ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 545/2561/21 Номер провадження 22-ц/814/2049/22Головуючий у 1-й інстанції Стрюк Л.І. Доповідач ап. інст. Пікуль В. П.
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 грудня 2022 року м. Полтава

Полтавський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду

цивільних справ:

головуючого Пікуля В.П.,

суддів Абрамова П.С., Одринської Т.В.,

розглянувши у порядку письмового провадження цивільну справу за апеляційною скаргою Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» на рішення Полтавського районного суду Полтавської області від 19 травня 2022 року у справі за позовом Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

В С Т А Н О В И В:

ОПИСОВА ЧАСТИНА

Короткий зміст позовних вимог

У серпні 2021 року Акціонерне товариство Комерційний банк «Приватбанк» (далі - АТ КБ «Приватбанк», позивач) в особі уповноваженого представника звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором № б/н від 08 квітня 2013 року у загальній сумі 27002,89 грн, а також судового збору у розмірі 2270,00 грн.

Позовні вимоги мотивовані тим, що ОСОБА_1 звернувся до АТ КБ «ПриватБанк» з метою отримання банківських послуг, у зв`язку із чим підписав Заяву № б/н від 08 квітня 2013 року. Підписавши вказану заяву, ОСОБА_1 приєднався до Умов та Правил надання банківських послуг, які викладені на банківському сайті www.privatbank.ua, та підтвердив, що підписана ним заява, разом з Умовами та Правилами надання банківських послуг, а також Тарифами Банку складає між ним та Банком Договір про надання банківських послуг.

Відповідно до укладеного у порядку приєднання договору, відповідач отримав кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну карту, розмір якого було збільшено банком до 24000,00 грн, що є правом банку за умовами договору. У зв`язку із несплатою мінімального платежу до останнього календарного числа місяця (включно), наступного за місяцем, у якому було здійснено трати за рахунком кредитного ліміту, тобто допущення позичальником прострочення, виникла заборгованість, яка станом на 08 липня 2021 року становить 27002,89 грн, з якої: 22884,64 грн заборгованість за тілом кредиту, у тому числі простроченим; 4178,25 грн заборгованість за простроченими відсотками. Внаслідок неналежного виконання відповідачем свого зобов`язання з повернення кредиту, позивач звернувся до суду із вказаним позовом про стягнення заборгованості.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Полтавського районного суду Полтавської області від 19 травня 2022 року у задоволенні позову АТ КБ «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості відмовлено у повному обсязі за безпідставністю.

Відмовляючи у задоволенні позову АТ КБ «ПриватБанк» про стягнення заборгованості, суд першої інстанції виходив з того, що в матеріалах справи відсутні належні та допустимі докази ознайомлення ОСОБА_1 з умовами нарахування відсотків за користування спірними кредитними коштами.

Вимоги, які зазначені в апеляційній скарзі

Із вказаним рішенням суду не погодився представник АТ КБ «ПриватБанк» та оскаржив його в апеляційному порядку.

В апеляційній скарзі просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги банку в повному обсязі.

Позиція учасників справи

Узагальнені доводи апеляційної скарги

Апеляційна скарга мотивована тим, що суд першої інстанції неправильно визначив характер правовідносин між сторонами, неправильно застосував закон, що їх регулює, неповно дослідив матеріли справи та не надав належної правової оцінки доводам сторін і зібраним у справі доказам.

Також зазначено, що виконаний позивачем розрахунок заборгованості є належним доказом, котрий підтверджує розмір заборгованості за кредитним договором, адже містить детальний розпис нарахованої заборгованості, дати здійснення платежів боржником, кількість днів за які нараховано заборгованість, залишок заборгованості за наданим кредитом, дати нарахування складових загальної заборгованості за кредитом.

Апелянт вказує, що суд не надав належної оцінки виписці про рух коштів клієнта, яка є первинним документом та підтверджує отримання відповідачем кредитних коштів і наявність заборгованості.

З виписки про рух коштів вбачається, що відповідач активно розраховувався кредитною карткою, а також здійснював часткове погашення, що свідчить, на думку скаржника, про прийняття ним умов та правил використання банківських послуг, та не скористався правом відмови від одержання кредиту.

