Справа № 565/1251/22
Провадження № 2/565/467/22
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

12 грудня 2022 року м.Вараш

Кузнецовський міський суд Рівненської області в складі головуючої судді Бренчук Г.В., з участю секретаря судового засідання Кулай О.М., розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань Кузнецовського міського суду Рівненської області у порядку загального позовного провадження справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ майна,

в с т а н о в и в:

ОСОБА_3 звернулась до суду з позовною заявою до ОСОБА_2 у якій просить, в порядку поділу спільної сумісної власності подружжя, визнати за ОСОБА_1 право власності на Ѕ (ідеальну) частку квартири, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 ; визнати за ОСОБА_2 право власності на Ѕ (ідеальну) частку квартири, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 .

В обґрунтування позовних вимог зазначає, що ОСОБА_1 та ОСОБА_2 з 07 листопада 1987 року перебувають у шлюбі. Наразі у провадженні Кузнецовського міського суду Рівненської області перебуває справа про розірвання шлюбу. У період спільного проживання у шлюбі придбано двокімнатну квартиру загальною площею 49,9 кв.м., житловою площею 27,8 кв.м., яка розташована на четвертому поверсі дев`ятиповерхового будинку, що заходиться за адресою: АДРЕСА_1 . Право власності на квартиру зареєстровано за відповідачем.

Позивач вважає, що спірна квартира є спільною сумісною власністю сторін, частки яких у власності рівні.

Ухвалою від 31 жовтня 2022 року відкрито провадження у даній справі, вирішено здійснювати її розгляд у порядку загального позовного провадження.

Ухвалою від 23 листопада 2022 року закрито підготовче провадження у даній справі, справу призначено до судового розгляду на 12 грудня 2022 року.

У судове засідання позивач та її представник не з`явились, належним чином повідомлялись про час та місце його проведення, до суду надійшла заява про розгляд справи за відсутності позивача та її представника. У заяві зазначено, що на позовних вимогах наполягають.

Відповідач у судове засідання не з`явився, належним чином повідомлявся про час та місце його проведення, подав заяву, у якій просив розгляд справи здійснювати за його відсутності, позовні вимоги визнав повністю.

Суд, дослідивши докази, наявні в матеріалах справи, дійшов наступних висновків.

11 липня 1987 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 укладено шлюб, зареєстрований Виконкомом Біленської сільської ради Володимирецького району Рівненської області, про що зроблено запис № 11, що підтверджується копією свідоцтва про укладення шлюбу серії НОМЕР_1 .

Відповідно до договору купівлі-продажу квартири від 28 вересня 1995 року, посвідченого державним нотаріусом Кузнецовської державної нотаріальної контори Ріцькою Г.І. та зареєстрованого в реєстрі за № УП-ІІ, ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_5 продали, а ОСОБА_2 купив квартиру, яка розташована в АДРЕСА_1 .

Згідно технічної характеристики, квартира розташована на 4 поверсі 9 поверхового будинку та складається з 2 кімнат житловою площею 27,8 кв.м., у тому числі 1-а кімната 15,9 кв.м, 2-а кімната 11,9 кв.м., кухня площею 8,3 кв.м., ванна кімната площею 2,6 кв.м., вбиральня 1,3 кв.м, коридору 8,2 кв.м. Квартира обладнана лоджією 1,7 кв.м. Загальна площа квартири 49,9 кв.м.

Із інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна № 312475050, вбачається, що квартира АДРЕСА_2 належить ОСОБА_2 на праві приватної власності на підставі договору купівлі-продажу № УП-11 від 28 вересня 1995 року.

Постановою Верховної Ради України від 19 травня 2016 року «Про перейменування окремих населених пунктів та районів» місто Кузнецовськ перейменовано на місто Вараш.

Згідно статей 22, 23, 28 КпШС України, статті 16 Закону України «Про власність», статей 112, 118 ЦК Української РСР (у редакції, чинній на час придбання спірної квартири) майно, набуте подружжям за час шлюбу, є його спільною сумісною власністю і кожен із подружжя має рівні права володіння, користування і розпорядження цим майном. Майном, нажитим за час шлюбу, подружжя розпоряджається за спільною згодою. Співвласники мають право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній сумісній власності, при цьому вважається, що частки кожного із співвласників є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними, законом або рішенням суду.

Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу, можуть бути будь-які види майна, незалежно від того, на ім`я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором або законом.

За приписами ч.1 ст.28 КпШС України в разі поділу майна, яке є спільною сумісною власністю подружжя, їх частки визнаються рівними. В окремих випадках суд може відступити від начала рівності часток подружжя, враховуючи інтереси неповнолітніх дітей або інтереси одного з подружжя, що заслуговують на увагу.

