ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/6649/22 Справа № 204/5872/15-ц Суддя у 1-й інстанції - Самсонова В.В. Суддя у 2-й інстанції - Максюта Ж. І.
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 грудня 2022 року м. Дніпро

Дніпровський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого судді Максюта Ж.І.
суддів Свистунова О.В., Пищида М.М.
розглянувши у спрощеному позовному провадженні, у порядку ч.13 ст.7,ч.1 ст.369 ЦПК України, без повідомлення учасників справи, за наявними у справі матеріалами, апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 08 серпня 2022 року за заявою ОСОБА_1 про поновлення строків пред`явлення виконавчого листа до виконання по цивільній справі №204/5872/15-ц за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів та додаткових витрат на дитину,-

В С Т А Н О В И В:

04.02.2022 року ОСОБА_1 звернулась до Красногвардійського районного суду м.Дніпропетровстька із заявою про поновлення строку пред`явлення виконавчого листа до виконання, і просила поновити строк пред`явлення до виконання виконавчого листа від 07.04.2016 року по справі 204/5872/15ц щодо стягнення аліментів з ОСОБА_2 на її користь для утримання неповнолітньої дитини - ОСОБА_3 до досягнення нею повноліття.
В обґрунтування заяви заявник зазначила, що рішенням Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 29.03.2016 року, яке набрало законної сили, ОСОБА_2 , має обов`язок зі сплати аліментів на користь заявниці у розмірі 1/4 від усіх видів його доходів. На підставі вказаного рішення їй був виданий виконавчий лист 07.04.2016 року, який нею був пред`явлений до Красногвардійського (Чечелівського) ДВС ГУТУЮ Дніпропетровської області. Цей виконавчий лист був переданий за територіальністю до Кіровського (Центрального) ДВС ГУТУЮ Дніпропетровської області, так як місце роботи боржника перебувало на його території. Місцем роботи боржника було виявлено РФ «Придніпровська залізниця» у якості інженера служби приміських перевезень, бухгалтерія якого здійснювала відрахування з його заробітної плати безпосередньо на її реквізити. Приблизно у 2018 році у зв`язку зі змінами у законодавстві, відрахування на її реквізити припинилися та почали здійснюватися на реквізити Кіровського (Центрального) ДВС, який в свою чергу затримував перерахування коштів на її ім`я, а тому аліменти перестали бути стабільними. Для зручності, керуючись правом безпосереднього пред`явлення виконавчого листа за місцем роботи, заявницею подано заяву до ДВС про повернення їй виконавчого листа, який отримано у 2018 року нарочно з відміткою, що заборгованість відсутня та відразу переданий до РФ «Придніпровська залізниця». З того часу, до повноліття дитини, виконавчій лист перебував на вказаному підприємстві і зі служби приміських перевезень утримання аліментів виконувались регулярно та в повному обсязі. Наприкінці 2020 року заявниці випадково стало відомо, з електронної декларації боржника, що останній за період виплат аліментів до досягнення дитиною повноліття мав дохід на РФ «Придніпровська залізниця» окрім служби приміських перевезень, ще й з іншого його структурного підрозділу: мотор-вагонного депо (РПЧ-1). Окрім цього, боржник за спірний період отримував дохід від ІНФОРМАЦІЯ_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 ), з чого аліменти не сплачувались взагалі. Тобто, вбачається що боржник приховував свій дохід та платив аліменти не з усіх доходів. На підтвердження чого, заявниця отримала відповідь з РПЧ-1 Регіональної філії «Придніпровська залізниця» AT «Укрзалізниця» від 30.03.2021 року та від 18.05.2021 року, з яких вбачається, що дійсно відрахування аліментів не відбувалося, у зв`язку з чим боржнику нараховано борг у розмірі 57 312,9 грн.
Ухвалою Красногвардійського районного суду м.Дніпропетровська від 08 серпня 2022 року у задоволенні заяви ОСОБА_1 про поновлення строків пред`явлення виконавчого листа до виконання по цивільній справі № 204/5872/15-ц за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів та додаткових витрат на дитину було відмовлено.
