Номер провадження: 22-ц/813/5864/22
Справа № 522/4245/20
Головуючий у першій інстанції Чернявська Л. М.
Доповідач Гірняк Л. А.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01.12.2022 року м. Одеса

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Одеського апеляційного суду у складі:

Головуючого - Гірняк Л.А.,

суддів - Комлевої О.С., Цюри Т.В.

за участю секретаря - Дерезюк В.В.

розглянула у судовому засіданні у м. Одесі апеляційну скаргу Головного управління Державної міграційної служби України в Одеській області у справі за заявою ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , за участю заінтересованої особи Головного управління Державної міграційної служби України в Одеській області про встановлення фактів, що мають юридичне значення, -

ВСТАНОВИЛА:

ПРОЦЕДУРА

Короткий зміст позовних вимог

У березні 2020 року ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 звернулися до суду з заявою про встановлення фактів, що мають юридичне значення, та просили:

- встановити факт прибуття заявників як осіб без громадянства в Україну на постійне проживання осіб без громадянства до набрання чинності Законом України «Про імміграцію», 07 серпня 2001 року та, зокрема проживання на території України на законних підставах з 10 лютого 1995 року до 07 серпня 2001 року;

- встановити факт наявності в паспорті громадянина колишнього СРСР зразка 1974 року ОСОБА_4 , серії НОМЕР_1 , виданого 15 жовтня 1986 року, та в паспорті громадянина колишнього СРСР зразка 1974 року ОСОБА_1 , серії НОМЕР_2 , виданого 26 травня 1980 року, відміток про постійну прописку на території України, вчинених Малиновським РВВС у місті Одесі (дата 10 лютого 1995 року) та Суворовським РВВС у місті Одесі (дата 26 квітня 1996 року);

- встановити факт наявності у заявників як осіб без громадянства з 10 лютого 1995 року по 07 серпня 2001 року законних джерел існування в Україні.

Свої вимоги обґрунтували тим, що вони є особами без громадянства, з 1995 року проживають на території України та мають намір отримати громадянство України в установленому законом порядку.

З цією метою вони неодноразово зверталися до органів державної міграційної служби. У відповідь на їх звернення Державна міграційна служба України та Головне управління Державної міграційної служби в Одеській області повідомили їх про необхідність пред`явити докази законності дозволу на імміграцію, а саме законності джерел існування станом на 1995 рік та фактів, що підтверджують місце їх реєстрації в місті Одесі.

Отримати документи, що підтверджують вищевказані факти, у позасудовому порядку вони не можуть у зв`язку із спливом терміну їх зберігання у відповідних органах державної влади, що стало підставою для звернення з цією заявою до суду.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Приморського районного суду міста Одеси від 26 травня 2020 року заяву задоволено.

Встановлено факт прибуття в Україну на постійне проживання осіб без громадянства ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 до набрання чинності Законом України «Про імміграцію» 07 серпня 2001 року та їх проживання на території України на законних підставах з 10 лютого 1995 року до 07 серпня 2001 року (набрання чинності Законом України «Про імміграцію»).

Встановлено факт наявності в паспорті громадянина колишнього СРСР зразка 1974 року ОСОБА_4 , серії НОМЕР_1 , виданого 15 жовтня 1986 року відділом внутрішніх справ Металургійного райвиконкому міста Теміртау Карагандинської області (Казахська РСР) відмітки про постійну прописку на території України, вчиненої Малиновським РВВС у місті Одесі 10 лютого 1995 року та відмітки про постійну прописку на території України, вчиненої Суворовським РВВС у місті Одесі 26 квітня 1996 року.

Встановлено факт наявності в паспорті громадянина колишнього СРСР зразка 1974 року ОСОБА_1 , серії НОМЕР_2 , виданого 26 травня 1980 року Восточним відділенням Відділу внутрішніх справ Теміртауського міськвиконкому Карагандинської області (Казахська РСР) відмітки про постійну прописку на території України, вчиненої Малиновським РВВС у місті Одесі 10 лютого 1995 року та відмітки про постійну прописку на території України, вчиненої Суворовським РВВС у місті Одесі 26 квітня 1996 року.

Встановлено факт наявності в осіб без громадянства ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 - у період з 10 лютого 1995 року по 07 серпня 2001 року законних джерел існування в Україні, зокрема у вигляді: власних фінансових заощаджень; фінансової допомоги від членів сім`ї; соціальних виплат та допомоги держави на утримання малолітніх дітей; заробітної плати та прибутків від підприємницької діяльності й приватної власності.

Суд першої інстанції виходив з того, що факт прописки та постійного проживання заявників у період з січня 1995 року по червень 2001 року на законних підставах у місті Одесі, а також факт наявності в них законних джерел для існування в Україні в зазначений період підтверджений достовірними та достатніми доказами, від встановлення цих фактів залежить вирішення питання про прийняття заявників до громадянства України, у зв`язку з чим вважав наявними підстави для задоволення заяви.

Короткий зміст постанови суду апеляційної інстанції

Постановою Одеського апеляційного суду від 03 лютого 2021 року рішення суду першої інстанції скасовано в частині встановлення факту наявності в осіб без громадянства ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 - у період з 10 лютого 1995 року по 07 серпня 2001 року законних джерел існування в Україні, зокрема у вигляді: власних фінансових заощаджень; фінансової допомоги від членів сім`ї; соціальних виплат та допомоги держави на утримання малолітніх дітей; заробітної плати та прибутків від підприємницької діяльності й приватної власності.

