Провадження № 2-п/742/15/22
Єдиний унікальний № 742/755/22
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 листопада 2022 року м.Прилуки

Прилуцький міськрайонний суд Чернігівської області в складі головуючого судді Фетісової Н.В., за участю секретаря судового засідання Шептун В.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Українські фінансові операції» до ОСОБА_1 про стягнення боргу за кредитним договором,

установив:

Позивач звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Заявлені позовні вимоги мотивує тим, що 15 березня 2021 року між ТОВ «Авентус Україна» та ОСОБА_1 за допомогою Інформаційно-телекомунікаційної системи ТОВ «Авентус Україна» було укладено електронний договір №3826068 про надання споживчого кредиту. Зазначений кредитний договір було укладено відповідно до Правил надання коштів у позику, в тому числі і на умовах фінансового кредиту ТОВ «Авентус Україна» затверджених наказом №53-ОД від 16 січня 2020 року та розміщених на сайті https://creditplus.ua/ru/documents. Згідно умов кредитного договору: сума кредиту складає 20000грн., строк кредиту - 30 днів, дата повернення кредиту (14.04.2021) вказується в графіку платежів, що є додатком №1 до цього договору. Строк кредиту може бути продовжено у порядку та на умовах визначених в Розділі 4 цього договору. ТОВ «Авентус Україна» свої зобов`язання за кредитним договором виконав у повному обсязі, надавши відповідачу можливість розпоряджатися кредитними коштами в сумі 20 000 грн. на умовах, передбачених договором та в межах встановленого кредитного ліміту.

Натомість в порушення умов договору у встановлені строки (14.04.2021) відповідач свої зобов`язання перед кредитором щодо повернення кредиту та нарахованих процентів не виконав, а також не уклав угоду щодо пролонгації строку дії кредитного договору, в зв`язку з чим керуючись пунктами 4.3 кредитного договору кредитний договір було автопролонговано, а строк користування кредитом було продовжено на 90 календарних днів.

18 жовтня 2021 року між ТОВ «Авентус Україна» та ТОВ «Українські фінансові операції» укладено Договір факторингу №18/10/2021 (далі - договір факторингу), згідно з умовами якого ТОВ «Українські фінансові операції» приймає належні ТОВ «Авентус Україна» права вимоги до Боржників, вказаних у Реєстрі боржників. Відповідно до витягу з Реєстру боржників від 18.10.2021 до договору факторингу №18/10/2021 від 18.10.2021, ТОВ «Українські фінансові операції» набуло права грошової вимоги до Відповідача в сумі 65 600,00 грн., з яких: 20 000 грн. - заборгованість за тілом кредиту та 45 600 грн. - заборгованість за відсотками.

Про відступлення права грошової вимоги за кредитним договором відповідача повідомляло ТОВ «Авентус Україна» та ТОВ «Українські фінансові операції».

У зв`язку з цим, позивач просив стягнути з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Українські фінансові операції» заборгованість у розмірі 65 600 грн., 2481 грн. понесених судових витрат, а також 6000 грн. витрат на правову допомогу.

Згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями 21 лютого 2022 року дану справу передано на розгляд судді Фетісовій Н.В.

Ухвалою Прилуцького міськрайонного суду Чернігівської області від 21 лютого 2022 року позовну заяву прийнято до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, відкрито провадження у справі та призначено справу до судового розгляду на 24 березня 2022 року.

У зв`язку з військовим станом в Україні та розпорядженням голови Верховного Суду від 08.03.2022 цивільна справа за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Українські фінансові операції» до ОСОБА_1 про стягнення боргу за кредитним договором, була направлена за підсудністю до Корсун-Шевченківського районного суду Черкаської області.

05 травня 2022 року розпорядженням голови Верховного Суду України повернуто підсудність розгляду справ Прилуцького міськрайонного суду Чернігівської області та цивільну справу призначено до розгляду на 01 липня 2022 року.

