрацію договорів оренди на зазначені земельні ділянки між

ОСОБА_4 та філією ПрАТ «Зернопродукт МХП Перспектив», терміном на 7 років (т. 1, а. с., 28).

Із копії технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) виготовленої ПНВП «Укрспецтехнологія» на заяву ОСОБА_4 вбачається, що розпорядженням Городенківської РДА Івано-Франківської області

від 20 квітня 2016 року № 125 «Про надання дозволу на виділення земельної частки (паю) в натурі (на місцевості) та передачу у власність земельних ділянок на території Серафинецької сільської ради гр. ОСОБА_4 » ОСОБА_4 спадкоємиці померлої власниці сертифікату на право на земельну частку (пай) серії ІФ № 0107102 ОСОБА_5 , передано

у власність земельну частку (пай), площею 99,38 умовних кадастрових гектарів на підставі рішення Городенківського районного суду Івано-Франківської області від 14 вересня 2015 року у справі № 342/879/15-ц, виділивши її в натурі (на місцевості) для ведення товарного сільськогосподарського виробництва за межами населеного пункту села Серафинці на території Серафинецької сільської ради Городенківського району Івано-Франківської області загальною площею 2,6730 га, а саме: площею 2,5196 га кадастровий номер :07:004:0037 та площею 0,1534 га кадастровий номер :05:002:01651 (т. 1, а. с. 31).

Актами прийому-передачі межових знаків на зберігання від 29 березня

2016 року землевласнику/користувачу ОСОБА_4 закріплено в натурі (на місцевості) межовими знаками межі земельних ділянок, які знаходяться за межами населеного пункту с. Серафинці на території Серафинецької сільської ради Городенківського району Івано-Франківської області для ведення товарного сільськогосподарського виробництва площею 2,5196 га в урочищі «СЯМ» за кадастровим номером :07:004:0037

та площею 0,1534 га в урочищі «ЯЙЦЯ» за кадастровим номером :05:002:0165 (т. 1, а. с. 40).

Інформаціями з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна № 201815403, сформованого 25 лютого 2020 року та № 203687276, сформованого 11 березня 2020 року підтверджується,

що земельні ділянки: площею 0,1534 га, кадастровий номер :05:002:0165 та площею 2,5196 га :07:004:0037, призначені для ведення товарного сільськогосподарського виробництва та розміщені на території Серафинецької сільської ради Городенківського району Івано-Франківської області на праві власності зареєстровані за ОСОБА_4 на підставі рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу) індексні номери 29961239 та 29961532

від 08 червня 2016 року ОКП «Коломийське міжрайонне бюро технічної інвентаризації» Івано-Франківської області. Також на підставі договору оренди землі від 23 червня 2016 року зазначені земельні ділянки передані

в оренду ПрАТ «Зернопродукт МХП Перспектив», строком на 7 років

(т. 1, а. с. 74-75)

Із копії проєкту землеустрою щодо організації території земельних часток (паїв) громадянам с. Серафинці з виділенням в натурі в урочищах «ЗАОКІП», «ЗАСТАВКИ», «ВІКНИНА», «КУРЯТНИК» на території Серафинецької сільської ради Городенківського району Івано-Франківської області, виготовленого приватним підприємством «Серафима» вбачається, що мета роботи: розробка проєкту організації території земельних часток (паїв) і виготовлення державних актів на право власності на земельні ділянки власникам земельних сертифікатів, у списку власників земельних часток (паїв), яким зменшено земельну частку (пай) на території Серафинецької сільської ради є ОСОБА_5 за сертифікатом ІФ № 0107102 (спадкоємцем якої є ОСОБА_4 ) (т. 1, а. с. 140). Із матеріалів розподілу земельних часток (паїв) у відомостях про кадастрові номери та площі земельних ділянок під № 68 значиться ОСОБА_5 з кадастровим номером :07:001:0013 із 1,9237 га (т. 1, а. с. 143-145). Також, розпорядженням Городенкіською РДА Івано-Франківської області

від 25 грудня 2008 року № 921 «Про затвердження проекту землеустрою щодо організації території земельних часток (паїв) на території Серафинецької сільської ради та видачу державних актів на право власності на землю» розглянувши проєкт землеустрою щодо організації території земельних часток (паїв) в урочищах «ЗАОКІП», «ЗАСТАВКИ», «ВІКНИНА», «КУРЯТНИК» на території Серафинецької сільської ради передано

у власність 71 власнику земельних часток (паїв) земельні ділянки

в зазначених урочищах. Із схеми поділу вбачається, що ОСОБА_5 надано земельну частку (пай) розміром 1,9237 га в урочищі «ВІКНИНА»

(т. 1, а. с. 149-150).