Заяву ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про встановлення факту наявності в період з 10 лютого 1995 року по 07 серпня 2001 року законних джерел існування в Україні залишено без розгляду.

У решті рішення залишено без змін.

Постанова апеляційного суду мотивована тим, що встановлення факту прибуття та постійного проживання заявників на території України протягом п`яти років є необхідним для отримання громадянства, а тому правильним є висновок суду про наявність підстав для його встановлення.

Разом з тим, скасовуючи рішення суду першої інстанції в частині встановлення факту наявності в заявників законних джерел для існування та залишаючи заяву в цій частині без розгляду, апеляційний суд зазначив, що питання наявності законних джерел існування піддано сумніву Державною міграційною службою України, що стало підставою для відмови в порушенні клопотання про прийняття до громадянства, а отже існує спір щодо законності такої відмови, який не може бути вирішений в порядку окремого провадження.

Короткий зміст постанови суду касаційної інстанції

Постановою Верховного Суду від 15 грудня 2021 року скасовано постанову Одеського апеляційного суду від 03 лютого 2021 року в частині залишення без розгляду вимог ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про встановлення факту наявності законних джерел існування в Україні в період з 10 лютого 1995 року по 07 серпня 2001 року, справу в цій частині направлено на новий розгляд до суду апеляційної інстанції рішення суду першої інстанції.

Постанова мотивована тим, що апеляційний суд встановив наявність у заявників довідок про постійне проживання від 07 листопада 2014 року та від 23 вересня 2015 року, які презюмують оцінку наявності законних джерел існування на час їх видачі.

Наявність законних джерел існування саме за період 2014-2015 роки піддано сумніву Державною міграційною службою України, що стало підставою для відмови в порушенні клопотань заявників про прийняття їх до громадянства.

На підставі цих фактів апеляційний суд дійшов висновку про існування спору щодо законності такої відмови.

Верховний Суд зазначив, що такий висновок не ґрунтується на положеннях частини першої та пункту п`ятого частини другої статті 293, частини четвертої статті 315 ЦПК України в частині встановлення наявності спору про право та на положеннях статті 9 Закону України «Про громадянства», оскільки заявники просили встановити факт наявності в них законних джерел існування в Україні в період з 10 лютого 1995 року по 07 серпня 2001 року, а не станом на 2014-2015 роки. Проте апеляційний суд цю обставину не з`ясував та не перевірив, чи існує реальний спір про право в частині встановлення факту наявності в заявників законних джерел існування в Україні в період з 10 лютого 1995 року по 07 серпня 2001 року, у зв`язку з чим є передчасним висновок про залишення заяви в цій частині без розгляду.

Окрім цього, Верховний Суд звернув на увагу, що вирішуючи питання про прийняття заяви про встановлення факту, що має юридичне значення, суддя, зокрема, зобов`язаний з`ясувати питання про підсудність та юрисдикцію, тобто суддя повинен перевірити, чи може взагалі ця заява розглядатися в судовому порядку і чи не віднесено її розгляд до повноважень іншого органу. Якщо за законом заява не підлягає судовому розгляду, суддя мотивованою ухвалою відмовляє у відкритті провадження, а коли справу вже відкрито, - закриває провадження у ній.

На підставі ст. 29 ЗУ «Про судоустрій і статус суддів», у виконання рішень зборів суддів Одеського апеляційного суду від' 02.03.2022р. та 16.03.2022р., у зв`язку із введенням на території України воєнного стану відповідно до Указу Президента України №64/2022 від 24.02.2022р., керуючисьстаттею 26 ЗУ «Про правовий режим воєнного стану», враховуючи рішення Ради суддів України №9від24.02.2022р. та рекомендації Ради суддів України від 02.03.2022р. щодо роботи судів в умовах воєнного стану, з метою вжиття невідкладних заходів для забезпечення безперебійного функціонування Одеського апеляційного суду, головою суду видано Розпорядження №1 від 02 березня 2022 року, до якого внесені зміни розпорядженням №2 від 16 березня 2022 року, відповідно до п.п. 3-4 якого:

Зважаючи на те, що велика кількість учасників судових процесів не завжди мають змогу подати заяву про відкладення розгляду справи через задіяння до функціонування критичної інфраструктури, вступ до лав Збройних сил України, підрозділів територіальної оборони, добровольчих воєнних формувань та інших форм протидії збройної агресії проти України, або не можуть прибути в суд у зв`язку з небезпекою для життя, розгляд цивільних справ продовжити без участі учасників провадження в приміщенні Одеського апеляційного суду.

Справи розглядаються без участі учасників провадження за наявності повідомлення про дату, час та місце розгляду справи та з відсутності заяви (заяв) про відкладення розгляду справи.

30.11.2022 року ОСОБА_3 просить відкласти розгляд справи у зв`язку з небезпекою для життя у період воєнного стану, а також прийняти участь у розгляді апеляційної скарги в режимі відеоконференції з організаційно-технічних причин.