Відповідно до ч.1 ст.29 КпШС України якщо між подружжям не досягнуто згоди про спосіб поділу спільного майна, то за позовом подружжя або одного з них суд може постановити рішення: про поділ майна в натурі, якщо це можливо без шкоди для його господарського призначення; про розподіл речей між подружжям з урахуванням їх вартості та частки кожного з подружжя в спільному майні; про присудження майна в натурі одному з подружжя, з покладенням на нього обов`язку компенсувати другому з подружжя його частку грішми. При цьому суд також бере до уваги інтереси неповнолітніх дітей або інтереси одного з подружжя, що заслуговують на увагу.

Поділ спільного майна подружжя може бути проведений як під час перебування в шлюбі, так і після розірвання шлюбу.

Аналогічні за змістом положення містяться і в чинному на час розгляду справи СК України.

Відповідно до ст.60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу).

У ч. 1 ст. 61 СК України вказано, що об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту.

Згідно зі ст. 63 СК України дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними.

Відповідно до ст. 69 СК України дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. Дружина і чоловік мають право розділити майно за взаємною згодою. Договір про поділ житлового будинку, квартири, іншого нерухомого майна, а також про виділ нерухомого майна дружині, чоловікові зі складу усього майна подружжя має бути нотаріально посвідчений.

За змістом ст. 70 СК України у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

У ст.71 СК України зазначено, що майно, яке є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення.

Відповідно до вимог ч.3 ст.368 ЦК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом.

Оскільки квартира АДРЕСА_2 набута відповідачем у власність за час перебування у шлюбі з позивачем, вона є об`єктом спільної сумісної власності подружжя.

Набуття майна за час перебування у шлюбі створює презумпцію виникнення права спільної сумісної власності. Це означає, що ні дружина, ні чоловік не зобов`язані доводити наявність права спільної сумісної власності на майно, набуте у шлюбі, оскільки воно вважається таким, що належить подружжю.

Якщо майно придбано під час шлюбу, то реєстрація прав на нього (транспортний засіб, житловий будинок чи іншу нерухомість) лише на ім`я одного із подружжя не спростовує презумпцію права спільної сумісної власності подружжя.

Заінтересована особа може довести, що майно придбане нею у шлюбі, але за її особисті кошти. У цьому разі презумпція права спільної сумісної власності на це майно буде спростована.

Таким чином, тягар доказування у справах цієї категорії покладено на того із подружжя, хто заперечує проти визнання майна об`єктом спільної сумісної власності подружжя.

Зазначена правова позиція висловлена у постанові Верховного Суду України від 03 квітня 2020 року у справі № 286/1537/16-ц.

Згідно із ч.2 ст.372 ЦК України у разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом.

Доказів домовленості між співвласниками щодо розміру часток вказаної нерухомості суду не надано, отже частки співвласників є рівними.

Враховуючи, що спірна квартира набута сторонами за час шлюбу і презумпція спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу, ОСОБА_2 не спростована, позов відповідач визнав, вимога позивача про поділ спільного майна подружжя, шляхом визнання за нею права власності на 1/2 частку квартири, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 та визнання за ОСОБА_2 права власності на 1/2 частку квартири, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , є обґрунтованою і підлягає задоволенню.

Оскільки в даній справі має місце визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті, згідно приписів ч. 1 ст. 142 ЦПК України, позивачу необхідно повернути з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову, що становить суму 1 824 грн. 84 коп.

За правилами ст. 141 ЦПК України підлягають стягненню з відповідача на користь позивача понесені ним документально підтверджені судові витрати на оплату судового збору, за винятком повернутої з державного бюджету суми судового збору, у розмірі 1 824 грн. 84 коп.

Керуючись статтями 264, 265, 354, 355 ЦПК України, суд,

в и р і ш и в:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ майна задовольнити.

Визнати спільною сумісною власності подружжя ОСОБА_1 та ОСОБА_2 квартиру АДРЕСА_2 .

Визнати за ОСОБА_1 право власності на 1/2 частку квартири АДРЕСА_2 .

Визнати за ОСОБА_2 право власності на 1/2 частку квартири АДРЕСА_2 .

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 1 824 грн. 84 коп. витрат по сплаті судового збору.

Повернути з державного бюджету ОСОБА_1 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову, що становить 1 824 грн. 84 коп.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене до Рівненського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Позивач: ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 ).

Відповідач: ОСОБА_2 ( АДРЕСА_1 , паспорт серії НОМЕР_3 , виданий Кузнецовським МС УДМС України в Рівненській області)

Суддя Г.В.Бренчук