Із проєкту організації території земельних часток (паїв) і виготовлення державних актів на право власності на земельні ділянки власникам земельних сертифікатів, що є оренді сільськогосподарського виробничого кооперативу «Золотий колос» на території Серафинецької сільської

ради, виготовленого комунальним підприємством «Меридіан» Городенківського району Івано-Франківської області вбачається, що

в списку пайовиків сільськогосподарського виробничого кооперативу «Золотий колос» с. Серафинці під № 567 значиться ОСОБА_5 , адреса:

АДРЕСА_1 , сертифікати ІФ-0107223 та РН-228912, площа -

184,84 га. Із списку кадастрових номерів земельних ділянок (їх площі)

під № 573 міститься кадастровий номер :07:004:0037,

площею 2,5196 га та під № 1264 міститься кадастровий номер :05:002:0165, площею 0,1534 га (т. 1, а. с. 163-165).

Рішенням Городенківського районного суду Івано-Франківської області

від 14 вересня 2015 року у справі № 342/879/15-ц визнано за ОСОБА_10 право на земельну частку (пай), розміром 99,38 умовних кадастрових гектарів на території Срафинецької сільської ради Городенківського району Івано-Франківської області, як спадкове майно за сертифікатом на право

на земельну частку (пай) серії ІФ № 0107102, виданого 20 квітня 2000 року Городенківською РДА Івано-Франківської області на ОСОБА_5 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 . Розпорядженням Городенківської РДА Івано-Франківської області від 20 квітня 2016 року № 125 «Про надання дозволу на виділення земельної частки (паю) в натурі (на місцевості) та передачу

у власність земельних ділянок на території Серафинецької сільської ради

гр. ОСОБА_4 » ОСОБА_4 , спадкоємиці померлої власниці сертифікату на право на земельну частку (пай) серії ІФ № 0107102

ОСОБА_5 , передано у власність земельну частку (пай),

площею 99,38 умовних кадастрових гектарів з виділенням її в натурі

(на місцевості) для ведення товарного сільськогосподарського виробництва за межами населеного пункту с. Серафинці на території Серафинецької сільської ради загальною площею 2,6730 га, а саме: площею 2,5196 га кадастровий номер :07:004:0037 та площею 0,1534 га кадастровий номер :05:002:01651, які належали померлій дружині позивача, спадкоємцем якої він є.

Ухвалою Городенківського районного суду Івано-Франківської області

від 25 вересня 2020 року у справі, яка переглядається, призначено земельно-технічну експертизу. Постановою Івано-Франківського апеляційного суду від 30 вересня 2021 року ухвалу Городенківського районного суду Івано-Франківської області від 25 вересня 2020 року скасовано, а справу направлено для продовження розгляду до суду першої інстанції. Апеляційний суд вказав, що суд першої інстанції не врахував, що земельні ділянки, які успадкував позивач та земельні ділянки, які успадкувала відповідачка, знаходяться у різних урочищах. Так, як зазначено стороною позивача, земельні ділянки, які належали дружині позивача знаходяться в урочищі «СЯМ» та в урочищі «ЯЙЦЯ», а земельна ділянка, яка належала померлій бабусі ОСОБА_4 , в урочищі «ВІКНИНА».

2. Мотивувальна частина

Позиція Верховного Суду

Частиною третьою статті 3 ЦПК України передбачено, що провадження

у цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Згідно з пунктами 1, 4 частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пункті 1 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно у таких випадках: якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку; якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами першою, третьою статті 411 цього Кодексу.

Касаційна скарга ОСОБА_4 підлягає задоволенню.

Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права

Відповідно до вимог частин першої і другої статті 400 ЦПК України, переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, перевіряє правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Згідно з частинами першою, другою та п`ятою статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог

і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Зазначеним вимогам закону оскаржувані судові рішення не відповідають.