Представник ОСОБА_1 , ОСОБА_13 . ОСОБА_2 , ОСОБА_3 - адвокат Оліянчук Ю.Г., просить відкласти розгляд справи так як не можуть взяти участь в режимі відеоконференції з організаційно-технічних причин. Та в зв`язку з запровадженням військогого стану.

Клопотання не підлягають задоволенню з огляду на таке.

Так, відповідно до ч. 2 ст. 372 ЦПК України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

У зв`язку із військовою агресією Російської Федерації проти України, Указом Президента України від12серпня 2022року №573/2022 «Про продовження строку дії воєнного стану в Україні», затвердженим Законом України № 2500-IX від 15 серпня 2022 року, продовжено строк дії воєнного стану в Україні з 05 години 30 хвилин 23 серпня 2022 року строком на 90 діб.

В Україні продовжується агресія РФ і тривають воєнні дії, а відтак відкладення розгляду справи на період дії воєнного стану, буде суперечить завданням цивільного судочинства.

При цьому суд враховує, що відповідно до ч.ч.1, 2, п.10 ч.3 ст.2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданням цивільного судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі. Однією з основних засад здійснення цивільного судочинства є розумність строків розгляду справи судом.

Окрім того, відповідно до клопотання від 18.05.2022 року заявники просили розглянути справу в письмовому проваджені за наявними в справі матеріалами.

Розгляд справи упродовж розумного строку є складовою права на справедливий суд та однією з процесуальних гарантій доступу до суду, що передбачено ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, про що неодноразово вказував у своїх рішенням Європейський суд з прав людини. Зокрема, Європейський суд з прав людини в рішенні від 07 липня 1989 року у справі «Юніон Аліментаріа проти Іспанії» зазначив, що заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосередньо його, утримуватись від використання прийомів, які пов`язані зі зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання.

Також слід зазначити, що згідно з розпорядженням голови Одеського апеляційного суду №1 від 02.03.2022 в Одеському апеляційному суді запроваджено особливий режим роботи суду в умовах воєнного стану, відповідно до якого робота суду апеляційної інстанції здійснюється шляхом здійснення розгляду термінових справ, зокрема, пов`язаних із питаннями обороноздатності держави, забезпеченням режиму воєнного стану, мобілізації, розглядом клопотань щодо негласних слідчих (розшукових) дій та оперативно-розшукових заходів та інших питань, які потребують термінового вирішення, а також тимчасово (на час воєнного стану) обмежено допуск в приміщення суду осіб, які не є учасниками судових засідань.

Разом із тим, зазначеним розпорядженням, з огляду на обмеження подання учасниками провадження заяв про відкладення розгляду справи через задіяння до функціонування критичної інфраструктури, вступ до лав Збройних сил України, територіальної оборони, добровольчих воєнних формувань та інших форм протидії збройної агресії проти України, або небезпеку для життя, розгляд справ дозволено продовжити без участі учасників провадження в приміщенні Одеського апеляційного суду або в режимі відеоконференції.

Посилання сторін, що вони не можуть взяти участь у судовому засіданні через введення на території України воєнного стану не є підставою для відкладення розгляду справи, а відсутність організаційно- технічної можливості прийняття участі в режимі відеоконференції належними доказами не підтверджено.

Одеський апеляційний суд працює в режимі воєнного стану, розглядає справи за розкладом та обробляє поштову кореспонденцію кожного дня.

Таким чином, приймаючи до уваги розумний строк розгляду апеляційної скарги на рішення суду, відсутність клопотання про проведення судового засідання в режимі відеоконференції, а само по собі введення в країні воєнного стану без конкретизації причин неможливості розгляду справи, не є безумовною перешкодою для відкладення судового засідання, керуючись вимогами ч. 2 ст. 372 ЦПК України, колегія суддів вважає за можливе здійснити розгляд справи за відсутності заявників та Головного управління Державної міграційної служби в одеській області так як вони належним чином повідомлений про час і місце розгляду справи.

У відповідності до ч. 5 ст. 268 ЦПК України, датою ухвалення рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено - повне чи скорочене).Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

Дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість оскаржуваного рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених вимог, апеляційний суд дійшов до висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, виходячи з наступного.

Згідно ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Фактичні обставини та оцінка апеляційного суду

Судова колегія заслухавши доповідь судді доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість оскаржуваного рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених вимог, дійшов наступного.

Згідно ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно з вимогами ст.417 ЦПК України вказівки, що містяться в постанові суду касаційної інстанції, є обов`язковими для суду першої та апеляційної інстанцій під час нового розгляду справи.

Постанова суду касаційної інстанції не може містити вказівок для суду першої або апеляційної інстанції про достовірність чи недостовірність того чи іншого доказу, про переваги одних доказів над іншими, про те, яка норма матеріального права повинна бути застосована і яке рішення має бути прийнято за результатами нового розгляду справи.

Відповідно до ч.1,2 ст.367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги; суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Згідно з частинами 4-5 ст.367 ЦПК України суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Якщо поза увагою доводів апеляційної скарги залишилася очевидна незаконність або необґрунтованість рішення суду першої інстанції у справах окремого провадження, суд апеляційної інстанції переглядає справу в повному обсязі.

