Справа № 2-2854/11
Провадження № 2-з/522/364/21
УХВАЛА

05 грудня 2022 року Приморський районний суд м. Одеси у складі:

головуючої судді Шенцевої О.П.,

при секретарі Лукашкіна О.В.,

розглянувши у відкритому засіданні клопотання ОСОБА_1 про скасування обтяження на нерухоме майно по цивільній справі за позовом ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 до ОСОБА_1 , ОСОБА_5 , ОСОБА_5 про відшкодування шкоди, заподіяної пошкодженням квартири, і приведення будинку в попередній стан, а також за позовом Управління охорони об`єктів культурної спадщини Одеської облдержадміністрації до ОСОБА_1 , ОСОБА_5 , ОСОБА_5 про стягнення майнової та моральної шкоди, у задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 , ОСОБА_4 , ОСОБА_3 та Управління охорони об`єктів культурної спадщини Одеської обласної державної адміністрації, -

ВСТАНОВИВ:

Відповідно до протоколу передачі справи раніше визначеному складу суду від 07.11.2022 року клопотання ОСОБА_1 про скасування обтяження на нерухоме майно по цивільній справі за позовом ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 до ОСОБА_1 , ОСОБА_5 , ОСОБА_5 про відшкодування шкоди, заподіяної пошкодженням квартири, і приведення будинку в попередній стан, а також за позовом Управління охорони об`єктів культурної спадщини Одеської облдержадміністрації до ОСОБА_1 , ОСОБА_5 , ОСОБА_5 про стягнення майнової та моральної шкоди, у задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 , ОСОБА_4 , ОСОБА_3 та Управління охорони об`єктів культурної спадщини Одеської обласної державної адміністрації, надійшло до провадження судді Приморського районного суду м. Одеси Шенцевої О.П.

Ухвалою Приморського районного суду м. Одеси від 10 листопада 2022 року вказане клопотання прийнято до провадження та справа призначена до розгляду у судовому засіданні.

В своєму клопотанні заявник просить суд скасувати обтяження на нерухоме майно, номер запису 5949749 (спеціальний розділ) від 10.06.2014 року, у зв`язку з закінченням ВП № 43569520.

У судове засідання заявник не з`явився.

Розглянувши матеріали справи, клопотання про скасування обтяження на нерухоме майно суд приходить до висновку, що у його задоволенні слід відмовити виходячи з наступного.

Як вбачається з матеріалів справи, в провадженні Приморського районного суду м. Одеси перебувала цивільна справа 2-2854/11 за позовом ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 до ОСОБА_1 , ОСОБА_5 , ОСОБА_5 , треті особи: Одеська міська рада, Управління з питань охорони об`єктів культурної спадщини Одеської обласної державної адміністрації, Інспекція державного архітектурно-будівельного контролю, про відшкодування шкоди, заподіяної пошкодженням квартири, і приведення будинку в попередній стан, а також за позовом Управління охорони об`єктів культурної спадщини Одеської облдержадміністрації до ОСОБА_1 , ОСОБА_5 , ОСОБА_5 , за участю Прокурора міста Одеси в інтересах держави в особі Управління охорони об`єктів культурної спадщини Одеської облдержадміністрації про стягнення майнової та моральної шкоди.

Рішення Приморського районного суду м. Одеси від 02 грудня 2011 року, у задоволені позову ОСОБА_2 , ОСОБА_4 , ОСОБА_3 , було відмовлено, у задоволені позову Управління охорони об`єктів культурної спадщини Одеської обласної адміністрації, було відмовлено.

Рішенням апеляційного суду Одеської області від 14 березня 2014р. було задоволено апеляційні скарги ОСОБА_4 та Прокурора м. Одеси, та рішення Приморського районного суду м. Одеси від 02 грудня 2011р. було скасовано з ухваленням нового рішення, яким позовні вимоги ОСОБА_4 , ОСОБА_3 , ОСОБА_2 , а також позовні вимоги Управління охорони об`єктів культурної спадщини Одеської обласної державної адміністрації були задоволені частково.

Зобов`язано ОСОБА_1 , ОСОБА_5 , ОСОБА_5 солідарно за власний рахунок привести в попередній стан приміщення квартири АДРЕСА_1 згідно технічного паспорту цього будинку, відображеного в Паспорті об`єкта культурної спадщини «Прибутковий будинок Шварца 1890-і роки», складеного 30 листопада 2008р.

Стягнуто солідарно з ОСОБА_1 , ОСОБА_5 , ОСОБА_5 на користь позивачів ОСОБА_4 , ОСОБА_3 , ОСОБА_2 завдану матеріальну шкоду у розмірі 195493грн., а також завдану моральну шкоду у розмірі 10000грн. Стягнуто в рівних частках з ОСОБА_1 , ОСОБА_5 , ОСОБА_5 на користь ОСОБА_4 , ОСОБА_3 , ОСОБА_2 судовий збір за розгляд справи в суді першої інстанції в загальному розмірі 1708грн.50коп., а також витрати на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи в суді в розмірі 30грн. Стягнуто в рівних частках з ОСОБА_1 , ОСОБА_5 , ОСОБА_5 на користь державного бюджету України судовий збір за розгляд справи в суді апеляційної інстанції в розмірі 981грн.71коп. (том 4 а.с.220-231).

Рішення апеляційного суду Одеської області від 14 березня 2014р. в касаційному порядку оскаржено не було, набрало чинності.

На виконання вказаного рішення були видані виконавчі листи.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 просить в своєму клопотання скасувати обтяження на нерухоме майно, номер запису 5949749 від 10.06.2014 у зв`язку із закінченням виконавчого провадження №43569520, так як вказує заявник воно знищено, однак правове обґрунтування даного клопотання відсутнє.

