Номер провадження: 22-ц/813/374/22
Справа № 519/583/21
Головуючий у першій інстанції Лемець С. П.
Доповідач Цюра Т. В.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19.12.2022 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі:

Головуючого: Цюри Т.В.,

Суддів: Комлевої О.С., Сегеди С.М.,

За участю секретаря судового засідання: Мілєвої М.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань Одеського апеляційного суду апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Южного міського суду Одеської області від 04 червня 2021 року про відмову у відкритті провадження по цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень в Одеській області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) про зняття арешту

В С Т А Н О В И В:

У червні 2021 року, ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом до Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень в Одеській області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса), у якому просив суд:

1.Зняти арешт з нерухомого майна ОСОБА_1 , накладений:

-постановою Відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції в Одеській області про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження, серія та номер: №41007112 від 02.12.2013 року;

-постановою Відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції в Одеській області про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження, серія та номер: №32822419 від 01.06.2012 року.

2.Виключити з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно записи про обтяження, а саме:

- номер записупро обтяження 3714789; зареєстрований 06.12.2013 року 12:16:19; підстава для державної реєстрації: постанова про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження, серія та номер: 41007112, виданий 02.12.2013, видавник: ВПВР УДВС ГУЮ в Одеській області, ОСОБА_2 ; вид обтяження: арешт нерухомого майна; обтяжувач: Відділ примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції в Одеській області; особа, майно/права якої обтяжується: ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , адреса: АДРЕСА_1 ; опис предмета обтяження: все нерухоме майно;

- реєстраційний номер обтяження 12573869; зареєстрований 01.06.2012 року 15:27:10; підстава для державної реєстрації: постанова про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження, серія та номер: 32822419, виданий 01.06.2012, видавник: Відділ примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції в Одеській області, ст. д/в ОСОБА_2 ; тип обтяження: арешт нерухомого майна; обтяжувач: Відділ примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції в Одеській області; власник: ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , адреса: АДРЕСА_1 ; об`єкт обтяження: невизначене майно, все нерухоме майно.

Ухвалою Южного міського суду Одеської області від 04 червня 2021 року у відкритті провадження у справі за позовом ОСОБА_1 до відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень в Одеській області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) про зняття арешту - відмовлено.

Зобов`язано Головне управління казначейської служби в Одеській області, повернути позивачу судовий збір у сумі 1816,00 грн., сплачений 31.05.2021 року у АТ "ПУМБ" за квитанцією № 32579740.

Роз`яснено позивачу, що він має право звернутися до суду зі скаргою на дії державного виконавця в порядку визначеному Розділом VII ЦПК України.

Не погоджуючись із вказаною ухвалою суду, ОСОБА_1 подав до суду апеляційну скаргу, у якій посилаючись на порушення судом норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права просить суд скасувати ухвалу Южного міського суду Одеської області від 04 червня 2021 року та направити вказану цивільну справу до Южного міського суду Одеської області для вирішення питання про відкриття провадження у справі.

У відзиві на апеляційну скаргу, Відділ примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень в Одеській області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса), посилаючись на її необґрунтованість, просить суд в задоволенні апеляційної скарги ОСОБА_1 на ухвалу Южного міського суду Одеської області від 04.06.2021 року про відмову у відкритті провадженні - відмовити в повному обсязі, а ухвалу суду від 04.06.2021 року - залишити без змін.

29.11.2022 року до канцелярії апеляційного суду від ОСОБА_1 надійшла відповідь на вищевказаний відзив Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень в Одеській області, у якій він фактично підтримав доводи своєї апеляційної скарги.

Про судове засідання суду апеляційної інстанції, призначене на 08.12.2022 року, учасники справи були повідомлені належним чином.

Від ОСОБА_1 на електрону пошту апеляційного суду надійшла заява, у якій апелянт просить розглянути справу без його особистої присутності.

Відповідно до ч. 2 ст. 372 ЦПК України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Апеляційний суд з метою дотримання строків розгляду справи, вважає можливим слухати справу у відсутність сторін, які своєчасно і належним чином повідомлені про час і місце розгляду справи.

У відповідності до ч. 5 ст. 268 ЦПК України, датою ухвалення рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено - повне чи скорочене). Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

Дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість оскаржуваного рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених вимог, апеляційний суд дійшов до висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного.