Відповідно до частини першої статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд

і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси

у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон

або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи,

яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги

такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту,

який не суперечить закону (стаття 5 ЦПК України).

Згідно з частинами першою та другою статті 10 ЦПК України суд при розгляді справи керується принципом верховенства права. Суд розглядає справи відповідно до Конституції України, законів України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Частиною четвертою статті 10 ЦПК України і статтею 17 Закону України

«Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду

з прав людини» закріплено, що на суд покладено обов`язок під час розгляду справ застосовувати Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод, протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Згідно з частиною першою статті 15, частиною першою статті 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового

або майнового права та інтересу.

Відповідно до статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Стаття 41 Конституції України наголошує, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності.

Відповідно до частини першої статті 316 ЦК України правом власності

є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону

за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Згідно із частиною першою статті 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном.

Власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії,

які не суперечать закону (частини перша та друга статті 319 ЦК України).

Право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні (частина перша статті 321 ЦК України).

Частинами першою та другою статті 78 ЗК України визначено, що право власності на землю - це право володіти, користуватися і розпоряджатися земельними ділянками. Право власності на землю набувається та реалізується на підставі Конституції України, цього Кодексу, а також інших законів, що видаються відповідно до них.

Земля є основним національним багатством, що перебуває під особливою охороною держави. Право власності на землю гарантується. Це право набувається і реалізується громадянами, юридичними особами

та державою виключно відповідно до закону (стаття 14 Конституції України).

Земля є унікальним обмеженим природним та базисним ресурсом, на якому будується добробут суспільства. Отже, розподіл землі є особливо чутливим до принципів справедливості, розумності і добросовісності, які є одними

із фундаментальних засад цивільного законодавства (пункт 6 частини першої статті 3 ЦК України).

Відповідно до статті 388 ЦК України випадки витребування майна власником від добросовісного набувача обмежені й можливі за умови, що майно вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно, поза їх волею. Наявність у діях власника волі на передачу майна іншій особі унеможливлює витребування майна від добросовісного набувача.

Положення статті 388 ЦК України застосовується як підстава позову про повернення майна від добросовісного набувача, якщо майно вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно, не з їхньої волі іншим шляхом, яке було відчужене третій особі, якщо між власником та володільцем майна не існує жодних юридичних відносин.

Згідно з частиною першою статті 388 ЦК України власник має право витребувати своє майно із чужого незаконно володіння незалежно від заперечення відповідача про те, що він є добросовісним набувачем, якщо доведе факт вибуття майна з його володіння чи володіння особи, якій він передав майно, не з його волі. Власник має право витребувати майно у добросовісного набувача лише у випадках, вичерпний перелік яких наведено в частині першій статті 388 ЦК України.

Власник з дотриманням положень статті 388 ЦК України може витребувати належне йому майно від особи, яка є останнім його набувачем, незалежно від того, скільки разів це майно було відчужене до того, як воно потрапило у володіння останнього набувача. Для такого витребування не потрібно визнавати недійсними рішення органів державної влади чи місцевого самоврядування, які вже були реалізовані і вичерпали свою дію, оскаржувати весь ланцюг договорів та інших правочинів щодо спірного майна.

У спорах про витребування майна суд має встановити обставини незаконного вибуття майна власника на підставі наданих сторонами належних, допустимих і достатніх доказів. При цьому закон не вимагає встановлення судом таких обставин у іншій судовій справі, зокрема не вимагає визнання незаконними рішень, відповідно до яких відбулось розпорядження майном на користь фізичних осіб, в яких на підставі цих рішень виникли права.

Оскільки вимога про скасування рішення державного реєстратора про реєстрацію права власності не є ефективним способом захисту, так як задоволення такої вимоги не призвело б до відновлення володіння відповідним нерухомим майном, то така вимога не є нерозривно пов`язаною з вимогою про витребування майна із чужого незаконного володіння. При цьому позивач у межах розгляду справи про витребування майна із чужого незаконного володіння вправі посилатися, зокрема, на незаконність відповідного рішення без заявлення вимоги про визнання його незаконним та скасування, оскільки таке рішення за умови його невідповідності закону не тягне правових наслідків, на які воно спрямовано.