Заочним рішенням Прилуцького міськрайонного суду від 01 липня 2022 року задоволено позов ТОВ «Українські фінансові операції» до ОСОБА_1 про стягнення боргу за кредитним договором. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Українські фінансові операції» суму заборгованості в розмірі 65600 грн. за кредитним договором, 2481 грн. сплаченого судового збору та 6000 грн. витрат на правничу допомогу.

26 липня 2022 року ухвалою Прилуцького міськрайонного суду прийнято заяву ОСОБА_1 про перегляд заочного рішення Прилуцького міськрайонного суду від 01 липня 2022 року у справі за позовом ТОВ «Українські фінансові опереації» до ОСОБА_1 , призначено судове засідання на 09 вересня 2022 року.

Ухвалою Прилуцького міськрайонного суду від 09 вересня 2022 року, скасовано заочне рішення Прилуцького міськрайонного суду від 01 липня 2022 року за позовом ТОВ «ТОВ» Українські фінансові операції» до ОСОБА_1 про стягнення боргу за договором позики, призначено судове засідання, яке відкладено до 08 листопада 2022 року.

Представник позивача в судове засідання не з`явився, про дату, час та місце судового засідання повідомлявся належним чином. Згідно заяви від 29.06.2022 просить провести судове засідання без участі представника позивача, позовні вимоги підтримує в повному обсязі. Відповідно до письмової відповіді на заяву про перегляд заочного рішення, просив відмовити в задоволенні зави ОСОБА_1 про перегляд заочного рішення. Свою позицію мотивує тим, що 15 березня 2021 року між ТОВ «АВЕНТУС УКРАЇНА» та ОСОБА_1 за допомогою Інформаційно-телекомунікаційної системи ТОВ «АВЕНТУС УКРАЇНА» було укладено електронний договір №3826068 про надання споживчого кредиту. Для підписання Кредитного договору відповідачем було використано електронний підпис одноразовим ідентифікатором «С916283» у відповідності до вимог частини 6 та 8 статті 11 і статті 12 Закону України «Про електронну комерцію». ТОВ «АВЕНТУС УКРАЇНА» свої зобов`язання виконав та надав ОСОБА_1 кредит в розмірі 20000 грн., шляхом зарахування кредитних коштів на платіжну картку відповідача. Для перерахування коштів ТОВ «АВЕНТУС УКРАЇНА» скористалося послугами платіжного провайдера ТОВ «ФК «КОНТРАКТОВИЙ ДІМ», що має відповідну Ліцензію Національного банку України на здійснення переказів коштів у національній валюті без відкриття рахунків. Відполвідно до п.2.1. Кредитного договору кошти кредиту надавалися Товариством у безготівковій формі шляхом їх перерахування за реквізитами платіжної карти НОМЕР_1 або іншої платіжної картки, реквізити якої надані Споживачем Товариствуз метою отримання кредиту. ТОВ «АВЕНТУС УКРАЇНА» свої зобов`язання виконало, надало відповідачу кредит в сумі 20 000 грн., шляхом зарахування кредитних коштів на платіжну картку відповідача. Факт переходу від ТОВ «АВЕНТУС УКРАЇНА» до позивача права вимоги заборгованості підтверджується підписаним та скріпленим печаткою Актом прийому-передачі Реєстру Боржників. Крім того, зазначено, що позивачем не стягувалися кошти за кредитним договором, оскільки виконавчий напис №11548, винесений нотаріусом Золотих О.О., на який посилається відповідач в своїй заяві, рішенням Прилуцького міськрайонного суду Чернігівської області по справі №742/309/22 від 07 липня 2022 року визнано таким, що не підлягає виконанню.