Згідно ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Оскаржувана ухвала суду зазначеним вимогам не відповідає, з огляду на таке.

Постановляючи оскаржувану ухвалу про відмову у відкритті провадження, районний суд на підставі п.1 ч.1 ст. 186 ЦПК України, виходив з того, що у цій справі арешт на спірне майно було накладено державним виконавцем в порядку виконання рішення суду в межах виконавчого провадження, відтак позовна заява ОСОБА_1 не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства за його заявою, а питання про зняття арешту з майна повинно вирішуватись за скаргою, поданою у порядку, визначеному розділом VII ЦПК України.

Проте, апеляційний суд не може погодитися із таким висновком районного суду, оскільки він не відповідає вимогам закону та фактичним обставинам справи, виходячи з наступного.

Так, як вбачається з матеріалів справи, предметом спору у цій справі є позовні вимоги про зняття арешту з майна позивача, накладеного постановами Відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції в Одеській області про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження, серія та номер: №41007112 від 02.12.2013 року та серія та номер: №32822419 від 01.06.2012 року.

Відповідно до Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна, на нерухомому майні ОСОБА_1 , існують наступні обтяження:

- номер записупро обтяження 3714789; зареєстрований 06.12.2013 року 12:16:19; підстава для державної реєстрації: постанова про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження, серія та номер: 41007112, виданий 02.12.2013, видавник: ВПВР УДВС ГУЮ в Одеській області, ОСОБА_2 ; вид обтяження: арешт нерухомого майна; обтяжувач: Відділ примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції в Одеській області; особа, майно/права якої обтяжується: ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , адреса: АДРЕСА_1 ; опис предмета обтяження: все нерухоме майно;

- реєстраційний номер обтяження 12573869; зареєстрований 01.06.2012 року 15:27:10; підстава для державної реєстрації: постанова про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження, серія та номер: 32822419, виданий 01.06.2012, видавник: Відділ примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції в Одеській області, ст. д/в ОСОБА_2 ; тип обтяження: арешт нерухомого майна; обтяжувач: Відділ примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції в Одеській області; власник: ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , адреса: АДРЕСА_1 ; об`єкт обтяження: невизначене майно, все нерухоме майно (а.с. 10-13).

Згідно ч.1 ст.4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів, а ч.1 ст.5 ЦПК України встановлено, що, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Частиною 2 цієї ж статті встановлено, що у випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону.

Відповідно до ст.19 ЦПК України, суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства.

Одночасно статтею 447 ЦПК України визначено, що сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.

За положеннями п.1 постанови Пленуму ВССУ «Про судову практику в справах про зняття арешту з майна» у порядку цивільного судочинства захист майнових прав здійснюється у позовному провадженні, а також у спосіб оскарження рішення, дії або бездіяльності державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби.

Також п.1 ч.1 ст. 186 ЦПК України, на яку послався суд першої інстанції, відмовляючи у відкритті провадження у справі, передбачає, що суд має відмовити у відкриття провадження у разі, якщо справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

За змістом ч.1 ст.187 ЦПК України, яка регламентує відкриття судом провадження в цивільній справі, передбачено, що при вирішенні питання про відкриття провадження суд перевіряє чи є підстави для залишення позовної заяви без руху та її подальшого повернення (наявність певних недоліків у її формі чи змісті), а також для відмови у відкриття провадження (наявність істотних обставин, які свідчать про неможливість розгляду заяви у порядку цивільного судочинства).

Згідно ч.4 ст.265 ЦПК України у мотивувальній частині рішення суду по суті спору у справі зазначаються, зокрема, мотивована оцінка аргументів позивача та норми права, які мають бути застосовані до правовідносин сторін у справі.

Згідно зі ст. 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

У розумінні закону, суб`єктивне право на захист - це юридично закріплена можливість особи використати заходи правоохоронного характеру для поновлення порушеного права і припинення дій, які порушують це право.

Ст. 16 ЦК України встановлено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Вказаною нормою матеріального права визначено способи захисту прав та інтересів. Зокрема, п.10 ч.2 визначено способом захисту цивільних прав та інтересів судом визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб.