Не погодившись із таким рішенням, заявниця ОСОБА_1 звернулась до Дніпровського апеляційного суду з апеляційною скаргою, в якій просить ухвалу Красногвардійського районного суду м.Дніпропетровська від 08 серпня 2022 рок скасувати і постановити по справі нову постанову, якою заяву про поновлення строку пред`явлення виконавчого листа до виконання задовольнити, та поновити строк пред`явлення до виконання виконавчого листа від 07.04.2016 року по справі 204/5872/15ц щодо стягнення аліментів з ОСОБА_2 на її користь для утримання неповнолітньої дитини - ОСОБА_3 до досягнення ним повноліття.
В обґрунтування апеляційної скарги на підставі рішення Красногвардійського районного суду м.Дніпропетровська від 29.03.2016 року з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 стягувались аліменти на утримання дитини. Виконавчий лист був пред`явлений до Красногвардійського ДВС ГУТУЮ Дніпропетровської області . державним виконавцем було виявлено місце роботи боржника, за цією адресою і було направлено виконавчий лист. При цьому боржник мав дохід з двох різних підрозділів з різними бухгалтеріями, з яких тільки один підрозділ виконував відрахування аліментів. Боржник не довів до відома виконавця відомості про джерела та розмір свого доходу. У 2018 році заявниця відкликала виконавчій лист і відразу передала його за місцем роботи боржника до РФ «Придніпровська залізниця». З того чсу до повноліття виконавчий лист знаходився на підприємстві. Наприкінці 2020 року їй випадково стало відомо, що боржник мав дохід не тільки у службі приміських перевезень, а ще й у його структурному підрозділу мотор-вагонного депо (РПЧ-1). Оскільки, з боржника стягувались аліменти тільки за одним місцем роботи, а повинні були стягуватися зі всіх видів заробітку (доходів), тому у боржника виникла заборгованість.
Вона звернулась до Ленінського районного суду м. Дніпропетровська з позовом про стягнення заборгованості і рішенням від жовтня 2021 року їй було відмовлено у задоволенні її позовних вимог, після цього вона забрала лист з РФ «Придніпровська залізниця» та подала його до Центрального ДВС, провадження було відкрито 29.11.2021 року, постанова була скасована ухвалою від 18.02.2022 року.
Представник заінтересованої особи ОСОБА_2 ОСОБА_4 надав до суду відзив на апеляційну скаргу, в якому просить суд в задоволенні апеляційної скарги ОСОБА_1 відмовити.
В обґрунтування своїх доводів зазначає, що доводи викладені апелянтом у скарзі повністю дублюють доводи у первинній заяві, доводів на підтвердження незаконності оскаржуємої ухвали не надано, заінтересована особа працював у різних підрозділах одного підприємства і не приховував доходи, з яких причин уповноваженими особами РФ «Придніпровська залізниця» не здійснювалось відповідне відрахування, стороні не відомо. Заявник самостійно забрала виконавчий лист з виконавчої служби і почала турбуватися про виконання виконавчого листа тільки наприкінці 2020 року. Апелянтом не наведено поважних причин пропуску строку для пред`явлення виконавчого листа для виконання.
Ухвалою Дніпровського апеляційного суду від 01 вересня 2022 року було відкрито апеляційне провадження та розпочато дії ля призначення справи до розгляду. (а.с.65-66)
Ухвалою Дніпровського апеляційного суду від 01 вересня 2022 року закінчено дії по підготовці справи та призначено справу до судового розгляду в порядку спрощеного позовного провдження без повідомлення (виклику) сторін. (а.с.67)
Згідно з п.1 ч.1 ст.274 ЦПК України у порядку спрощеного позовного провадження розглядаються малозначні справи.
Відповідно до ч.1 ст.368 ЦПК України, справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного провадження, з особливостями встановленими цією главою.
