Справа № 571/698/20
Провадження № 6/571/9/2022
УХВАЛА

іменем України

30 грудня 2022 року смт. Рокитне

Рокитнівський районний суд Рівненської області в складі: судді одноособово Комзюк А.Ф., розглянувши подання державного виконавця Рокитнівського відділу Державної виконавчої служби у Сарненському районі Рівненської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Львів) Лобач Марини Ігорівни про вирішення питання щодо звернення стягнення на нерухоме майно боржника, яке не зареєстровано в установленому законом порядку,

в с т а н о в и в:

Державний виконавець Рокитнівського відділу ДВС Лобач М.І. звернулася до суду із поданням про звернення стягнення на нерухоме майно, за адресою: АДРЕСА_1 , яке належить боржнику ОСОБА_1 згідно витягу №4471 від 14 грудня 2022 року виданим Старосільською сільською радою Сарненського району Рівненської області на праві власності в порядку спадкування за законом.

В поданні вказується, що на примусовому виконанні Рокитнівського відділу державної виконавчої служби у Сарненському районі Рівненської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Львів) перебуває виконавче провадження №69898468 з примусового виконання виконавчого листа №571/698/20 від 15.02.2021 Рокитнівського районного суду Рівненської області. Постанова про відкриття виконавчого провадження винесена державним виконавцем 20.09.2022.

Згідно відомостей реєструючих органів встановлено, що за боржником відкрито рахунки в АТ КБ «ПриватБанк», АТ «Ощадбанк» кошти на яких відсутні. Пенсії та соціальні допомоги боржника не отримує, транспортні засоби за боржником не зареєстровані.

В межах виконавчого провадження №69898468, згідно витягу з погосподарської книги №17 за 2022 рік Старосільської сільської ради Сарненського району Рівненської області від 14 грудня 2022 року, згідно із записом в погосподарській книзі будинок з надвірними будівлями і спорудами належить ОСОБА_1 і знаходиться по АДРЕСА_1 . Рік побудови будинку 1947.

Факт проживання ОСОБА_1 за адресою: АДРЕСА_2 підтверджується довідкою про склад сім`ї Старосільської сільської ради №4497 від 16.12.2022.

Вважає, що оскільки державним виконавцем в ході примусового виконання встановлено відсутність грошових коштів або рухомого майна, за рахунок яких можна задовольнити вимоги стягувача, а також встановлено фактичне проживання боржника по місцю знаходження майна, а відтак і володіння боржником таким майном, враховуючи норму законодавства, що факт не отримання боржником свідоцтва про право на спадщину не може перешкоджати виконанню рішення суду, яке набрало законної сили, наявні підстави для звернення стягнення на майно, право власності на яке боржником не зареєстровано у встановленому законом порядку.

Згідно заяви від 30.12.2022 просила подання розглянути без участі представника відділу.

Відповідно до ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється, так як розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи.

За приписами частини 11 статті 440 ЦПК України подання розглядається без повідомлення сторін та інших заінтересованих осіб.

Судом встановлено, що на примусовому виконанні у державного виконавця Рокитнівського відділу Державної виконавчої служби у Сарненському районі Рівненської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Львів) Лобач Марини Ігорівни знаходиться виконавчий лист №571/698/20, виданий 15.02.2021 року Рокитнівським районним судом Рівненської області про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 боргу в сумі 170000,00 гривень та судового збору в сумі 1700,00 гривень.

Згідно інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта ОСОБА_1 від 23.09.2022 року №310678161, сформовану начальником відділу Кібукевич О.С., право власності на нерухоме майно не зареєстровано.

Згідно витягу з погосподарської книги №17 за 2022 рік Старосільської сільської ради Сарненського району Рівненської області, згідно із записом в погосподаській книзі будинок з надвірними будівлями і спорудами належать ОСОБА_1 і знаходиться по АДРЕСА_1 . Рік побудови будинку 1947.

Державний виконавець Лобач М.І. у поданні наголошує, що у Реєстрі відсутній запис про державну реєстрацію права власності на вищевказаний будинок за боржником ОСОБА_1 , яке належить їй на праві власності в порядку спадкування за законом, а тому є усі наявні підстави для звернення стягнення на нерухоме майно, право власності на яке не зареєстровано в установленому законом порядку.

