Справа № 463/8030/21 Головуючий у 1 інстанції: Рудаков Д.І.
Провадження № 22-ц/811/4022/21 Доповідач в 2-й інстанції: Цяцяк Р. П.
Категорія справи:77
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 лютого 2022 року Львівський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді Цяцяка Р.П.,

суддів Ванівського О.М. та Шеремети Н.О.,

за участю: секретаря Івасюти М.В.;

позивачки ОСОБА_1 ,

ОСОБА_2 та адвоката Акімової О.О.

представників ТзОВ «Медкосвісс»,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Личаківського районного суду міста Львова від 06 жовтня 2021 року,

В С Т А Н О В И В:

У липні 2021 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Медкосвісс» Україна про визнання звільнення незаконним, поновлення на роботі, виплату заробітної плати за час вимушеного прогулу та стягнення моральної шкоди, в кінцевій редакції позовних вимог якого просила стягнути із відповідача середній заробіток за час її вимушеного прогулу у розмірі 29 820 гривнень 00 коп. за кожний місяць вимушеного прогулу, що станом на 11.09.2021 року становить 75 905 гривень, та стягнути 600 000 гривень моральної шкоди

Позовні вимоги обгрунтовувалися тим, що 06.07.2021 року позивачка була прийнятою на посаду заступника головного бухгалтера ТОВ «Медкосвісс» (Україна) на основне місце роботи, а 14 липня 2021 року позивачку було звільнено з роботи за результатам випробування відповідно до п.11 ст. 40 КЗпП України.

Позивачка посилалася на те, що пунктом 2.2 трудового договору №59/07 від 05 липня 2021 року встановлено, що працівник зобов`язаний сумлінно дотримуватись посадових обов`язків, визначених посадової інструкцією, яка є невід`ємною частиною цього договору, однак відповідач не пред`являв позивачці посадову інструкцію для ознайомлення із її посадовими обов`язками та її підписання.

Стверджувалося, що протягом семи робочих днів позивачка жодних бухгалтерських операцій не виконувала і займалася лише сортуванням бухгалтерських документів. Вважає, що у випадку, якщо відповідач мав сумніви до професійної підготовки позивачки, то мав право вимагати від неї проходження професійного тесту, проте цього не було зроблено. Стверджувалося, що відповідачем не було ознайомлено позивачку із специфікою роботи підприємства, а також те, що головний бухгалтер вимагала від позивачки сплатити їй грошову винагороду за те, що вона ознайомить позивачку із специфікою діяльності та обліку на підприємстві у розмірі місячної заробітньої плати, а оскільки позивачка на це не погодилась, то була звільненою (а.с. 1-4, 139, 144).

Оскаржуваним рішенням в задоволенні позову відмовлено (а.с. 195-198).

Дане рішення оскаржила позивачка.

Апелянт просить оскаржуване рішення скасувати та ухвалити нове, яким задовольнити її позовні вимоги, покликаючись на покликаючись на неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи та на порушення норм процесуального і неправильне застосування норм матеріального права.

Вважає, що посадова інструкція позивачки, протокол трудових зборів та акт про відмову позивачки від ознайомлення з посадовою інструкцією «сфальшивлені» відповідачем після отримання копії її позовної заяви до суду.

Вважає, що «в матеріалах справи немає жодного письмового, електронного, або речового доказу які би підтверджували слова головного бухгалтера зазначені у доповідній записці».

Вважає, що відповідачем «у випадку позивачки невідповідність займаній посаді не була доведеною».

Звертає увагу на те, що позивачка двічі надсилала відповідачу пропозиції щодо укладення мирової угоди, однак такі залишились без відповіді відповідача.

Вважає, що долучені відповідачем до поданого ним відзиву на позов копії судових рішень по інших судових справах позивачки «не мають жодного відношення до даної справи» (а.с. 200-204).

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення апелянта на підтримання доводів апеляційної скарги та заперечення цих доводів зі сторони представників відповідача, перевіривши матеріали справи та законність і обґрунтованість оскаржуваного рішення в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга до задоволення не підлягає з наступних підстав.

ЦПК України встановлено, що:

- цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін; учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом, і що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом (статті 12 і 81);

- обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання (частина 1 статті 82);

- доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (частина 1 статті 76);

- належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (стаття 77).