Судами першої та апеляційної інстанції встановлені факти:

- прибуття заявників ОСОБА_2 та ОСОБА_1 в 1995 році в Україну як осіб без громадянства на постійне проживання та проживання на території України на законних підставах з 10 лютого 1995 року до 07 серпня 2001 року до набрання чинності Законом України «Про імміграцію»;

- наявності у паспорті громадянина колишнього СРСР зразка 1974 року ОСОБА_4 , серія НОМЕР_1 , виданого 15 жовтня 1986 року відділом внутрішніх справ Металургійного райвиконкому міста Теміртау Карагандинської області (Казахська РСР) відмітки про постійну прописку на території України, вчиненої Малиновським РВВС у місті Одеса 10.02.1995 року, та відмітки про постійну прописку на території України, вчиненої Суворовським РВВС у місті Одеса 26.04.1996 року.

- наявності у паспорті громадянина колишнього СРСР зразка 1974 року ОСОБА_1 , серія НОМЕР_3 , виданого 26 травня 1980 року ОСОБА_1 Восточним відділенням Відділу внутрішніх справ Теміртауського міськвиконкому Карагандинської області (Казахська РСР) відмітки про постійну прописку на території України, вчиненої Малиновським РВВС у місті Одеса 10.02.1995 року та відмітки про постійну прописку на території України, вчиненої Суворовським РВВС у місті Одеса 26.04.1996 року.

Відповідно до приписів ч.4 ст.82 ЦПК України зазначені факти вважаються встановленими та не підлягають доказуванню, оскільки рішення Приморського районного суду м. Одеси від 26 травня 2020 року в цій частині залишено без змін постановою Одеського апеляційного суду від 03 лютого 2021 року та постановою Верховного Суду від 15 грудня 2021 року.

Отже, рішення суду першої інстанції переглядається тільки в частині встановлення факту наявності у осіб без громадянства ОСОБА_2 , 1970 року народження, ОСОБА_1 , 1963 року народження, ОСОБА_3 ,1993 року народження - у період з 10 лютого 1995 року по 07 серпня 2001 року законних джерел існування в Україні, зокрема у вигляді: власних фінансових заощаджень; фінансової допомоги від членів сім`ї; соціальних виплат та допомоги держави на утримання малолітніх дітей; заробітної плати та прибутків від підприємницької діяльності і приватної власності.

Задовольняючи заяву про встановлення зазначеного факту, як такого, що має юридичне значення, суд першої інстанції встановив, що заявники ОСОБА_5 та ОСОБА_1 перебувають у шлюбі, факт укладення якого підтверджується свідоцтвом про шлюб від 21.03.1992, серія НОМЕР_4 , виданим відділом ЗАГС міста Теміртау Карагандинської області Казахської РСР (зараз - Республіка Казахстан), та народження у цьому шлюбі сина ОСОБА_3 , що підтверджується свідоцтвом про народження серія НОМЕР_5 від 16.02.1993.

При в`їзді в Україну у 1995 році вони ввезли через кордон свої власні фінансові заощадження, які згідно чинного законодавства України були спільною сумісною власністю подружжя, а саме іноземну валюту у розмірах біля 9000-10000 доларів США кожний, а також ювелірні вироби радянських часів із золота 585 проби, вагою біля 100 грам (еквівалент 100 млн. 177 тис. 000 карбованців), про що ними було зазначено у митних деклараціях, які за давністю часу не збереглися. Станом на січень-лютий 1995 року їх власні заощадження складали 3,05 млрд. купоно-карбованців по курсу НБУ на 1995 рік.

У 1995 році мати ОСОБА_2 продала квартиру у місті Теміртау, Республіка Казахстан, яка належала сім`ї на праві приватної власності, та виручені кошти у сумі близько 4000 (чотирьох тисяч) доларів США (589 852 000 карбованців по курсу НБУ) привезла у м. Одесу, де в тому ж році передала заявникам.

У вересні 1995 року сім`я ОСОБА_6 витратила частину цих коштів на придбання квартири, площею 32,9 кв. метрів за АДРЕСА_1 , вартістю 455 млн. 830 тис. купоно-карбованців у громадянина ОСОБА_7 , що підтверджується листом-відповіддю КП «Бюро технічної інвентаризації Одеської міської ради» від 25.07.2019 року №4990-10/223-31 та копією Договору купівлі-продажу нерухомого майна №9541 від 08.09.1995 року, а також поясненнями свідків ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , які підтвердили факт наявності у заявників ОСОБА_5 та ОСОБА_1 фінансових заощаджень та обставини їх використання у 1995-1996 році.

Також судом встановлено, що заявники мали інші фінансові заощадження та доходи.

Зокрема, ОСОБА_1 у 1995-1996 роках працював приватним підприємцем на ринках міста Одеси та мав постійний заробіток. У 1997-1999 роках працював черговим пульта охорони ВАТ «Шкіросировинний завод» міста Одеса. З січня 1999 року по лютий 2009 року працював дияконом Другої Пересипської церкви Євангельських християн баптистів; у подальшому - приватним підприємцем.