Перевіривши матеріали справи, законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених позовних вимог, колегія суддів вважає за необхідне апеляційну скаргу залишити без задоволення з наступних підстав.
Згідно ч.1 ст.367 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.
З матеріалів справи вбачається, що рішенням Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 29.03.2016 року стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання сина - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , у розмірі 1/4 частки заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 31.08.2015 року і до досягнення дитиною повноліття. (а.с.99 т.1).
На виконання вищезазначеного рішення суду ОСОБА_1 отримувала аліменти до 21.11.2019 року, які утримувались із заробітної плати відповідача адміністрацією Регіональної філії «Придніпровська залізниця» AT «Українська залізниця» на підставі відповідного виконавчого листа.
Матеріалами справи підтверджено, що на підставі рішення Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 16.01.2020 року вирішено стягувати з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання повнолітнього сина - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , у розмірі 1/4 частки заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для працездатної особи, починаючи з 22.11.2019 року і до закінчення навчання або досягнення дитиною 23-х річного віку.
Рішенням Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 26 жовтня 2021 року по справі №205/9634/2020 (провадження №2/205/110/2021) встановлено, що на виконання вищезазначеного рішення суду ОСОБА_1 отримувала аліменти, які утримувались на підставі відповідного виконавчого листа із заробітної плати відповідача адміністрацією Регіональної філії «Придніпровська залізниця» AT «Українська залізниця» Разом із цим, судом також встановлено, а сторонами не оспорювалось, що вищевказані судові рішення у вказаний період стягнення аліментів до примусового виконання не звертались, виконавчі провадження з їх виконання не відкривались.
Так, листом Центрального відділу державної виконавчої служби у місті Дніпрі Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) № 7028/8 від 09.03.2021 року повідомлено, що надати розрахунок заборгованості зі сплати аліментів за період з серпня 2015 року по теперішній час не має можливості, оскільки відкриті виконавчі провадження про стягнення заборгованості із ОСОБА_2 на примусовому виконанні у відділі не перебувають Також за даними Реєстру виконавчих проваджень, що є відкритими та перебувають у публічному доступі, будь-які відкриті виконавчі провадження про стягнення заборгованості із ОСОБА_2 на примусовому виконанні у приватних виконавців так само не перебувають. Одночасно із цим, із довідки про доходи відповідача № 198 від 29.04.2021 року, яка була надана Регіональною філією «Придніпровська залізниця» AT «Українська залізниця» вбачається, що загальна сума доходу ОСОБА_2 за період з серпня 2015 року по грудень 2020 року без урахування аліментів становить 537 587 гри. 85 коп., сплачені аліменти становлять 127 163 гри. 60 коп. (а.с. 84-86). Також Регіональною філією «Придніпровська залізниця» AT «Українська залізниця» надано довідки про доходи за кожен рік окремо з 2015 рік по 2020 рік. Матеріалами справи підтверджено, що відповідно до довідки про доходи ОСОБА_2 , яка була надана ІНФОРМАЦІЯ_4 № 6/1/241 від 01.10.2021 року, загальна сума доходу відповідача за період з жовтня 2019 року по червень 2021 року складає 302 742 грн. 72 коп., з яких сплачено аліментів на суму 0,00 грн.(а.с.218-221)
Матеріалами справи також підтверджено, що відповідно до листів Регіональної філії «Придніпровська залізниця» AT «Українська залізниця» № РПЧ1-4/688 від 18.05.2021 року та № РПЧ1-4/455 від 30.03.2021 року, заборгованість ОСОБА_2 зі сплати аліментів за період з серпня 2015 року по квітень 2019 року за ВП № 54978073 складає 26 219 грн. 61 коп., за період з квітня 2019 року по лютий 2021 року за ВП № 54978073 складає 9 940 гри. 51 коп.» (а.с.222-233)
Також, постановою Дніпровського апеляційного суду від 22 червня 2022 року по справі №204/5872/15 встановлено, що ухвалою Красногвардійського районного суду міста Дніпропетровська від 18 лютого 2022 року скаргу ОСОБА_2 задоволено, постанову державного виконавця Центрального відділу державної виконавчої служби у місті Дніпрі Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) Коваленко Уляни Юріївни про відкриття виконавчого провадження № 67679974 від 29 листопада 2021 року визнано неправомірною та скасовано.