Подібні за змістом правові висновки сформульовані Великою Палатою Верховного Суду у постановах від 14 листопада 2018 року у справі

№ 183/1617/16 (провадження № 14-208цс18), від 22 січня 2020 року

у справі № 910/1809/18 (провадження № 12-148гс19), від 11 лютого

2020 року у справі № 922/614/19 (провадження № 12-157гс19).

Висновки про те, що власник може витребувати належне йому майно

від будь-якої особи, яка є останнім набувачем, незалежно від того, скільки разів це майно було відчужене, викладені також Верховним Судом України

у постановах від 17 грудня 2014 року у справі № 6-140цс14, від 11 лютого 2015 року у справі № 6-1цс15, від 29 червня 2016 року у справі

№ 6-1376цс16.

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 2 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень - офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних відомостей до державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

За наявності державної реєстрації права власності за певною особою державна реєстрація права власності на це ж майно за іншою особою може бути здійснена за згодою цієї особи або за судовим рішенням, що набрало законної сили, щодо права власності на нерухоме майно. Сама собою державна реєстрація права власності за певною особою не є безспірним підтвердженням наявності в цієї особи права власності, але створює спростовувану презумпцію права власності такої особи.

Однією з підстав державної реєстрації права власності на нерухоме майно

є рішення суду, що набрало законної сили, щодо права власності та інших речових прав на нерухоме майно (пункт 9 частини першої статті 27 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень»).

Якщо право власності на спірне нерухоме майно зареєстроване за іншою особою, то належному способу захисту права відповідає вимога про витребування від цієї особи нерухомого майна. Задоволення віндикаційного позову, тобто рішення суду про витребування нерухомого майна із чужого незаконного володіння, є підставою для внесення відповідного запису до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. Такий запис вноситься виключно у разі, якщо право власності на нерухоме майно зареєстроване саме за відповідачем, а не за іншою особою.

Близькі за змістом висновки наведені у постановах Великої Палати Верховного Суду від 14 листопада 2018 року у справі № 183/1617/16 (провадження № 14-208 цс 18), від 07 листопада 2018 року у справі

№ 488/5027/14-ц (провадження № 14-256 цс 18), від 12 березня 2019 року

у справі № 911/3594/17 (провадження № 12-234 гс 18).

Метою віндикаційного позову є забезпечення введення власника

у володіння майном, якого він був незаконно позбавлений. У випадку позбавлення власника володіння нерухомим майном означене введення полягає у внесенні запису про державну реєстрацію за власником права власності на нерухоме майно. Однією з підстав державної реєстрації права власності на нерухоме майно є рішення суду, яке набрало законної сили, щодо права власності на це майно (частина перша статті 27 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень»).

Рішення суду про витребування нерухомого майна із чужого незаконного володіння є таким рішенням і передбачає внесення відповідного запису до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

У разі задоволення позовної вимоги про витребування нерухомого майна

із чужого незаконного володіння суд витребує таке майно на користь позивача, а не зобов`язує відповідача повернути це майно власникові. Таке рішення суду є підставою для внесення до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно запису про державну реєстрацію за позивачем права власності на нерухоме майно, зареєстроване у цьому реєстрі за відповідачем.

Можливість власника реалізувати його право витребувати майно від добросовісного набувача згідно зі статтею 388 ЦК України залежить від того, на якій підставі добросовісний набувач набув це майно у власність,

а у разі набуття його за оплатним договором - також від того, як саме майно вибуло з володіння власника чи особи, якій власник це майно передав у володіння. Якщо майно було набуте безвідплатно в особи, яка не мала права його відчужувати, власник має право витребувати його від добросовісного набувача у всіх випадках (частина третя статті 388 ЦК України). Коло підстав, за яких власник має право витребувати майно від добросовісного набувача, є вичерпним (частини перша-третя статті 388 ЦК України).

Задоволення вимоги про витребування нерухомого майна із чужого незаконного володіння особи, за якою воно зареєстроване на праві власності, відповідає речово-правовому характеру віндикаційного позову

та призводить до ефективного захисту прав власника. У тих випадках, коли має бути застосована вимога про витребування майна із чужого незаконного володіння, вимога власника про визнання права власності

чи інші його вимоги, спрямовані на уникнення застосування положень статей 387 і 388 ЦК України, тобто є неефективними.