Частиною 1 статті 26 КЗпП України встановлено, що при укладенні трудового договору може бути обумовлене угодою сторін випробування з метою перевірки відповідності працівника роботі, яка йому доручається. Тобто, як вбачається з наведеного, обидві сторони трудового договору мають дійти до спільної згоди стосовно умови про випробування при прийнятті на роботу.

Відтак, відмова працівника від встановлення випробування може бути підставою для відмови в прийнятті на роботу.

Таким чином, встановлення випробування при прийнятті працівника на роботу має на меті перевірку працедавцем відповідності цього працівника роботі, на яку він приймається.

Судом встановлено, стверджується матеріалами справи та визнається всіма учасниками справи (в тому числі і апелянтом) те, що за заявою самої позивачки ОСОБА_1 (у якій вона сама просить прийняти її на роботу «із строком випробування 3 (три) місяці»; а.с. 44) наказом по ТзОВ «Медкосвісс» від 05 липня 2021 року її було прийнято на посаду заступника головного бухгалтера зі строком випробування 3 (три) місяці (а.с. 45) та укладено з нею Трудовий договір.

Частиною 3 статті 64 Господарського кодексу України встановлено, що підприємство самостійно визначає свою організаційну структуру, встановлює чисельність працівників і штатний розпис.

Безспірним є те, що кожне підприємство, установа та організація мають свої особливості, які пов`язані з їх сферою функціонування, напрямками діяльності тощо, які ставлять відповідні вимоги до їхніх працівників, а особливо - до їхніх посадових осіб.

І кожне підприємство, установа та організація вправі врахувати ці особливості при складенні посадових інструкцій своїх працівників.

Вимоги ТзОВ «Медкосвісс», які згаданий відповідач, як окреме підприємство - юридична особа, ставить до такої посадової особи, як заступник головного бухгалтера, наведені у затвердженій цим підприємством посадовій інструкції заступника головного бухгалтера ТзОВ «Медкосвісс», який (у відповідності до пункту 1.7 цієї Інструкції) у разі необхідності виконує обов`язки головного бухгалтера ТзОВ «Медкосвісс» (а.с. 46-50).

Під час строку випробування працедавцем було встановлено, що рівень кваліфікації позивачки не відповідає рівню кваліфікації, який передбачений посадовою інструкцією заступника головного бухгалтера ТзОВ «Медкосвісс», що стверджується доповідною запискою головного бухгалтера згаданого ТзОВ від 08.07.2021 року (а.с. 6).

Представники ТзОВ «Медкосвісс», як в суді першої інстанції, так і в суді апеляційної інстанції наполягали на тому, що рівень кваліфікації позивачки не відповідає рівню, який ТзОВ «Медкосвісс» ставить та вимагає для такої своєї посадової особи, як заступник головного бухгалтера, який у разі необхідності повинен виконувати посадові обов`язки і головного бухгалтера, що також передбачено посадовою інструкцією заступника головного бухгалтера.

Згідно зі статтею 28 КЗпП України розірвання трудового договору з працівником під час строку випробування не можна визнати таким, що провадиться з ініціативи власника або уповноваженого ним органу, оскільки працівник при прийнятті на роботу, даючи згоду на випробування, фактично дає згоду і на можливість розірвання з ним трудового договору.

Апеляційна скарга не містить доводів, які б спростовували позицію відповідача стосовно того, що він вправі вимагати відповідного кваліфікаційного рівня для своїх працівників, а тим більше для таких посадових осіб, як заступник головного бухгалтера та головний бухгалтер.

Колегія суддів також вважає, що обговорення та оцінка судом питання щодо вимог відповідача до кваліфікаційного рівня його працівників було б прямим втручанням в господарську діяльність підприємства, що є неприпустимим.

За наведених обставин суд першої інстанції прийшов до вірного висновку про те, що роботодавець (відповідач) вправі був звільнити позивачку з роботи як таку, що не витримала випробування при прийнятті її на роботу на посаду заступника головного бухгалтера.

Відтак, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дав належну оцінку всім обставинам і доказам по справі в їх сукупності та ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, а тому приходить до висновку про те, що підстави для його скасування відсутні і апеляційну скаргу на нього, доводи якої не спростовують висновків рішення суду, слід залишити без задоволення.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374 п.1, 375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, Львівський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Личаківського районного суду міста Львова від 06 жовтня 2021 року- без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскарженою у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови.

Повну постанову складено 02 березня 2022 року.

Головуючий: Цяцяк Р. П.

Судді: Ванівський О.М.

Шеремета Н.О.