Постановою державного виконавця від 23.11.2022 накладено арешт на кошти боржника ОСОБА_1 .. Однак, відомостей того,що ОСОБА_1 має відкриті рахунки в банку матеріали виконавчого провадження не містять.

За змістом пункту 1 статті 6, статті 13 Конвенції, статті 1 Першого протоколу до Конвенції кожен має право на розгляд його справи упродовж розумного строку судом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру.

Кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб правового захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

Кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Відтак, невиконання судових рішень, які набрали законної сили, є неприпустимим і, виходячи з обставин конкретної справи, не може бути виправданим.

За змістом статті 129 Конституції України однією із основних засад судочинства є обов`язковість судового рішення.

Відповідно до статті 129-1 Конституції України суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд.

Виконання судового рішення, відповідно до змісту рішення Конституційного Суду України № 5-рп/2013 від 26 червня 2013 року по справі № 1-7/2013, є невід`ємною складовою права кожного на судовий захист і охоплює, зокрема, законодавчо визначений комплекс дій, спрямованих на захист і відновлення порушених прав, свобод, законних інтересів фізичних та юридичних осіб, суспільства, держави; невиконання судового рішення загрожує сутності права на справедливий розгляд справи судом.

Виконання судових рішень у цивільних справах є складовою права на справедливий суд та однією з процесуальних гарантій доступу до суду, що передбачено статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року.

Частиною 1 статті 18 ЦПК України передбачено, що судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами.

Відповідно до статті 1 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) - сукупність дій, визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Права і обов`язки виконавця визначені у статті 18 Закону України «Про виконавче провадження».

Відповідно до частини 1 цієї статті виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

За приписами Закону України «Про виконавче провадження» заходами примусового виконання рішень є, зокрема, звернення стягнення на майно боржника, що полягає в його арешті, вилученні та примусовій реалізації.

Порядок звернення стягнення на кошти та інше майно боржника визначено статтею 48 Закону України «Про виконавче провадження».

Відповідно до частини п`ятої указаної норми, у разі відсутності у боржника коштів та інших цінностей, достатніх для задоволення вимог стягувача, стягнення невідкладно звертається також на належне боржнику інше майно, крім майна, на яке згідно із законом не може бути накладено стягнення. Звернення стягнення на майно боржника не зупиняє звернення стягнення на кошти боржника. Боржник має право запропонувати види майна чи предмети, які необхідно реалізувати в першу чергу. Черговість стягнення на кошти та інше майно боржника остаточно визначається виконавцем.

Згідно з вимогами статті 50 Закону України «Про виконавче провадження», звернення стягнення на об`єкти нерухомого майна здійснюється у разі відсутності в боржника достатніх коштів чи рухомого майна. При цьому в першу чергу звертається стягнення на окрему від будинку земельну ділянку, інше приміщення, що належать боржнику. В останню чергу звертається стягнення на житловий будинок чи квартиру, в якому фактично проживає боржник. У разі звернення стягнення на об`єкт нерухомого майна виконавець здійснює в установленому законом порядку заходи щодо з`ясування належності майна боржнику на праві власності, а також перевірки, чи перебуває це майно під арештом.

Після документального підтвердження належності боржнику на праві власності об`єкта нерухомого майна виконавець накладає на нього арешт та вносить відомості про такий арешт до відповідного реєстру у встановленому законодавством порядку. Про накладення арешту на об`єкт нерухомого майна, заставлене третім особам, виконавець невідкладно повідомляє таким особам.

У разі якщо право власності на нерухоме майно боржника не зареєстровано в установленому законом порядку, виконавець звертається до суду із заявою про вирішення питання про звернення стягнення на таке майно.

Відповідно до частини 10 статті 440 ЦПК України, питання про звернення стягнення на нерухоме майно боржника, право власності на яке не зареєстровано в установленому законом порядку, під час виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) вирішуються судом за поданням державного виконавця, приватного виконавця.

Звернувшись до суду з поданням державний виконавець Лобач М.І. посилається на витяг з погосподарської книги №17, згідно якого будинок з надвірними будівлями і спорудами за адресою: АДРЕСА_1 належать ОСОБА_1 .. Разом з тим, на якій правовій підставі боржник володіє даним житлом державним виконавцем не зазначено.