Відповідач в судове засідання не з`явився, про дату час та місце судового засідання повідомлявся належним чином. Відповідно до заяви про перегляд заочного рішення, заявлені позовні вимоги не визнає, мотивуючи тим, що строною позивача не надано суду заяви відповідача, з якої б убачалося бажання відповідача отримати кредит та його розмір, як і не надано жодних відомостей про зазначення відповідачем номеру платіжної картки, на яку мали бути зараховані кредитні кошти. Інформація про спосіб отримання відповідачем кредитних коштів, а саме інформація про банківський рахунок або номер карти, на яку перераховуватимуться кошти, відсутня і в кредитному договорі. Також договір про надання споживчого кредиту від 15 березня 2021 року за №3826068 не містить підпису відповідача. Будь-яких доказів того, що саме електронним цифровим підписом відповідча підписано договір про надання споживчого кредиту від 15.03.2021 року за №3826068, оскільки позивачем не надано ані відомості про сертифікацію ключа ЕЦП відповідача, ані відомостей про особистий ключ підписувала, який має відповідати відкритому ключу, зазначеному у сертифікаті. Вважає, що оскільки даний договір створений позивачем самостійно, як зацікавленою особою, зберігається у позивача і позивач має можливість на власний розсуд вносити будь-які зиіни, тому даний договір є неналежним та недопустимим доказом виникнення між стронами правовідносин. Крім того, лист ТОВ «ФК «Контрактовий Дім» №1834 від 03 лютого 2022 року не містить відомостей щодо повного номеру карти отримувача та особи отримувати, тому не може бути підтвердженням отримання відповідачем коштів від ТОВ «АВЕНТУС УКРАЇНА». Нарахування позивачем відсотків за період з 15.04.2021 по 14.02.2022, не відповідає вимогам законодавства. Оскільки, приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Золотих О.О., було вчинено виконавчий напис №11548 від 22.11.2021, який передано на виконання приватному виконавцю виконавчого округу Коваль В.О. тому стягнення з відповідача на користь позивача заборгованості за кредитним договором від 15.03.2021 за №3826068 призведе до подвійного стягнення з відповідача заборгованості на підставі одного і того ж договору.

Відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Дослідивши матеріали справи, перевіривши доводи учасників справи, суд дійшов наступних висновків.

Судом у справі встановлено, що 15 березня 2021 року між ТОВ «Авентус Україна» та ОСОБА_1 укладений договір про надання коштів у позику на умовах споживчого кредиту № 3826068, відповідно до якого відповідачеві надано кредит у розмірі 20 000 грн, строком на 30 днів, зі сплатою відсотків за користування кредитом (знижена процентна ставка у межах строку надання позики становить 1,805 % від суми позики за кожен день користування кредитними коштами (658,83% річних); стандартна процентна ставка становить 1,90 % від суми позики за кожний день користування позикою (693,50 % річних). (а.с. 28-34).

Відповідно до умов вказаного договору невід`ємною частиною цього договору є Правила надання коштів у позику, в тому числі й на умовах фінансового кредиту ТОВ «Авентус Україна», які розміщені на веб сайті та затверджены наказом №53-ОД від 16 січня 2020 року. Приймаючи умови цього договору, клієнт підтверджує, що він ознайомлений з усіма умовами, повністю розуміє, погоджується і зобов`язується неухильно їх дотримуватись.

За пунктом 2.1 указаного договору, кошти кредиту надаються Товариством у безготывковый формы шляхом ъх перерахування за реквызитами платіжної картки № НОМЕР_1 або іншої платіжної картки, реквізити якої надані Споживачем Товариству з метою отримання кредиту.

Вказаний договір підписаний ОСОБА_1 електронним підписом 15 березня 2021 року о 18:05:23.

Згідно із Графіком платежів, який є Додатком № 1 до вказаного договору, сума позики становить 20 000 грн, сума нарахованих процентів - 10830 грн, а разом до сплати 30830 грн. Графік платежів також підписаний ОСОБА_1 електронним підписом 15 березня 2021 року о 18:05:23 (а.с.35).

Того ж дня, 15 березня 2021 року о 18:05:23, ОСОБА_1 підписав електронним підписом Паспорт споживчого кредиту, в якому сторони обумовили тип кредиту, його суму, строк кредитування, річний та щомісячний процент, порядок повернення кредиту та інші суттєві умови (а.с. 36-39).

