УХВАЛА

Справа № 495/3101/20

Номер провадження 2-з/495/61/2022

27 червня 2022 рокум. Білгород-Дністровський

Білгород-Дністровський міськрайонний суд Одеської області в складі:

головуючого одноособово судді Анісімової Н.Д.,

із участю секретаря судового засідання Коліниченко Н.О.,

розглянувши матеріали справ и за клопотанням представника позивача адвоката Оськіна М.Д. про забезпечення позову по цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ПАТ «Банк «Фінанси та кредит», ТОВ «ФК «Алькор Інвест», третя особа ОСОБА_2 про визнання недійсним іпотечного договору,

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернулась із позовом до ПАТ «Банк «Фінанси та кредит», ТОВ «ФК «Алькор Інвест», третя особа ОСОБА_2 про визнання недійсним іпотечного договору.

Представника позивача адвокат Оськін М.Д. звернувся до суду з клопотанням про забезпечення позову, відповідно до якої просить суд застосувати заходи забезпечення позову, шляхом накладення арешту на нерухоме майно садовий будинок АДРЕСА_1 , та земельну ділянку кадастровий номер ;02;022;0011, площею АДРЕСА_2 , який належить позивачу ОСОБА_1 на підставі договору дарування посвідченого Шостою Одеською нотаріальною конторою 30 травня 2003 року за реєстром №5-1088.

Свою заяву обґрунтовує тим, що 09.10.2007 року у ОСОБА_3 в місті Києві стався інсульт, 31.10.2007 року на реамаційному літаку полу паралізованого інваліда прикутого до ліжка було вивезено у приватну лікарню м. Грац, Австрія. Тривалий час ОСОБА_3 був прикутий до ліжка, а коли прийшов до тями то виявилось, що все майно по сфальшованим документам продано, або закладено в різні банки, на підприємстві де він являвся власником рейдери. Як стало відомо, що 28 грудня 2007 року між ОСОБА_4 ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» нібито був укладений Кредитний Договір №М-253/07-К, згідно якого Банк надав Українець ЛІ. кредит у сумі 700 000,00 гривень (Сімсот тисяч гривень, 00) з оплатою по процентній ставці 16,5% річних, терміном повернення до 28.12.2012 року.. Поручителями даного договору були ОСОБА_5 та ОСОБА_2 . ОСОБА_1 до даного договору не має жодного відношення. В забезпечення виконання зобов`язань за Кредитним договором 28 грудня 2007 року між Банком та ОСОБА_2 , який діяв від імені ОСОБА_3 на підставі довіреності, посвідченої доктором Гаральд Праун, громадським нотаріусом, Маг. Йоганнес Корен, заступник громадського нотаріуса доктора Гаральда Прауна 11 грудня 2007 року 6499/2007, апостиль, виданий окружним судом у громадських справах 12 грудня 2007 року за №9266-25/07 був укладений Іпотечний договір посвідчений приватним нотаріусом Білгород-Дністровського міського нотаріального округу Одеської області Щукіною JI.C., за реєстровим №9765. Предметом іпотеки за Іпотечним договором було нерухоме майно, що належить на підставі права власності на ОСОБА_1 , а саме: садовий будинок АДРЕСА_3 : смт. Затока, м. Білгород- Дністровський, Одеської області, садівничий кооператив «Меліоратор» (район Лиманський) та земельна ділянка площею 0,0696 гектара, в тому числі по угіддям: під багаторічними насадженнями 0,0402 га, під забудовою 0,0294 га, що розташована на території СК «Меліратор», АДРЕСА_1 , якій присвоєно кадастровий номер :02:022:0011 цільове призначення якої для ведення садівництва. Відповідно до п. 2 Іпотечного договору: «Зазначена нерухомість передається іпотеку, як забезпечення повернення кредитних ресурсів, виданих ОСОБА_4 з Кредитним Договором № М-253/07-К від « 28» грудня 2007 року. Довіреність на ім`я ОСОБА_2 , яка видана ОСОБА_3 від 07 грудня 2007 року та не посвідчувалась ОСОБА_6 , заступником громадського нотаріуса доктора Гаральда Прауна 11 грудня 2007 року, що в свою чергу є доказом відсутності вільного волевиявлення у позивача- ОСОБА_3 щодо укладання ОСОБА_2 28.12.2007 від його імені оскаржуваного правочину. Враховуючи те, що ТОВ ФК «Алькор Інвест» намагається продати мій садові будинок при тому, що я не являюсь стороною у даному договорі іпотеки, відсутність мого вільного волевиявлення (09.10.2007 року ОСОБА_3 переніс інсульт, отримав лівосторонній поріз, та на час 28.12.2007 року не був в України, а знаходився на лікуванні за кордоном), до розгляду у даної справи може здійснити відчуження мого майна (і буде, намагатися це зробити, оскільки у інших поручителів за кредитним договором ніби відсутнє майно), вважаю, що невжиття заходів забезпечення позову, у разі задоволення позовної заяви, унеможливить виконання рішення суду. Крім того у Приморському відділені поліції розглядалась кримінальна справа та як ста відомо 13.06.2022 року слідчим в квітні 2022 року (в час воєнної агресії в Україні) була винесена постанова про закриття кримінальної справи за № 0000063 від 19.05.2012 за ч.1, 4 ст.358: ч.1. 4 ст.296: ч.1, 4 ст.190: ч.2 ст.194 КК України ( де мирний час було підпаллено коктейлем Молотова мого житлового будинку в Одесі в якому знаходились діти та мати пенсіонерка, рейдерського захвату яхт-клуба Одеському морвокзалі, згідно підробленої довіреності на колінках на Малої Арнаутської групою осіб взято кредит в розмірі 140000 Дол.Сша, кредит в банк не сплачені шахрайство). Наразі, незважаючи на ухвалу суду про витребування у ТОВ ФК «Алькор Інвест» оригіналів документів, останній їх до суду не надає, та останнім чином ігнорує суді засідання, що свідчить про те, що відповідач буде намагатися відчужити моє майно вирішення спору по суті, використовуючи документи які я прошу визнати суд недійсними.