ОСОБА_5. доглядала за дітьми до досягнення ними шестирічного віку (сина ОСОБА_11 , 1993 року народження та доньки ОСОБА_12 , 1999 року народження) вона отримувала державну соціальну допомогу по догляду за дітьми, що підтверджується відповіддю Управління соціального захисту населення в Суворовському районі міста Одеси від №К-107 від 24.07.2019; у період 1999 року працювала в Другій Пересипській церкві Євангельських християн баптистів, що підтверджується довідкою про заробітну плату вчителя недільної школи ОСОБА_5 від 12 серпня 2019 року №345; з 2003 року по 2014 рік - працювала у приватній загальноосвітній школі «Райдуга» міста Одеса; у 2014 -2018 роках - соціальним педагогом Другої Пересипської церкви Євангельських християн баптистів міста Одеси; до теперішнього часу вона працює вчителем приватної школи ОПНВК «Інтелект», де отримує відповідну заробітну плату.

ОСОБА_3 в період 2000-2010 років був учнем Одеського навчально-виховного комплексу «Гімназія №7», у 2015 році закінчив Одеський національний політехнічний університет, знаходився на утриманні батьків. З 2015 року є приватним підприємцем.

Суд встановив ці факти на підставі письмових доказів: трудових книжок, довідок з місця роботи, відповіді комунального підприємства «Одеське бюро технічної інвентаризації Одеської міської ради» від 25.07.2019 року №4990-10/223-31, документів, що підтверджують навчання заявника ОСОБА_3 у закладах освіти міста Одеси в цей період, тощо.

На підставі цих фактів встановлено факт наявності у період з 10 лютого 1995 року по 07 серпня 2001 року у осіб без громадянства ОСОБА_2 , ОСОБА_1 , ОСОБА_3 законних джерел існування в Україні, зокрема у вигляді: власних фінансових заощаджень; фінансової допомоги від членів сім`ї; соціальних виплат та допомоги держави на утримання малолітніх дітей; заробітної плати та прибутків від підприємницької діяльності і приватної власності.

Також судом встановлено, що заявники ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 не оспорюють у заяві дії чи рішення Державної міграційної служби України, а просять встановити зазначені ними факти, що мають значення для позитивного вирішення питання про прийняття до громадянства України, зокрема, наявність фактів законних джерел існування в Україні у період з 10 лютого 1995 року по 07 серпня 2001 року, і цей факт може бути встановлений в судовому порядку.

Проте, з такими висновками суду погодитися неможливо з огляду на наступне.

У статті 124 Конституції України закріплено, що правосуддя в Україні здійснюють виключно суди. Юрисдикція судів поширюється на будь-який юридичний спір та будь-яке кримінальне обвинувачення. У передбачених законом випадках суди розглядають також інші справи.

За статтею 125 Конституції України судоустрій в Україні будується за принципами територіальності й спеціалізації та визначається законом.

За вимогами частини першої статті 18 Закону України від 02 червня 2016 року N 1402-VIII "Про судоустрій і статус суддів" суди спеціалізуються на розгляді цивільних, кримінальних, господарських, адміністративних справ, а також справ про адміністративні правопорушення.

Важливість визначення юрисдикції підтверджується як закріпленням у Конституції України принципу верховенства права, окремими елементами якого є законність, правова визначеність та доступ до правосуддя, так і прецедентною практикою Європейського суду з прав людини.

Критеріями розмежування судової юрисдикції, тобто передбаченими законом умовами, за яких певна справа підлягає розгляду за правилами того чи іншого виду судочинства, є суб`єктний склад правовідносин, предмет спору та характер спірних матеріальних правовідносин у їх сукупності. Крім того, таким критерієм може бути пряма вказівка в законі на вид судочинства, у якому розглядається визначена категорія справ.

Згідно з пунктом 3 частини 1 ст.6 Закону України № 2235-ІІІ «Про громадянство України» (далі - Закон № 2235-ІІІ) заявники мають право набути громадянство України внаслідок прийняття їх до громадянства України.

Заявники просять встановити факт законності джерел існування у період з 1995 року по 2001 рік з метою їх прийняття у подальшому до громадянства.

Питання прийняття осіб без громадянства до громадянства України регулюються ст.9 Закону № 2235-ІІІ.

Зазначеною нормою (в редакції, чинній на час звернення ОСОБА_2 та ОСОБА_3 з заявою про прийняття до громадянства України), передбачено, що особи без громадянства можуть бути за їх клопотаннями прийняті до громадянства України.

Умовами прийняття до громадянства України є:

1) визнання і дотримання Конституції України та законів України;

2) подання декларації про відсутність іноземного громадянства (для осіб без громадянства) або зобов`язання припинити іноземне громадянство (для іноземців).

3) безперервне проживання на законних підставах на території України протягом останніх п`яти років;

4) отримання дозволу на імміграцію;

5) володіння державною мовою або її розуміння в обсязі, достатньому для спілкування;

6) наявність законних джерел існування.

Ця умова не поширюється на осіб без громадянства, які прибули в Україну на постійне проживання до набрання чинності Законом України «Про імміграцію» (7 серпня 2001 року) і мають у паспорті громадянина колишнього СРСР зразка 1974 року відмітку про прописку або отримали посвідку на постійне проживання в Україні.

При цьому статтею 1 Закону № 2235-ІІІ визначено, що законними джерелами існування є заробітна плата, прибуток від підприємницької діяльності або власності, пенсія, стипендія, аліменти, соціальні виплати та допомога, власні фінансові заощадження або фінансова допомога від членів сім`ї, інших фізичних та юридичних осіб, що мають законні доходи.