18 жовтня 2021 року ТОВ «Українські фінансові операції» (фактор) та ТОВ «Авентус Україна» (клієнт) уклали договір факторингу №18/10/2021, відповідно до якого фактор зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження клієнта (ціна продажу) за плату, а клієнт відступити факторові право грошової вимоги, строк виконання зобов`язань за якою настав або виникне у майбутньому до третіх осіб - боржників, включаючи суму основного зобов`язання (кредиту), плату за кредитом (плату за управління кредитом, плату за процентною ставкою), пеню за порушення грошових зобов`язань та інші платежі, право на одержання яких належить клієнту. Перелік боржників, підстави виникнення права грошової вимоги до боржників, сума грошових вимог та інші дані зазначені в реєстрі боржників, який формується згідно Додатку № 1 та є невід`ємною частиною договору (а.с. 42-50).

В цей же день, 18 жовтня 2021 року, ТОВ «Українські фінансові операції» та ТОВ «Авентус Україна» підписали акт прийому-передачі реєстру боржників кількістю 5526 за вищевказаним договором факторингу (а.с. 51).

Відповідно до реєстру боржників від 18 жовтня 2021 року ТОВ «Авентус Україна» відступило ТОВ «Україські фінансові операції» право вимоги заборгованості до боржників, в тому числі і до ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_2 ) за договором №3826068 у загальному розмірі 65600 грн (52-54).

У матеріалах справи містяться повідомлення від ТОВ «Українські фінансові операції», адресовані ОСОБА_1 про відступлення права грошової вимоги за кредитним договором № 3826068 від 15 березня 2021 року (а.с.55-58).

За інформацією ТОВ «Фінансова компанія «Контрактовий дім», викладеною у листі №1834 від 03 лютого 2022 року, ТОВ «ФК «Контрактовий дім» () повідомило про успішність операції, згідно договору з ТОВ «АВЕНТУС УКРАЇНА» №087/20-П від 07 липня 2020 року, № транзакції 922705868, сума 20000 грн, дата прийняття 15.03.2021 18:06, номер замовлення 16082811, номер картки НОМЕР_1, статус прийнято (а.с.40).

Рішенням Прилуцького міськрайонного суду від 07 липня 2022 року по справі №742/309/22 визнано виконавчий напис №11534, вчинений 22.11.2021 приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Золотих О.О., про стягнення з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Українські фінансові операції» коштів у розмірі 66400 грн., якому ТОВ «АВЕНТУС УКРАЇНА» відступило за кредитиним договором №3826068 від 15 березня 2021 року, укладеного між ОСОБА_1 та ТОВ «АВЕНТУС УКРАЇНА».

Частиною 1 ст. 13 ЦПК України визначено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Приписами ч. 2 ст. 43 ЦПК України встановлено, що учасники справи, крім іншого, зобов`язані сприяти своєчасному, всебічному, повному та об`єктивному встановленню всіх обставин справи та подавати усі наявні у них докази в порядку та строки, встановлені законом або судом, не приховувати докази.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (ст. 79, 80 ЦПК України).

Згідно приписів ст. 12, ч. 1, 5-7 ст. 81, ч. 1 ст. 89 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом. Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Отже, сторона, яка посилається на ті чи інші обставини, знає і може навести докази, на основі яких суд може отримати достовірні відомості про них. У противному разі, за умови недоведеності тих чи інших обставин суд вправі винести рішення по справі на користь протилежної сторони. Таким чином, доказування є юридичним обов`язком сторін і інших осіб, які беруть участь у справі.

Статтею 205 ЦК України встановлено, що правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом. Правочин, для якого законом не встановлена обов`язкова письмова форма, вважається вчиненим, якщо поведінка сторін засвідчує їхню волю до настання відповідних правових наслідків.