Надавши належну правову оцінку підставам, якими заявник обґрунтовує подану ним заяву, суд дійшов висновку про відмову у її задоволенні, з огляду на наступне.

Судом встановлено, що предметом позову є визнання недійсним договору іпотеки №9765 від 28.12.2007 року в рамках якого в іпотеку було передано нерухоме майно, а саме садовий будинок АДРЕСА_1 та земельну ділянку кадастровий номер ;02;022;0011, площею 0,0696 га, що знаходиться за адресою: Одеська область, Білгород-Дністровський район, смт Затока, садівничий кооператив «Меліоратор» (район Лиманський), який належить позивачу ОСОБА_1 на підставі договору дарування посвідченого Шостою Одеською нотаріальною конторою 30 травня 2003 року за реєстром №5-1088.

Відповідно до ст.149 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених ст.150 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Метою забезпечення позову є вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій із боку відповідача з тим, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, в тому числі задля попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення.

Забезпечення позову по суті - це обмеження суб`єктивних прав, свобод та інтересів відповідача або пов`язаних із ним інших осіб в інтересах забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя і задоволених вимог позивача (заявника).

Заява про забезпечення позову повинна містити, зокрема, обґрунтування необхідності забезпечення позову (п. 3 ч. 1 ст. 151 ЦПК України).

Обґрунтування необхідності забезпечення позову полягає у доказуванні обставин, з якими пов`язано вирішення заяви про забезпечення позову. Крім того, особа, яка подала заяву про забезпечення позову, повинна довести відповідність (адекватність) засобу забезпечення позову.

Достатньо обґрунтованим для забезпечення позову є підтверджена доказами наявність фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного виду забезпечення позову. Про такі обставини може свідчити вчинення відповідачем дій, спрямованих на ухилення від виконання зобов`язання після пред`явлення вимоги чи подання позову до суду, наприклад реалізація майна чи підготовчі дії до його реалізації. Саме лише посилання в заяві на потенційну можливість ухилення відповідача від виконання судового рішення без наведення відповідного обґрунтування не є достатньою підставою для задоволення відповідної заяви.

Відповідно до ч.1 ст. 150 ЦПК Українизакріплено види забезпечення позову. Зокрема позов забезпечується: накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачем і знаходяться у нього чи в інших осіб; забороною вчиняти певні дії.

При цьому, види забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд має пересвідчитися у тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням розумності та обґрунтованості запропонованого заявником способу забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним способом забезпечення позову та предметом позову, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення у разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду у разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками цього судового процесу.

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (ч. 4 ст. 263 ЦПК України).

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 12.02.2020 у справі № 381/4019/18 вказано, що: «співмірність передбачає співвідношення судом негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати внаслідок невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, вартості майна, на яке він заявляє клопотання накласти арешт, чи майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії. Заходи забезпечення позову застосовуються для того, щоб гарантувати виконання можливого рішення суду і повинні застосовуватися лише в разі необхідності, оскільки безпідставне звернення до таких дій може спричинити порушення прав та законних інтересів інших осіб чи учасників процесу. Розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам. Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд повинен співвідносити негативні наслідки від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати внаслідок невжиття цих заходів. Необхідність застосування заходів забезпечення випливає з фактичних обставин справи, які свідчать про наявність підстав вважати, що незастосування цього заходу призведе до утруднення чи унеможливлення виконання рішення суду в разі задоволення позову».