Власник з дотриманням положень статей 387 і 388 ЦК України може витребувати належне йому майно від особи, яка є останнім його набувачем, незалежно від того, скільки разів це майно було відчужене до того, як воно потрапило у володіння останнього набувача. Для такого витребування оспорювання наступних рішень органів державної влади чи місцевого самоврядування, договорів, інших правочинів щодо спірного майна і документів, що посвідчують відповідне право, не є ефективним способом захисту права власника.

Крім того, суди не звернули уваги, що 23 червня 2016 року спірні земельні ділянки були передані ОСОБА_4 в оренду ПрАТ «Зернопродукт МХП Перспектив», строком на 7 років, тобто вона розпоряджається спірними земельними ділянками як власник.

Ураховуючи викладене, суди у порушення вищевказаних вимог закону не звернули уваги на те, що ОСОБА_1 , правонаступником якого

є ОСОБА_2 , заявлено вимогу про скасування державної реєстрації права власності на земельні ділянки та державної реєстрації договору оренди земельних ділянок щодо ОСОБА_4 , за якою зареєстровано право власності, а отже, обрано неефективний спосіб захисту порушених прав, оскільки він не призводить до поновлення таких прав.

Аналогічні правові висновки викладені у постановах Верховного Суду

від 22 вересня 2021 року у справі № 463/3724/18 (провадження

№ 61-4970св21), від 24 листопада 2021 року у справі № 761/11593/13-ц (провадження № 61-13689св20).

Колегія суддів також зазначає, що відповідно до частини першої

статті 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод визнається право людини на доступ до правосуддя, а статтею 13 -

на ефективний спосіб захисту прав, і це означає, що особа має право пред`явити в суді таку вимогу на захист цивільного права, яка відповідає змісту порушеного права та характеру правопорушення. Пряма

чи опосередкована заборона законом захисту певного цивільного права

чи інтересу не може бути виправданою.

Тлумачення вказаних норм свідчить, що цивільні права/інтереси захищаються у спосіб, який передбачений законом або договором,

та є ефективним для захисту конкретного порушеного або оспорюваного права/інтересу позивача. Якщо закон або договір не визначають такого ефективного способу захисту, суд відповідно до викладеної в позові вимоги позивача може визначити у рішенні такий спосіб захисту, який

не суперечить закону. При розгляді справи суд має з`ясувати:

чи передбачений обраний позивачем спосіб захисту законом або договором; чи передбачений законом або договором ефективний спосіб захисту порушеного права/інтересу позивача; чи є спосіб захисту, обраний позивачем, ефективним для захисту його порушеного права/інтересу

у спірних правовідносинах. Якщо суд зробить висновок, що обраний позивачем спосіб захисту не передбачений законом або договором та/або

є неефективним для захисту порушеного права/інтересу позивача, у цих правовідносинах позовні вимоги останнього не підлягають задоволенню. Проте, якщо обраний позивачем спосіб захисту не передбачений законом або договором, але є ефективним та не суперечить закону, а закон

або договір у свою чергу не визначають іншого ефективного способу захисту, то порушене право/інтерес позивача підлягає захисту обраним ним способом.

Велика Палата Верховного Суду неодноразово зазначала, що застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від виду

та змісту правовідносин, які виникли між сторонами, від змісту права

чи інтересу, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення, невизнання або оспорення. Такі право чи інтерес мають бути захищені судом у спосіб, який є ефективним, тобто таким, що відповідає змісту відповідного права чи інтересу, характеру його порушення, невизнання або оспорення та спричиненим цими діяннями наслідкам (подібні висновки викладені у постановах Великої Палати Верховного Суду: від 05 червня 2018 року у справі № 338/180/17, провадження № 14-144цс18; від 11 вересня 2018 року у справі № 905/1926/16, провадження

№ 12-187гс18; від 30 січня 2019 року у справі № 569/17272/15-ц, провадження № 14-338цс18;від 11 вересня 2019 року у справі

№ 487/10132/14-ц, провадження № 14-364цс19; від 06 квітня 2021 року

у справі № 925/642/19, провадження № 12-84гс20 та інших.