Відповідно до ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Використання при вчиненні правочинів факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного, електронного або іншого копіювання, електронного підпису або іншого аналога власноручного підпису допускається у випадках, встановлених законом, іншими актами цивільного законодавства, або за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідного аналога їхніх власноручних підписів.

За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Згідно з вимогами чинного законодавства України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та у встановлений у зобов`язанні строк (термін) його виконання (ст. 526, 527, 530 ЦК України).

Статтею 525 ЦК України передбачена заборона односторонньої відмови від зобов`язання або одностороння зміна його умов, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Відповідно до статті 629 ЦК України договір є обов`язковим до його виконання.

Статтею 1046 Цивільного кодексу України встановлено, що за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.

Згідно ч. 1 ст.1047 ЦК України договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми.

Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Згідно зі статтею 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Загальні правила щодо форми договору визначено ст. 639 ЦК України, згідно з якою: договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлено законом; якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для такого виду договорів не вимагалася; якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі; якщо сторони домовились укласти у письмовій формі договір, щодо якого законом не встановлено письмової форми, такий договір є укладеним з моменту його підписання сторонами; якщо сторони домовилися про нотаріальне посвідчення договору, щодо якого законом не вимагається нотаріального посвідчення, такий договір є укладеним з моменту його нотаріального посвідчення.

Механізм укладення електронного договору, який має використовуватися позивачем у взаємовідносинах із позичальниками, зокрема вимоги до його підписання сторонами, врегульовано Законами України «Про електронну комерцію» та «Про електронний цифровий підпис» (в редакції, чинній на час укладення договору позики).

Відповідно до ст. 3, 4 Закону України «Про електронний цифровий підпис» (в редакції, чинній на час укладення договору позики) електронний цифровий підпис за правовим статусом прирівнюється до власноручного підпису (печатки) у разі, якщо: електронний цифровий підпис підтверджено з використанням посиленого сертифіката ключа за допомогою надійних засобів цифрового підпису; під час перевірки використовувався посилений сертифікат ключа, чинний на момент накладення електронного цифрового підпису; особистий ключ підписувача відповідає відкритому ключу, зазначеному у сертифікаті. Електронний підпис не може бути визнаний недійсним лише через те, що він має електронну форму або не ґрунтується на посиленому сертифікаті ключа. Електронний цифровий підпис призначений для забезпечення діяльності фізичних та юридичних осіб, яка здійснюється з використанням електронних документів. Електронний цифровий підпис використовується фізичними та юридичними особами - суб`єктами електронного документообігу для ідентифікації підписувача та підтвердження цілісності даних в електронній формі. Використання електронного цифрового підпису не змінює порядку підписання договорів та інших документів, встановленого законом для вчинення правочинів у письмовій формі.

Згідно ч. 1 ст. 3 Закону України «Про електронну комерцію» електронна комерція - відносини, спрямовані на отримання прибутку, що виникають під час вчинення правочинів щодо набуття, зміни або припинення цивільних прав та обов`язків, здійснені дистанційно з використанням інформаційно-телекомунікаційних систем, внаслідок чого в учасників таких відносин виникають права та обов`язки майнового характеру; електронний договір - домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі.

Відповідно до ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом:

- надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону;

- заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону;

- вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею.

Статтею 12 вказаного Закону встановлено, що якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання:

- електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину;

- електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом;

- аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.

Також частиною 1 статті 3 Закону України «Про електронну комерцію» визначено, що електронний підпис одноразовим ідентифікатором - це дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору; одноразовий ідентифікатор - алфавітно-цифрова послідовність, що її отримує особа, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір шляхом реєстрації в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, що надав таку пропозицію.