Крім того, позивачем зазначено, що у спірних правовідносинах місцевий суд помилково взяв до уваги постанову Верховного Суду від 03 липня 2019 року по справі №342/180/17, що стосується відмінних обставин справи.

Щодо відзиву на апеляційну скаргу

22 серпня 2022 року від представника ОСОБА_1 - адвоката Хвороста Д.М. до суду надійшов відзив на апеляційну скаргу АТ КБ «ПриватБанк», у якому останній просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення районного суду - без змін, оскільки воно є законним та ухваленим відповідно до норм матеріального та процесуального права.

МОТИВУВАЛЬНА ЧАСТИНА

Колегія суддів, заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, приходить до наступного висновку.

Щодо розгляду справи без виклику сторін

Відповідно до частини тринадцятої статті 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Згідно частини першої статті 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Враховуючи, що ціна позову становить 27002,89 грн та беручи до уваги положення частини тринадцятої статті 7 та статті 369 ЦПК України, колегія суддів дійшла висновку про можливість розгляду справи без повідомлення учасників справи в порядку письмового провадження.

Встановлені обставини справи

Судом першої інстанції встановлено та підтверджується матеріалами справи, що 08 квітня 2013 року між АТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_1 підписана анкета-заява № б/н про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у Приватбанку.

Відповідно до довідки банку, старт карткового рахунку по картці НОМЕР_1 відкритої на ОСОБА_1 відбувся 15 жовтня 2015 року, 14 лютого 2019 року кредитний ліміт був збільшений до 24000,00 грн. (а.с.12).

Згідно з розрахунком, за відповідачем станом на 08 жовтня 2021 року рахується заборгованість у розмірі 27002,89 грн в т.ч.: 22884,64 грн заборгованість за тілом кредиту; 4118,25 грн заборгованість за простроченими відсотками (а.с.7-11).

Спір між сторонами стосується стягнення заборгованості за кредитним договором, а саме - заборгованості за тілом кредиту, заборгованості за простроченими відсотками. Відповідачем факт отримання кредитних коштів не заперечувався. Окрім того, факт користування кредитом підтверджується випискою по рахунку, в якій відображено рух коштів, зокрема, як зняття кредитних коштів, так і погашення кредиту. Згідно якої вбачається, що останнє зарахування по картці проведено 30 квітня 2021 року (а.с.51-56).

Позиція апеляційного суду

За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Відповідно до статті 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Відповідно до статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

За змістом статті 1055 ЦК України кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним.

Згідно частин першої та другої статті 207 ЦК України (в редакції, чинній на момент укладення кредитного договору) правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Підпис є обов`язковим реквізитом правочину, вчиненого в письмовій формі. Наявність підпису підтверджує наміри та волю й фіксує волевиявлення учасника (-ів) правочину, забезпечує їх ідентифікацію та цілісність документу, в якому втілюється правочин. Внаслідок цього підписання правочину здійснюється стороною (сторонами) або ж уповноваженими особами.

Нікчемним є той правочин, недійсність якого встановлена законом і для визнання його недійсним не вимагається рішення суду (частина друга статті 215 ЦК України). Нікчемність правочину конструюється за допомогою «текстуальної» недійсності, оскільки вона існує тільки у разі прямої вказівки закону. З позицій юридичної техніки така пряма вказівка може втілюватися, зокрема, в термінах «нікчемний», «є недійсним».

Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (частина друга статті 1055 ЦК України).

Якщо під час спору щодо виконання правочину одна зі сторін цього правочину вважає його нікчемним, суд перевіряє відповідні доводи та у мотивувальній частині судового рішення, застосувавши відповідні положення норм матеріального права, підтверджує чи спростовує обставину нікчемності правочину.

Кожна особа має право на звернення до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права у разі його порушення, невизнання або оспорювання та інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства (статті 15, 16 ЦК України).

Так, з матеріалів справи вбачається, що 30 червня 2019 року ОСОБА_1 підписав Анкету-Заяву до Договору про надання банківських послуг.