Заявники вважають, що відповідно до умов цієї статті необхідно в судовому порядку встановити факт наявності у них законності джерел існування у період з 1995 року по 2001 рік з метою їх прийняття у подальшому до громадянства.

Відповідно до частини першої статті 293 ЦПК України окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав.

Пунктом 5 частини другої вказаної статті передбачено, що суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення.

Частинами першою та другою статті 315 ЦПК України передбачено, що суд розглядає справи про встановлення факту: 1) родинних відносин між фізичними особами; 2) перебування фізичної особи на утриманні; 3) каліцтва, якщо це потрібно для призначення пенсії або одержання допомоги по загальнообов`язковому державному соціальному страхуванню; 4) реєстрації шлюбу, розірвання шлюбу, усиновлення; 5) проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу; 6) належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім`я, по батькові, місце і час народження якої, що зазначені в документі, не збігаються з прізвищем, ім`ям, по батькові, місцем і часом народження цієї особи, зазначеним у свідоцтві про народження або в паспорті; 7) народження особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту народження; 8) смерті особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту смерті; 9) смерті особи, яка пропала безвісти за обставин, що загрожували їй смертю або дають підстави вважати її загиблою від певного нещасного випадку внаслідок надзвичайних ситуацій техногенного та природного характеру.

У судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення.

Перелік юридичних фактів, що підлягають установленню в судовому порядку, визначений у частинах першій та другій у статті 315 цього Кодексу та не є вичерпним.

Згідно з роз`яснення Пленуму Верховного Суду України, зокрема п. 1 постанови від 31 березня 1995 р. N 5 (зі змінами, внесеними постановою Пленуму від 25 травня 1998 р.) «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» та листа ВС України від 01.01.2012 «Судова практика розгляду справ про встановлення фактів, що мають юридичне значення» суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, якщо: згідно із законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав; чинне законодавство не передбачає іншого порядку їх встановлення; заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення; встановлення такого факту не пов`язується з подальшим вирішенням спору про право.

Вирішуючи питання про прийняття заяви про встановлення факту, що має юридичне значення, суддя, окрім перевірки відповідності поданої заяви вимогам закону щодо форми та змісту, зобов`язаний з`ясувати питання про підсудність та юрисдикцію. Оскільки чинним законодавством передбачено позасудове встановлення певних фактів, що мають юридичне значення, то суддя, приймаючи заяву, повинен перевірити, чи може взагалі ця заява розглядатися в судовому порядку і чи не віднесено її розгляд до повноважень іншого органу.

Якщо за законом заява не підлягає судовому розгляду, суддя мотивованою ухвалою відмовляє у відкритті провадження, а коли справу вже відкрито - закриває провадження у ній.

Питання встановлення, оформлення та перевірки належності до громадянства України, прийняття до громадянства України, оформлення набуття громадянства України, припинення громадянства України, скасування рішень про оформлення набуття громадянства України, а також процедури подання цих документів та провадження за ними врегульовано, крім Закону N 2235-III, також Указом Президента України від 27 березня 2001 р. N 215/2001 «Питання організації виконання Закону України «Про громадянство України», яким затверджений Порядок провадження за заявами і поданнями з питань громадянства України та виконання прийнятих рішень (далі - Порядок).

Пунктами 1-5 розділу І Порядку (в редакції, чинній на час звернення ОСОБА_2 та ОСОБА_3 з заявою про прийняття до громадянства України) передбачено, що письмова заява про прийняття до громадянства України оформлюється на ім`я Президента України, підписується особою, яка проживає в Україні на законних підставах, з зазначенням дати її складання, та подається, за загальним правилом, особисто такою особою, та подається з іншими документами з питань громадянства до територіального підрозділу Державної міграційної служби України за місцем проживання особи в Україні. Під час подання заяви та інших документів з питань громадянства пред`являється документ, що посвідчує особу заявника, а також документ про проживання заявника на території України та подаються копії таких документів.

Пунктом 45 розділу ІІ Порядку визначений перелік документів, які подає особа для прийняття до громадянства України, зокрема підпунктом «є» пункту 45 Порядку передбачено подання документу про наявність законних джерел існування протягом останніх шести місяців на момент подання заяви про прийняття до громадянства України. У разі подання особою документа про наявність власних фінансових заощаджень сума коштів на банківському рахунку повинна бути не менше ніж дванадцять прожиткових мінімумів на одну особу (виходячи з розміру прожиткового мінімуму, встановленого на момент подання заяви про прийняття до громадянства України).

Пунктами 101-102 глави «Порядок розгляду органами міграційної служби заяв і подань з питань громадянства України, рішення за якими приймає Президент України» розділу ІV «Порядок провадження за заявами і поданнями з питань громадянства» Порядку визначені повноваження уповноважених органів, які розглядають заяви з питання прийняття до громадянства України, а саме: територіального підрозділу Державної міграційної служби України та територіального органу Державної міграційної служби України, а також визначена процедура розгляду цими органами документів щодо прийняття до громадянства України.

Так, пунктом 101 Порядку встановлено, що територіальний підрозділ Державної міграційної служби України, до якого подано документи щодо прийняття особи до громадянства України, перевіряє відповідність оформлення поданих документів вимогам законодавства України.