Також, слід зазначити, що постановою державного виконавця Другого Приморського ВДВС Одеського міського управління юстиції Корнієць В.В. від 25.11.2014 року, якою закінчено виконавче провадження № 43569520, державний виконавець закінчивши виконавче провадження та зняв арешт з всього майна, що належить ОСОБА_1 , який був накладений на все майно, постановою про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження ВП №43569520 від 03.06.2014 року (а.с.10).

Відповідно до ч. 1 ст. 2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Згідно зі ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до ч.ч. 3, 5 ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд, зберігаючи об`єктивність і неупередженість: сприяє учасникам судового процесу в реалізації ними прав, передбачених цим Кодексом; запобігає зловживанню учасниками судового процесу їхніми правами та вживає заходів для виконання ними їхніх обов`язків.

Забезпечення позову - це сукупність процесуальних дій, які гарантують виконання рішення суду в разі задоволення позовних вимог.

Точне і неухильне додержання судами України норм чинного законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову є необхідною умовою здійснення завдань цивільного судочинства, які полягають у справедливому, неупередженому та своєчасному розгляді й вирішенні цивільних справ із метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Для належної реалізації завдань цивільного судочинства слугує, зокрема те, що відповідно до ст.124 Конституції України судові рішення є обов`язковим до виконання на всій території України.

Таким чином, порушене, невизнане, оспорюване право особи буде захищене та відновлене тільки після реального виконання рішення суду, яким спір буде вирішено по суті.

За змістом ч. 1,2 ст. 149 ЦПК України єдиною підставою для забезпечення позову є заява учасника справи. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Згідно з п.п. 1,2 ч. 1 ст. 150 ЦПК України позов забезпечується: накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб, а також забороню вчиняти певні дії. Види забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Відповідно до п. 4 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» від 22 грудня 2006 року N 9 розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Також, відповідно до постанови Пленуму Верховного суду України «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову», у якій зазначено, що вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв`язку із застосуванням відповідних заходів.

Заходи забезпечення позову повинні відповідати і бути співмірними заявленим вимогам, а також мають бути безпосередньо пов`язанні з предметом спору, необхідними і достатніми для забезпечення виконання судового рішення.

При здійсненні судочинства суди застосовують Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року № ETS N 005 (далі - Конвенція) та практику Європейського суду з прав людини як джерело права (ст. 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини"). У відповідності до приписів ст. 6 Конвенції кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру.

Отже, умовою застосування заходів забезпечення позову є достатньо обґрунтоване припущення, що невжиття таких заходів може утруднити або унеможливити виконання рішення по суті позовних вимог.

Забезпечення позову є тимчасовим обмеженням і його значення полягає в тому, що ним захищаються законні інтереси позивача на той випадок, коли відповідач буде діяти недобросовісно або коли невжиття заходів забезпечення позову може потягти за собою неможливість виконання судового рішення. Крім цього, інститут забезпечення позову захищає в рівній мірі інтереси як позивача, так і відповідача.

Відповідно до ст. 13 Конвенції кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

При цьому Європейський суд з прав людини у рішенні від 29 червня 2006 року у справі "Пантелеєнко проти України"зазначив, що засіб юридичного захисту має бути ефективним, як на практиці, так і за законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 158 ЦПК України суд може скасувати заходи забезпечення позову з власної ініціативи або за вмотивованим клопотанням учасника справи.

Згідно п.5 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 03.06.2016 року № 5 «Про судову практику в справах про зняття арешту з майна», у разі якщо опис та арешт майна проводився державним виконавцем, скарга сторони виконавчого провадження розглядається в порядку, передбаченому розділом VII ЦПК, а якщо такі дії вчинялися при виконанні вироку суду щодо цивільного позову у кримінальному провадженні, то відповідна скарга підлягає розгляду в порядку адміністративного судочинства відповідно до вимог статті 181 Кодексу адміністративного судочинства України. Інші особи, які є власниками (володільцями) майна і які вважають, що майно, на яке накладено арешт, належить їм, а не боржникові, можуть звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту, що передбачено статтею 60 Закону про виконавче провадження.

Тобто, законодавець чітко визначив порядок скасування арешту з майна, який накладено державним виконавцем.

Частиною 1, 2 ЗУ « Про виконавче провадження» встановлено, що особа,яка вважає,що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту. У разі набрання законної сили судовим рішенням про зняття арешту з майна боржника арешт з такого майна знімається згідно з постановою виконавця не пізніше наступного дня, коли йому стало відомо про такі обставини.

Існує інший порядок скасування зареєстрованих обтяжень, а саме арешту на нерухоме майно, а саме звернення заявника з позовними вимогами до суду про звільнення майна з-під арешту.

За таких обставин, суд доходить висновку про відмову у задоволенні клопотання ОСОБА_1 про скасування обтяження на нерухоме майно.

Керуючись ст.ст. 149, 150, 153, 154 ЦПК України, суд, -

У Х В А Л И В:

У задоволенні клопотання ОСОБА_1 про скасування обтяження на нерухоме майно по цивільній справі за позовом ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 до ОСОБА_1 , ОСОБА_5 , ОСОБА_5 про відшкодування шкоди, заподіяної пошкодженням квартири, і приведення будинку в попередній стан, а також за позовом Управління охорони об`єктів культурної спадщини Одеської облдержадміністрації до ОСОБА_1 , ОСОБА_5 , ОСОБА_5 про стягнення майнової та моральної шкоди, у задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 , ОСОБА_4 , ОСОБА_3 та Управління охорони об`єктів культурної спадщини Одеської обласної державної адміністрації відмовити.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку шляхом подачі апеляційної скарги до Одеського апеляційного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення.

Суддя Шенцева О.П.

05.12.2022