Зі змісту якої вбачається, що при підписанні вказаної Анкети-Заяви відповідач погодився з тим, що дана Анкета-Заява разом з Умовами, Тарифами, Таблицею обчислення вартості кредиту та Паспортом споживчого кредиту складає договір про надання банківських послуг.

Разом з тим, Анкета-Заява містить лише анкетні дані відповідача та його контактну інформацію. Вказана Анкета не містить даних про умови кредитування, а саме відсутні умови про нарахування відсотків.

Крім того, витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна» та витяг з «Умов та правил надання банківських послуг в Приватбанку» не містить підпису ОСОБА_1 .

З урахуванням основних засад цивільного законодавства та необхідності особливого захисту споживача у кредитних правовідносинах, Велика Палата Верховного Суду зауважила у справі № 342/180/17, що пересічний споживач банківських послуг з урахуванням звичайного рівня освіти та правової обізнаності, не може ефективно здійснити свої права бути проінформованим про умови кредитування за конкретним кредитним договором, який укладений у вигляді заяви про надання кредиту та Умов та правил надання банківських послуг, оскільки Умови та правила надання банківських послуг це значний за обсягом документ, що стосується усіх аспектів надання банківських послуг та потребує як значного часу, так і відповідної фахової підготовки для розуміння цих правил тим більше співвідносно з конкретним видом кредитного договору.

Отже, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про відсутність підстав вважати, що сторони обумовили у письмовому вигляді ціну договору та відповідальність за порушення термінів виконання договірних зобов`язань, та обґрунтовано відмовив у задоволенні позову відносно стягнення відсотків та пені, а доводи апеляційної скарги в цій частині не спростовують висновки суду першої інстанції.

Щодо тіла кредиту

Звертаючись до суду з позовом, АТ КБ «ПриватБанк» прохав суд стягнути з ОСОБА_1 заборгованість, що 22884,64 грн та складається із загального залишку заборгованості за наданим кредитом (тілом кредиту) 22884,64 грн.

Під час вирішення питання розподілу тягаря доведення судом підлягають до застосування правила частини третьої статті 12, частини першої статті 81 ЦПК України, згідно з якими кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до частини першої статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

За правилом статті 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.

Згідно з приписами статті 78 ЦПК України суд не бере до уваги докази, які одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

За правилами частини першої статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

З урахуванням наведеного, встановлюючи наявність або відсутність фактів, якими обґрунтовувалися вимоги чи заперечення, визнаючи одні та відхиляючи інші докази, суд був зобов`язаний власні процесуальні дії належним чином обґрунтувати (мотивувати), враховуючи при цьому, що доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Процес доведення полягає в обґрунтуванні того, що певні дії або події неодмінно мають своїми наслідками настання інших дій або подій, при цьому обставини вважатимуться встановленими за умови, що настання таких наслідків не є вірогідним, а є обов`язковим за таких обставин та за таких умов.

Згідно із частиною другою статті 77 ЦПК України предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Так, позивачем на підтвердження факту існування заборгованості відповідача подано до суду першої інстанції розрахунок заборгованості за договором №б/н від 08 квітня 2013 року, укладеного між АТ КБ «Приватбанк» та ОСОБА_1 .

Суд звертає увагу, що власного розрахунку заборгованості відповідачем не надавалося, обґрунтованих доводів щодо неправильності наданого позивачем розрахунку не зазначалося.

З аналізу даного розрахунку вбачається, що ОСОБА_1 періодично здійснював погашення кредитної заборгованості, яка зараховувалася банком, у тому числі, й на погашення заборгованості відсотків за користування кредитними коштами, комісії та пені.

При цьому, колегія суддів звертає увагу, що розрахунок заборгованості здійснений з урахуванням Умов обслуговування рахунків фізичних осіб, які не можуть братися до уваги при визначенні розміру заборгованості, а тому даний розрахунок слід брати до уваги лише в частині інформації щодо витрачених клієнтом кредитних коштів та суми коштів внесених клієнтом на погашення заборгованості.