У разі, коли суд в результаті розгляду даної справи прийде до висновку про те, що позивачем невірно обрано спосіб захисту своїх прав та інтересів, це є самостійною підставою для відмови у задоволенні позову.

До вищевказаних висновків прийшов ВС у своїй постанові від 01.07.2020 року за №645/7796/18.

Отже, враховуючи вищенаведені положення процесуального законодавства та встановлені в цій справі фактичні обставини, апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції помилково та стадії відкриття провадження надав оцінку обґрунтованості обраного позивачем способу захисту його порушеного права, адже вказані дії суду стосуються стадії вирішення спору по суті, а не відкриття провадження.

При цьому у разі, якщо позивачем невірно обрано спосіб захисту його права та в суду відсутні можливості по захисту порушених права позивача в інший спосіб у порядку ч.2 ст.5 ЦПК України, суд має з цих підстав залишити позовні вимоги у справі без задоволення, а не приймати відповідне рішення на стадії відкриття провадження, яка вчинення таких дій судом не передбачає.

У розумінні частини 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод право кожного на судовий розгляд справи означає право кожної особи на звернення до суду та право на те, що її справа буде розглянута і вирішена судом. Водночас, особі, яка звернулася до суду за захистом свого права, повинна бути забезпечена можливість реалізувати вказані вище права без будь-яких перепон чи ускладнень. Здатність особи безперешкодно отримати судовий захист визначає зміст права на доступ до суду - Perez deRada Cavanilles проти Іспанії,№2809095, рішення від 28.10.1998.

Отже необхідною умовою забезпечення доступу позивача в цій справі до правосуддя є надання судом оцінки доводам його заяви у порядку, визначеному процесуальним законом.

Відповідно до положень ч.1 ст.2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Критеріями відмежування справ цивільної юрисдикції від інших є, по-перше, наявність у них спору про право цивільне, а по-друге, суб`єктний склад такого спору (однією зі сторін у спорі є, як правило, фізична особа), по-третє, пряма вказівка закону про вирішення спору у порядку певного судочинства.

Під час вирішення питання щодо можливості розгляду справи в порядку цивільного судочинства необхідно керуватися завданням цивільного судочинства, передбаченим у статті 2 ЦПК України, якими є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Цивільний процесуальний кодекс України визначає юрисдикцію та повноваження загальних судів щодо цивільних спорів та інших визначених цим Кодексом справ, встановлює порядок здійснення цивільного судочинства.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає, що відмова у відкритті провадження у справі з підстав наявності, як вказує суд, у особи права звернення із скаргою в порядку визначеному розділом VІІ ЦПК України, є помилковою, оскільки положення статті 186 ЦПК України визначають вичерпний перелік підстав відмови у відкритті провадження у справі і підстави, яка вказана судом, не передбачають.

Колегія суддів також звертає увагу, що в порушення положень ч. 5 ст. 186 ЦПК України, суд першої інстанції не роз`яснив в оскаржуваній ухвалі, в порядку якого саме судочинства має розглядатися даний спір, якщо на думку суду дана справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства - адміністративного, господарського тощо.

Таким чином висновки суду першої інстанції в цій справі про те, що спір не може розглядатися у порядку цивільного судочинства є помилковими. Отже необхідною умовою забезпечення доступу позивача в цій справі до правосуддя є надання судом оцінки доводам її позовної заяви по суті.

Доводи апеляційної скарги є частково обґрунтованими та заслуговують на увагу суду.

Відповідно до положень п.4 ст.379 ЦПК України підставою для скасування ухвали суду, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції є порушення норм процесуального права.

Отже ухвалу Южного міського суду Одеської області від 04 червня 2021 року про відмову у відкритті провадження у даній справі слід скасувати у зв`язку з порушенням судом норм процесуального права ст. ст. 186, 187 ЦПК України, а матеріали справи направити до суду першої інстанції для продовження розгляду.

На підставі викладеного і керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 379, 381-384, 389, 390 ЦПК України, апеляційний суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задовольнити частково.

Ухвалу Южного міського суду Одеської області від 04 червня 2021 року - скасувати, а справу за позовом ОСОБА_1 до Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень в Одеській області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) про зняття арешту - направити до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена шляхом подання касаційної скарги до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст судового рішення складено 19.12.2022 року.

Головуючий Т.В. Цюра

Судді: О.С. Комлева

С.М. Сегеда