Якщо під час перевірки буде встановлено, що подані заявником документи не оформлені відповідно до вимог законодавства України, територіальний підрозділ Державної міграційної служби України не пізніш як у двотижневий строк з дня надходження документів повертає їх заявникові для усунення недоліків. Якщо заявник у двомісячний строк з дня повернення йому документів не усуває недоліки та не подає документи повторно, керівник територіального підрозділу Державної міграційної служби України приймає рішення про припинення провадження за цією заявою.

Подані заявником належно оформлені документи не пізніш як у двотижневий строк з дня їх надходження надсилаються до територіального органу Державної міграційної служби України.

Пунктом 102 Порядку встановлено, що територіальний орган Державної міграційної служби України, до якого подано документи, перевіряє: відповідність оформлення поданих документів вимогам законодавства України; підтвердження документами виконання умов прийняття до громадянства України; відсутність підстав, за наявності яких прийняття до громадянства України не допускається.

Якщо під час перевірки буде встановлено, що подані заявником документи не оформлені відповідно до вимог законодавства України, зазначені документи не пізніш як у двотижневий строк з дня їх надходження повертаються до територіального підрозділу Державної міграційної служби України, до якого документи були подані заявником. Територіальний підрозділ Державної міграційної служби України не пізніш як у тижневий строк з дня повернення документів надсилає їх заявникові для усунення недоліків. Якщо заявник у двомісячний строк з дня повернення йому документів не усуває недоліки та не подає документи повторно, керівник територіального підрозділу Державної міграційної служби України приймає рішення про припинення провадження за цією заявою.

Якщо під час перевірки буде встановлено, що подані заявником документи не підтверджують виконання умов прийняття до громадянства України, а також будуть виявлені підстави, за наявності яких прийняття до громадянства України не допускається, територіальний орган Державної міграційної служби України готує висновок про відсутність підстав для задоволення клопотання заявника і не пізніш як у тримісячний строк з дня надходження документів надсилає цей висновок разом із поданими документами до Державної міграційної служби України.

Згідно з постановою КМ України № 658 від 15.06.2011 «Про утворення територіальних органів Державної міграційної служби» Головне управління ДМС України в Одеській області є територіальнім органом ДМС України.

ГУ ДМС України в Одеській області здійснює свою діяльність через районні відділи, зокрема через Лиманський РВ ГУ ДМС України в Одеській області.

Судовою колегією встановлено, що 04.04.2018 ОСОБА_2 подала до Лиманського РВ ГУ ДМС України в Одеській області заяву про прийняття до громадянства України.

07.06.2019 було прийнято рішення про припинення провадження за заявою ОСОБА_2 про прийняття до громадянства України у зв`язку з не усуненням недоліків у наданих документах, а саме невірним зазначенням місця народження у довідці про відсутність судимості на території Казахстану. Також зазначено, що не встановлено наявності документів, які б підтверджували дозвіл на імміграцію та документування посвідкою на постійне проживання.

Зазначені факти підтверджуються листами начальника Лиманського РВ ГУ ДМС України в Одеській області № 5135-104/5135.1-19 від 17.09.2019; № 5135/440 від 14.03.2019; № 5135/6161 від 12.06.2019 (т.1 а.с.153-155).

15.09.2018 ОСОБА_3 звернувся до Лиманського РВ ГУ ДМС України в Одеській області з заявою про прийняття до громадянства України.

Під час розгляду цієї заяви документи повертались з ГУ ДМС України в Одеській області на доопрацювання у зв`язку з наявністю розбіжностей щодо адреси реєстрації місця проживання на підставі Порядку, про що повідомляли представника заявників.

Зазначений факт підтверджується листом начальника Лиманського РВ ГУ ДМС України в Одеській області ( т.1 а.с.156).

Зі змісту листування вбачається, що між ОСОБА_2 та Лиманським РВ ГУ ДМС України в Одеській області та ГУ ДМС України в Одеській області виникли та існували правовідносини щодо набуття громадянства України внаслідок прийняття їх до громадянства України з 04.04.2018, а між ОСОБА_3 та Лиманським РВ ГУ ДМС України в Одеській області та ГУ ДМС України в Одеській області - з 15.09.2018, тобто з дати подання ними заяв.

Під час розгляду заяв Лиманський РВ ГУ ДМС України в Одеській області та ГУ ДМС України в Одеській області приймали рішення, з мотивами яких заявники не згодні.

Згідно з статтею 26 Закону № 2235-ІІІ рішення з питань громадянства можуть бути оскаржені у встановленому законом порядку до суду.

Проте, своїм правом на оскарження цих рішень заявники не скористались, а вважали, що мають право звернутися до суду та в порядку цивільного судочинства та захистити свої права шляхом встановлення юридичного факту, що має юридичне значення, а саме про встановлення факту наявності у період з 10 лютого 1995 року по 07 серпня 2001 року у осіб без громадянства ОСОБА_2 , ОСОБА_1 , ОСОБА_3 законних джерел існування в Україні, зокрема у вигляді: власних фінансових заощаджень; фінансової допомоги від членів сім`ї; соціальних виплат та допомоги держави на утримання малолітніх дітей; заробітної плати та прибутків від підприємницької діяльності і приватної власності.