Встановлено, що строк виконання виконавчого листа сплив 22.11.2019 року, тому у державного виконавця були відсутні правові підстави для прийняття його до виконання.
Крім того, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про те, що строк пред`явлення виконавчого листа до виконання не переривався, а тому сплив 22 листопада 2019 року, коли син ОСОБА_3 , на утримання якої стягувалися аліменти, досяг повноліття.
При цьому, судом першої інстанції встановлено та з матеріалів справи вбачається, що на виконанні Центрального ВДВС у місті Дніпрі Південно - Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) перебувало виконавче провадження за виконавчим листом № 204/5872/115-ц, про стягнення із ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліментів на утримання неповнолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , у розмірі 1/4 частини з усіх видів заробітку (доходу) щомісячно, але не менше ніж 30 % прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, починаючи стягнення із 31 серпня 2015 року і до досягнення дитиною повноліття. (а.с.21-22 том 2)
21 грудня 2018 року виконавчий документ було повернуто стягувачу на підставі п.1 ст.37 Закону України "Про виконавче провадження", тобто за заявою стягувача. Стягувач ОСОБА_1 , після отримання виконавчого документа, звернулася із ним безпосередньо до роботодавця за місцем роботи боржника, після чого роботодавцем відбувалися відрахування із його заробітної плати в рахунок сплати аліментів, тобто фактично рішення суду виконувалось.
Частиною 4 статті 82 ЦПК України визначено, що обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.
Строк пред`явлення виконавчого листа до виконання у даній справі сплив 22.11.2019 року, відомості про його зупинення чи переривання в матеріалах справи відсутні.
За приписами статті 433 ЦПК України, у разі пропуску строку для пред`явлення виконавчого документа до виконання з причин, визнаних судом поважними, пропущений строк може бути поновлено.
В обґрунтування вимог про поновлення пропущеного строку заявниця не навела жодних обґрунтованих обставин, які свідчать про наявність поважних причин пропуску строку, оскільки саме заявниця звернулася до виконавчої служби 29 листопада 2021 року, тобто після спливу строку для пред`явлення виконавчого листа (22 листопада 2019 року), а до 22 листопада 2019 року заявниця самостійно звернулася до адміністрації Регіональної філії «Придніпровська залізниця» AT «Українська залізниця» для отримання аліментів із заробітної плати ОСОБА_2 . Крім того, як вказує заявниця у своїй заяві, вона ще у 2018 році звернулася до ДВС про повернення їй виконавчого листа.
Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ч.ч. 1, 6 ст. 81 ЦПК України).
Європейський суд з прав людини у параграфі 48 рішення у справі "Устименко проти України" вказував, що сама концепція "поважних причин", згідно з якою національні суди виправдали відновлення провадження у справі заявника, не є чіткою. За таких обставин для національних судів ще важливішим було вказати причини свого рішення про поновлення пропущеного строку і відновлення провадження у справі заявника.
У параграфі 41 рішення Європейського суду з прав людини у справі "Пономарьов проти України" зазначено, що вирішення питання щодо поновлення строку на оскарження перебуває в межах дискреційних повноважень національних судів, однак такі повноваження не є необмеженими. Від судів вимагається вказувати підстави. Однією із таких підстав може бути, наприклад, неповідомлення сторін органами влади про прийняті рішення у їхній справі. Проте навіть тоді можливість поновлення не буде необмеженою, оскільки сторони в розумні інтервали часу мають вживати заходів, щоб дізнатись про стан відомого їм судового провадження.