Отже, за встановлених обставин, підтверджених належними, допустимими та достовірними доказами, наявними у матеріалах справи, судом встановлено, що 15 березня 2021 року між ТОВ «Авентус Україна» та ОСОБА_1 укладений договір про надання коштів у позику на умовах споживчого кредиту №3826068, який був підписаний позичальником електронним підписом (одноразовим ідентифікаторам), що відповідає вимогам ЦК України та Закону України «Про електронну комерцію», за яким останній отримав позику в сумі 20 000 грн шляхом перерахування на його картковий рахунок зі сплатою встановлених договором відсотків від суми позики за кожний день користування позикою.

Також, 15 березня 2021 року позичальником були підписані електронним підписом (одноразовим ідентифікаторам) Графік платежів, наведений у Додатку № 1 до даного договору, та Паспорт споживчого кредитування.

У договорі сторонами погоджено всі його істотні умови щодо суми позики, строку позики, сплати відсотків за користування позикою, розмір і тип процентної ставки.

Кошти за вищевказаним договором були перераховані ТОВ «ФК «Контрактовий дім» за дорученням позикодавця на банківську платіжну банківську картку позичальника.

Розмір заборгованості відповідачем не спростований.

У свою чергу відповідачем будь-яких належних та допустимих доказів на спростування доводів та вимог позивача суду не надано.

Зокрема, відповідач будь-які докази про те, що картковий рахунок йому не належить, суду не надав. При цьому, заперечуючи проти перерахування кредитних коштів, відповідач не був позбавлений можливості надати відповідні банківські дані/інформацію на підтвердження своїх доводів, маючи при цьому безперешкодний та повний доступ до таких.

Відповідно, доводи відповідача про те, що у матеріалах справи відсутні докази перерахування кредитних коштів кредитодавцем ТОВ «Авентус Україна», не відповідають дійсності.

Як зазначалось вище, кредитні кошти були перераховані ТОВ «ФК «Контрактовий дім» за дорученням ТОВ «Авентус Україна» відповідно до укладеного між ними договору.

Частиною 1 статті 512 ЦК України встановлено, що кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою, зокрема, внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).

Згідно із статтями 513, 514 ЦК України правочин щодо заміни кредитора у зобов`язанні вчиняється у такій самій формі, що і правочин, на підставі якого виникло зобов`язання, право вимоги за яким передається новому кредиторові.

До нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.

За змістом статті 517 ЦК України первісний кредитор у зобов`язанні повинен передати новому кредиторові документи, які засвідчують права, що передаються, та інформацію, яка є важливою для їх здійснення.

Згідно зі статтею 1077 ЦК України за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника).

Предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога) (ч. 1 статті 1078 ЦК України).

З матеріалів справи вбачається, що звертаючись до суду, ТОВ «Украхїнські фінансові операції» надало належні, достатні та допустимі докази на підтвердження наявності в нього права вимоги за кредитним договором № 3826068 від 15 березня 2021 року на підставі укладеного між ТОВ «Авентус України на ТОВ «Українські фінансові операції» договору факторингу № 18/10/2021 від 18 жовтня 2021 року, який, є дійсним, у судовому порядку не оспорений.

Крім того, суд враховує, що відповідно до статті 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом.

Частиною 1 статті 141 ЦПК України встановлено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Відповідно до частини восьмої статті 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.

Відповідно до ст.ст.137, 141 ЦПК України судові витрати в розмірі 2481,00 грн., за подання позовної заяви, слід покласти на відповідача - ОСОБА_1 .

Що стосується позовних вимог позивача про стягнення з відповідача витрат на правову допомогу в розмірі 6000 грн. суд приходить до такого.

Відповідно до ч. 1ст. 133 ЦПК Українисудові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи, зокрема, витрат на професійну правничу допомогу (п. 1 ч. 3ст. 133 ЦПК України) та витрат, пов`язаних з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду (п. 4 ч. 3ст. 133 ЦПК України).

Відповідно до ч. 8 ст. 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 27.06.2018 року у справі №826/1216/16, Верховний Суд у постанові від 02.07.2019 року у справі №810/795/18 зазначали про те, що склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі, що свідчить про те, що такі витрати повинні бути обґрунтовані належними та допустимими доказами.