Аналізуючи поданий до суду першої інстанції розрахунок заборгованості, місцевий суд правильно зазначив, що за період користування ОСОБА_1 грошовими коштами банку, відповідач використав 71798,2 грн., а повернув 64274,79 грн, що підтверджується випискою по рахунку. Разом з тим, банком в автоматичному режимі проводилося автоматичне списання простроченої заборгованості на суму 2205,03 грн, тоді як умовами анкети-заяви таке списання не передбачене.

Крім того, колегія суддів зазначає, що з поданого розрахунку заборгованості позивачем, що є єдиним доказом у даній справі на підтвердження факту існування заборгованості, який поданий у встановленому цивільним процесуальним законодавством порядку, відсутні відомості про розмір витрачених клієнтом кредитних коштів.

Також, з розрахунку вбачається, що після проведення списання відсотків заборгованість відповідача за кредитом збільшувалася на суму списаних коштів. За весь період користування кредитом банком списано відсотків на суму, що в загальному розмірі складає 19057,69 грн.

Отже, суд першої інстанції дійшов вірного висновку, що таке списання позивачем коштів по картковому рахунку відповідача є безпідставним, оскільки умовами анкети-заяви від 08 квітня 2013 року не передбачено нарахування відсотків, а доводи апеляційної скарги щодо наявності підстав для задоволення позову не підтверджуються матеріалами справи.

Щодо інших доводів апеляційної скарги

Як уже зазначалось, позивачем вказано, що у спірних правовідносинах місцевий суд помилково взяв до уваги постанову Верховного Суду від 03 липня 2019 року по справі №342/180/17, що стосується відмінних обставин справи.

Однак, колегія суддів звертає увагу, що при розгляді даної справи судом першої інстанції не застосовувалися висновки Верховного Суду, зроблені в постанові від 03 липня 2019 року по справі № 342/180/17, що спростовує позицію АТ «ПриватБанк» щодо помилковості її застосування.

Разом з тим, відповідно до правового висновку, висловленого Верховним Судом у постанові від 13 травня 2020 року по справі №219/1704/17, Верховний Суд в оцінці поведінки та способу ведення справ позивачем має враховувати, що банк є професійним учасником ринку надання банківських послуг, у зв`язку з чим до нього висуваються певні вимоги щодо дотримання певних правил та процедур, які є традиційними у цій сфері послуг, до обачності та розсудливості у веденні справ тощо. Відповідно, вимоги до рівня та розумності ведення справ позивачем є вищими, ніж до споживача - фізичної особи, яка зазвичай є слабшою стороною у цивільних відносинах з такою кредитною установою. З врахуванням наведеного усі сумніви та розумні припущення мають тлумачитися судом саме на користь такої слабшої сторони, яка не є фактично рівною у спірних правовідносинах.

Інші доводи апеляційної скарги висновків місцевого суду не спростовують, на законність оскаржуваного судового рішення не впливають.

Висновки за результатами розгляду апеляційної скарги

Як вбачається з частини першої статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Як передбачено пунктом 1 частини першої статті 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Згідно із статтею 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Колегія суддів вважає, що судом попередньої інстанції виконано вимоги статті 89 ЦПК України щодо оцінки доказів і статті 263 ЦПК України щодо законності та обґрунтованості рішення суду, повно і всебічно досліджено і оцінено докази та встановлено обставини у справі, правильно застосовано норми матеріального права.

Враховуючи викладене, колегія суддів вважає за необхідне відмовити у задоволенні апеляційної скарги АТ КБ «ПриватБанк», а заочне рішення Полтавського районного суду Полтавської області від 19 травня 2022 року залишити без змін.

Щодо судових витрат

За правилами частини першої статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Відповідно до частини тринадцятої статті 141 ЦПК України якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Зважаючи на те, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, відсутні підстави для нового розподілу судових витрат.

Керуючись статтями 367, 374, 375, 382 ЦПК України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства Комерційний банк "Приватбанк" - залишити без задоволення.

Рішення Полтавського районного суду Полтавської області від 19 травня 2022 року - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду шляхом подачі касаційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 01 грудня 2022 року.

Головуючий В.П. Пікуль

Судді П.С. Абрамов

Т.В. Одринська