На підставі зазначеного судова колегія погоджується з висновком суду першої інстанції, що протягом тривалого періоду з моменту винесення рішення по день розгляду даної заяви, заявниця не сприяла належному виконанню судового документу, не виявляла належної зацікавленості в реалізації своїх прав щодо примусового виконання рішення суду до 29 листопада 2021 року, тому суд вважає, що підстав вважати причини пропуску строку для пред`явлення виконавчого листа до виконання поважними відсутні, а тому в поновленні строку для пред`явлення виконавчого листа до виконання слід відмовити.
В апеляційній скарзі апелянт не навела будь-яких поважних причин пропуску строку для пред`явлення виконавчого листа для виконання.
Вибір громадянами способу захисту своїх прав і свобод від порушень та протиправних посягань гарантовано ч.4 ст.55, ст.124 Конституції України, відповідно до якої кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань та закріплено ст.ст.7, 12 Загальної декларації про права людини, ст.13 Конвенції про захист прав і основних свобод людини, що згідно зі ст.9 Конституції України є складовою національного законодавства.
Згідно ч.1 ст.15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.
На підставі ч.1 ст.16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.
Згідно ст.10-13 ЦПК України, суд при розгляді справи керується принципом верховенства права.
Суд розглядає справи відповідно до Конституції України, законів України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Суд застосовує інші правові акти, прийняті відповідним органом на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що встановлені Конституцією та законами України. Суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. Суд застосовує норми права інших держав у разі, коли це передбачено законом України чи міжнародним договором, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України. Суд визначає в межах, встановлених цим Кодексом, порядок здійснення провадження у справі відповідно до принципу пропорційності, враховуючи: завдання цивільного судочинства; забезпечення розумного балансу між приватними й публічними інтересами; особливості предмета спору; ціну позову; складність справи; значення розгляду справи для сторін, час, необхідний для вчинення тих чи інших дій, розмір судових витрат, пов`язаних із відповідними процесуальними діями, тощо.
Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій. Суд, зберігаючи об`єктивність і неупередженість: 1) керує ходом судового процесу; 2) сприяє врегулюванню спору шляхом досягнення угоди між сторонами; 3) роз`яснює у випадку необхідності учасникам судового процесу їхні процесуальні права та обов`язки, наслідки вчинення або не вчинення процесуальних дій; 4) сприяє учасникам судового процесу в реалізації ними прав, передбачених цим Кодексом; 5) запобігає зловживанню учасниками судового процесу їхніми правами та вживає заходів для виконання ними їхніх обов`язків.
Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах - не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності.
Статтею 18 ЦПК України встановлено, що судові рішення, які набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами. Невиконання судового рішення є підставою для відповідальності, встановленої законом. Обов`язковість судового рішення не позбавляє осіб, які не брали участі у справі, можливості звернутися до суду, якщо ухваленим судовим рішенням вирішено питання про їхні права, свободи чи інтереси.
У відповідності до ст.ст. 76-83 ЦПК України - доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами : 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.
Стаття 89 ЦПК України встановлює, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).
Стаття 95 ЦПК України передбачає, що письмовими доказами є документи (крім електронних документів), які містять дані про обставини, що мають значення для правильного вирішення спору. Письмові докази подаються в оригіналі або в належним чином засвідченій копії, якщо інше не передбачено цим Кодексом. Якщо подано копію (електронну копію) письмового доказу, суд за клопотанням учасника справи або з власної ініціативи може витребувати у відповідної особи оригінал письмового доказу. Якщо оригінал письмового доказу не подано, а учасник справи або суд ставить під сумнів відповідність поданої копії (електронної копії) оригіналу, такий доказ не береться судом до уваги.
Згідно з вимогами ч.1 ст.81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Керуючись ст.ст. 259, 268, 367, 374, 375, 382, 384 ЦПК України, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Ухвалу Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 08 серпня 2022 року - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Головуючий: Ж.І. Максюта
Судді: О.В. Свистунова
М.М. Пищида