Суд зобов`язаний оцінити рівень адвокатських витрат, що мають бути присуджені з урахуванням того, чи були такі витрати понесені фактично та чи була їх сума обґрунтованою.

Суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося (ухвалено) рішення, всі його витрати на адвоката, якщо, керуючись принципами справедливості та верховенства права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, зважаючи, зокрема, на складність справи, витрачений адвокатом час.

При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін.

Аналогічні висновки викладені у постановах Верховного Суду від 02.07.2020 року в справі №362/3912/18 (провадження №61-15005св19), від 31.07.2020 року у справі №301/2534/16-ц (провадження №61-7446св19), додатковій постанові Верховного Суду від 19.11.2020 року в справі №734/2313/17 (провадження №61-7550св19).

Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Зокрема, у рішеннях від 23 січня 2014 року у справі «East/West Alliance Limited» проти України», від 26 лютого 2015 року у справі «Баришевський проти України» зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим. Відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.

Схожі висновки щодо підтвердження витрат, пов`язаних з оплатою професійної правничої допомоги, зроблені також у постанові Великої Палати Верховного Суду від 27.06.2018 року у справі №826/1216/16 (провадження №11-562ас18), додатковій постанові Великої Палати Верховного Суду від 19.02.2020 року у справі №755/9215/15-ц (провадження №14-382цс19).

Так, відповідно до договору №070222-4 від 07.02.2022 ТОВ «Українські фінансові операції» уклало договір з адвокатським об`єднанням «Правес» в особі керуючого партнера Пархоменка О.О. про надання правової допомоги.

Відповідно до звіту про надання правової допомоги згідно Договору №070222-4 від 14.02.2022 року 6000 гривень складається за 6 годин роботи, а саме: збір та аналіз доказів і документів для подання позовної заяви про стягнення заборгованості за кредитним договором з ОСОБА_1 , складання позовної заяви, оформлення, друк, подання до суду, тобто 1 година складає вартість 1000 грн.

Згідно платіжного доручення № 9541 від 11 лютого 2022 року всього позивач сплатив адвокатському об`єднанню «Правекс» за надану юридичну допомогу 6000 грн.

При вирішенні питання про розподіл судових витрат суд, зокрема, враховує чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес (п. 2 ч. 3ст. 141 ЦПК України).

Крім того, розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи (ч. 4ст. 137 ЦПК України).

На думку суду, понесені ТОВ «Українські фінансові операції» витрати на правничу допомогу у розмірі 6000 грн є неспівмірними ціні позову, складності вирішеного судом питання та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг), а тому заявлена сума таких витрат ураховуючи часткове задоволення позову підлягає зменшенню до 3000 грн.

Керуючись вищевикладеним, на підставі ст. ст.12, 13, 81, 258-259, 263, 264, 265, 280-285, 352, 354, 355, п.п.15.5 п.15 розділу ХІІІ «Перехідні положення» ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

Позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Українські фінансові операції» до ОСОБА_1 про стягнення боргу за кредитним договором - задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Українські фінансові операції» суму заборгованості за Договором №3826068 про надання споживчого кредиту від 15 березня 2021 року в розмірі 65 600 (шістдесят п`ять тисяч шістсот) грн 00 к.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Українські фінансові операції» судовий збір в розмірі 2481 (дві тисячі чотириста вісімдесят одна) грн 00 к та витрати на правничу допомогу в розмірі 3000 (три тисячі) грн.

В іншій частині позову-відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Чернігівського апеляційного суду.

Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його (її) проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Позивач: Товариство з обмеженою відповідальністю «Українські фінансові операції», ідентифікаційний код за ; адреса: 03045, м.Київ, вул. Набережно-Корчуватська, буд.27, приміщення 2.

Відповідач: ОСОБА_1 , адреса реєстрації: АДРЕСА_1 .

.

Суддя Наталія ФЕТІСОВА