Верховний Суд у постанові від 11.05.2022 у справі № 317/2155/21 навів наступні висновки: «Арешт майна - це накладення заборони на право розпоряджатися майном з метою його збереження до визначення подальшої долі цього майна. Заборона на відчуження об`єкта нерухомого майна це перешкода у вільному розпорядженню майном.

Арешт майна і заборона на відчуження майна є самостійними видами (способами) забезпечення позову, обидва способи за правовою сутністю обмежують право відповідача розпоряджатися спірним майном, але вони є різними для виконання ухвали про забезпечення позову, тому суттєвого значення у виборі їх застосування немає для вирішення справи та способу забезпечення позову, однак їх одночасне застосування не відповідає вимогам закону.

Частина 1 статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод встановлює, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном; ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. За змістом наведеного, жодне з положень Конвенції не може бути витлумачене як таке, що легітимізує набуття права власності одним суб`єктом за рахунок протиправного позбавлення майнового права іншого суб`єкта, із відмовою, до того ж, у можливості захисту порушеного права. Кожен, чиї права та свободи було порушено має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження (Статті 13 і 14 Конвенції). Таким чином накладення арешту на вказане нерухоме майно позбавить власника можливості користуватися вказаним майном, що є порушенням його прав. Однак не накладення заборони саме на користування майном, жодним чином не вплине на виконання рішення суду.

Диспозиція статей 149-153 ЦПК України, яка дозволяє суду забезпечити позов шляхом накладення арешту на майно носить оціночний характер судом ризиків заподіяння шкоди інтересам позивача.

З приписів норм цивільно-процесуального законодавства України вбачається, що процесуальне законодавство обумовлює допустимість застосування заходів із забезпечення позову наявністю обставин, які свідчать про те, що невжиття таких заходів може ускладнити чи зробити неможливим виконання рішення суду. Забезпечення позову застосовується як засіб запобігання можливим порушенням майнових чи охоронюваних законом інтересів особи.

Ураховуючи, що метою забезпечення позову є вжиття судом заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача у разі існування реальної загрози невиконання чи утруднення виконання рішення суду, якщо воно буде прийнято на користь позивача, які мають бути співмірними з негативними наслідками, що можуть настати від вжиття цих заходів, а також конкретні обставини справи, Верховний Суд вказав, що достатнім та ефективним способом забезпечення позову є заборона відчуження спірного нерухомого майна, в зв`язку з чим визнав оскаржувану ухвалу апеляційного суду в частині вжиття заходів забезпечення позову шляхом заборони вчинення дій, пов`язаних з переходом права власності на спірне нерухоме майно (відчуження) законною та обґрунтованою та скасував її в частині накладення арешту на спірне майно, яку таку, що не відповідає вимогам закону».

Враховуючи викладене, суд дійшов висновку, що забезпечення позову обраним заявником шляхом у даному випадку суперечить вимогам закону, а тому у задоволені клопотання представника позивача про забезпечення позову шляхом накладення арешту на нерухоме майно садовий будинок АДРЕСА_1 , та земельну ділянку кадастровий номер ;02;022;0011, площею 0,0696 га, що знаходиться за адресою: Одеська область, Білгород-Дністровський район, смт Затока, садівничий кооператив «Меліоратор» (район Лиманський), який належить позивачу ОСОБА_1 на підставі договору дарування посвідченого Шостою Одеською нотаріальною конторою 30 травня 2003 року за реєстром №5-1088 слід відмовити.

Керуючись ст.ст. 149-154, 258, 272, 353 Цивільного процесуального кодексу України, -

У Х В А Л И В:

У задоволенні клопотання представника позивача адвоката Оськіна М.Д. про забезпечення позову по цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ПАТ «Банк «Фінанси та кредит», ТОВ «ФК «Алькор Інвест», третя особа ОСОБА_2 про визнання недійсним іпотечного договору, шляхом накладення арешту на нерухоме майно садовий будинок АДРЕСА_1 , та земельну ділянку кадастровий номер ;02;022;0011, площею 0,0696 га, що знаходиться за адресою: Одеська область, Білгород-Дністровський район, смт Затока, садівничий кооператив «Меліоратор» (район Лиманський), який належить позивачу ОСОБА_1 на підставі договору дарування посвідченого Шостою Одеською нотаріальною конторою 30 травня 2003 року за реєстром №5-1088 відмовити.

Ухвала може бути оскаржена до Одеського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом п`ятнадцяти днів з дня складання ухвали до суду першої інстанції. Учасник справи, якому ухвала суду не була вручена у день її складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга буде подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення відповідної ухвали суду.

Суддя Анісімова Н.Д.