Факт звернення ОСОБА_1 до органів державної міграційної служби з заявою про прийняття до громадянства України не доведений цим заявником, оскільки в матеріалах справи відсутні будь-які докази на підтвердження такого факту, що унеможливлює встановлення судовою колегією наявності правовідносин між ним та Лиманським РВ ГУ ДМС України в Одеській області та ГУ ДМС України в Одеській області з приводу набуття громадянства внаслідок прийняття до громадянства України.

На підставі аналізу зазначених норм Закону № 2235-ІІІ та Порядку судова колегія дійшла висновку, що наявність законних джерел існування є фактом, що має юридичне значення, оскільки з ним пов`язується право особи набути громадянство внаслідок прийняття до громадянства України.

Проте, судова колегія зазначає, що цей факт встановлюється в позасудовому порядку уповноваженими органами державної влади, зокрема, територіальним підрозділом Державної міграційної служби України та територіальним органом Державної міграційної служби України в межах їх компетенції за встановленою процедурою та на підставі документів, визначених статтею 1 Закону № 2235-ІІІ, які мають підтверджувати наявність законних джерел існування у заявника протягом останніх шести місяців на момент подання заяви про прийняття до громадянства України.

Отже, встановлення факту наявності у період з 10 лютого 1995 року по 07 серпня 2001 року у осіб без громадянства ОСОБА_2 , ОСОБА_1 , ОСОБА_3 законних джерел існування в Україні, зокрема у вигляді: власних фінансових заощаджень; фінансової допомоги від членів сім`ї; соціальних виплат та допомоги держави на утримання малолітніх дітей; заробітної плати та прибутків від підприємницької діяльності і приватної власності не породжує для заявників юридичні наслідки, оскільки встановлення такого факту прямо суперечить вимогам ст.1 Закону № 2235-ІІІ та Пункту 45 розділу ІІ Порядку.

Згідно ч. 4 ст. 315 ЦПК України, суддя відмовляє у відкритті провадження у справі, якщо з заяви про встановлення факту, що має юридичне значення, вбачається спір про право, а якщо спір про право буде виявлений під час розгляду справи, - залишає заяву без розгляду.

Відповідно до ч. 6 ст. 294 ЦПК України, якщо під час розгляду справи у порядку окремого провадження виникає спір про право, який вирішується в порядку позовного провадження, суд залишає заяву без розгляду і роз`яснює заінтересованим особам, що вони мають право подати позов на загальних підставах.

Місцевим судом при прийнятті заяви заявників та при її розгляді не було виконано зазначені вимоги ч.6 ст.294 ЦПК України.

Згідно п. 3 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.95 року N 5 "Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення", якщо за законом заява не підлягає судовому розгляду, суддя мотивованою ухвалою відмовляє у прийнятті заяви, а коли справу вже порушено - закриває провадження в ній.

Оскільки вирішення спору з суб`єктом владних повноважень щодо права на прийняття до громадянства України має розглядатись в позовному провадженні за правилами адміністративного судочинства, місцевий суд відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 255 ЦПК України мав закрити провадження в справі за заявою заявників, а не ухвалювати рішення у справі по суті заявлених вимог.

Колегія суддів вважає, що ухваливши рішення в даній справі, суд першої інстанції порушив норми процесуального права, що відповідно до ст. 377 ЦПК України є підставою для скасування рішення суду першої інстанції та закриття провадження в справі.

Такий же правовий висновок викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 27 березня 2019 року в справі № 569/7589/17.

Роз`яснити заявникам, що в разі її незгоди з рішеннями Лиманського РВ ГУ ДМС України в Одеській області та ГУ ДМС України в Одеській області на підставі поданих ними документів, вони мають право подати позов на загальних підставах в порядку адміністративного судочинства на дії та рішення суб`єкта владних повноважень.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст.367,368, 374, 377, 382, 383, 384,389,390 ЦПК України, колегія суддів,-

ПОСТАНОВИЛА

Апеляційну скаргу заінтересованої особи Головного управління Державної міграційної служби України в Одеській області задовольнити частково.

Рішення Приморського районного суду міста Одеси від 26 травня 2020 року в частині встановлення факту наявності у період з 10 лютого 1995 року по 07 серпня 2001 року у осіб без громадянства ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 законних джерел існування в Україні, зокрема у вигляді: власних фінансових заощаджень; фінансової допомоги від членів сім`ї; соціальних виплат та допомоги держави на утримання малолітніх дітей; заробітної плати та прибутків від підприємницької діяльності і приватної власності скасувати.

Провадження у справі за заявою ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , за участю заінтересованої особи Головного управління Державної міграційної служби України в Одеській області про встановлення фактів, що мають юридичне значення, в частині встановлення факту наявності у період з 10 лютого 1995 року по 07 серпня 2001 року у осіб без громадянства ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 законних джерел існування в Україні, зокрема у вигляді: власних фінансових заощаджень; фінансової допомоги від членів сім`ї; соціальних виплат та допомоги держави на утримання малолітніх дітей; заробітної плати та прибутків від підприємницької діяльності і приватної власності, закрити.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та підлягає оскарженню безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Повний текст складено 02.12.2022 року

Головуючий суддя - Л.А. Гірняк

Судді- Т.В.Цюра

О.С.Комлева