Водночас застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту права чи інтересу, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення, невизнання або оспорення. Такі право чи інтерес мають бути захищені судом у спосіб, який є ефективним, тобто таким, що відповідає змісту відповідного права чи інтересу, характеру його порушення, невизнання або оспорення та спричиненим цими діяннями наслідкам. Спосіб захисту порушеного права або інтересу має бути таким, щоб у позивача не виникала необхідність повторного звернення до суду (постанова Великої Палати Верховного Суду від 19 жовтня вересня

2022 року у справі 910/14224/20, провадження № 12-20гс22).

Неправильно обраний спосіб захисту зумовлює прийняття рішення

про відмову в задоволенні позову незалежно від інших встановлених судом обставин (постанова Великої Палати Верховного Суду від 29 вересня

2020 року у справі № 378/596/16-ц, провадження № 14-545цс19).

З огляду на викладене, рішення Городенківського районного суду Івано-Франківської області від 06 травня 2022 року та постанову Івано-Франківського апеляційного суду від 18 серпня 2022 року підлягають скасуванню з ухваленням у справі нового рішення про відмову у позові.

Відповідно до частин першої статті 412 ЦПК України суд скасовує судове рішення повністю або частково і ухвалює нове рішення у відповідній частині або змінює його, якщо таке судове рішення, переглянуте в передбачених статтею 400 цього Кодексу межах, ухвалено з неправильним застосуванням норм матеріального права або порушенням норм процесуального права.

Зважаючи на те, що у справі не вимагається збирання або додаткової перевірки чи оцінки доказів, обставини справи встановлені судом

повно, але допущено неправильне застосування норм матеріального та процесуального права, оскаржувані судові рішення підлягають скасуванню з ухваленням нового судового рішення про відмову у задоволенні позову.

Щодо розподілу судових витрат

Статтею 416 ЦПК України передбачено, що постанова суду касаційної інстанції складається, в тому числі, із розподілу судових витрат.

Якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат (частина тринадцята статті 141 ЦПК України).

Відповідно до частини другої статті 141 ЦПК України у разі відмови в позові судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються на позивача.

Оскільки суд касаційної інстанцій дійшов висновку про скасування

рішення суду першої та постанови суду апеляційної інстанцій і відмову

у задоволенні позову, слід змінити розподіл судових витрат.

Судом установлено, що ОСОБА_4 за подання апеляційної скарги

(6 306 грн) та касаційної скарги (6 726,40 грн) сплатила судовий збір

у розмірі 13 032,40 грн (6 306 грн + 6 726,40 грн).

Отже, з ОСОБА_2 підлягає стягненню на користь ОСОБА_4 судовий збір у розмірі 13 032,40 грн за подання останньою апеляційної та касаційної скарг.

Керуючись статтями 141, 400, 409, 412, 416 ЦПК України, Верховний Суд

у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду,

ПОСТАНОВИВ:

Касаційні скарги ОСОБА_4 задовольнити.

Рішення Городенківського районного суду Івано-Франківської області

від 06 травня 2022 року та постанову Івано-Франківського апеляційного суду від 18 серпня 2022 року скасувати.

У задоволенні позову ОСОБА_1 , правонаступником якого є ОСОБА_2 , до ОСОБА_3 , філії публічного акціонерного товариства «Зернопродукт МХП Перспектив», реєстраційної служби Городенківського районного управління юстиції

Івано-Франківської області, Коломийської районної державної адміністрації Івано-Франківської області, треті особи: Городенківська районна державна адміністрація Івано-Франківської області, відділ у Городенківському

районі Головного управління Держгеокадастру в Івано-Франківській

області, Головне управління Держгеокадастру в Івано-Франківській області, приватне науково-виробниче підприємство «Укрспецтехнологія», Серафинецька сільська рада Городенківського району Івано-Франківської області, про скасування державної реєстрації земельної ділянки та договору орендивідмовити.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_4 13 032,40 грн (тринадцять тисяч тридцять дві гривні сорок копійок) за подання апеляційної та касаційної скарг.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту

її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий Д. Д. Луспеник

Судді: І. А. Воробйова

Б. І. Гулько

Г. В. Коломієць

Ю. В. Черняк