Мотивуючи своє подання, державний виконавець посилається на норми Цивільного кодексу України в порядку спадкування та практику Верховного Суду, однак жовдних відомостей того, що боржник ОСОБА_1 володіє вищевказаним житловим будинку в порядку спадкування не зазначає. Відомостей того, що ОСОБА_1 зверталася в нотаріальну контору із зявою про прийняття спадщини не здобуто.

Застосування судом положень частини 10 статті 440 ЦПК України та статті 50 Закону України «Про виконавче провадження» є крайнім заходом виконання судового рішення, який може бути застосований лише в тому випадку, коли виконавцем вичерпано всі можливі заходи, які передбачені законом щодо примусового виконання рішень за рахунок іншого майна боржника.

Зазначене узгоджується з висновками Верховного Суду, викладеними у постанові від 13 червня 2018 року, справа № 2-592/09, провадження №61-8383 св18; у постанові від 23 січня 2019 року (справа № 522/6400/15-ц, провадження №61-19786св18).

Встановлені обставини свідчать, що звернення стягнення на житло, в якому проживає ОСОБА_1 , є виключним заходом та може бути застосовано в останню чергу, що визначено частинами першою, третьою статті 50 Закону України «Про виконавче провадження», з метою уникнення обмеження конституційних прав громадянина.

На підставі пункту 13 частини 3 статті 18 Закону України «Про виконавче провадження» виконавець під час здійснення виконавчого провадження, зокрема, має право звертатися до суду з поданням про примусове проникнення до житла чи іншого володіння боржника - фізичної особи або іншої особи, в якої перебуває майно боржника чи майно та кошти, що належать боржникові від інших осіб.

В матеріалах справи відсутні докази, що державний виконавець звертався до суду з поданням про примусове проникнення до житла боржника з метою виявлення майна, на яке можна звернути стягнення, чи вчиняв будь-які інші виконавчі дії з приводу пошуку майна боржника, отже неможливо дійти висновку, що приватним виконавцем вчинено в повному обсязі дії, спрямовані на виявлення коштів, рухомого майна боржника, на які можна звернути стягнення для погашення боргу.

Окрім викладеного, суд звертає увагу на те, що з матеріалів справи не вбачається, що боржник умисно ухиляється від виконання судового рішення, та що йому взагалі відомо про існуюче відкрите виконавче провадження.

Згідно вимог частини 1 статті 28 Закону України «Про виконавче провадження» копії постанов виконавця та інші документи виконавчого провадження доводяться виконавцем до відома сторін та інших учасників виконавчого провадження, надсилаються адресатам простим поштовим відправленням або доставляються кур`єром, крім постанов про відкриття виконавчого провадження, про повернення виконавчого документа стягувачу, повідомлення стягувачу про повернення виконавчого документа без прийняття до виконання, постанов, передбачених пунктами 1-4 частини дев`ятої статті 71 цього Закону, які надсилаються рекомендованим поштовим відправленням. Боржник вважається повідомленим про початок примусового виконання рішень, якщо йому надіслано постанову про відкриття виконавчого провадження за адресою, зазначеною у виконавчому документі.

Аналіз наведеної норми свідчить про те, що перед тим, як застосовувати засоби і способи примусу, виконавець повинен пересвідчитися, чи отримав боржник копію постанови про відкриття виконавчого провадження, яка має бути направлена на зазначену у виконавчому документі адресу боржника, та встановити факт отримання боржником копії цієї постанови.

Отже, у разі з`ясування факту неодержання боржником копії постанови про відкриття виконавчого провадження державний виконавець не вправі вчиняти виконавчі дії.

Такий правовий висновок викладено у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 07 травня 2018 року (справа №916/1605/15-г).

Під письмовим повідомленням слід розуміти не тільки направлення відповідних відомостей особам у письмовому вигляді, а й отримання цими особами відомостей, які мають бути їм повідомлені. Отже, за загальним змістом термін «повідомлення» включає в себе не тільки направлення відомостей, з якими особа має бути обізнаною, а й отримання цією особою зазначених відомостей.

Таким чином, належним доказом підтвердження надсилання постанови про відкриття виконавчого провадження є квитанція про відправлення та повідомлення про вручення рекомендованого листа.

Також, матеріали справи не містять доказів направлення боржнику вимоги про явку до державного виконавця, та, відповідно, невиконання ним обов`язку, передбаченого пунктом 5 частини 5 статті 19 Закону України «Про виконавче провадження», згідно якого боржник зобов`язаний своєчасно з`являтися на вимогу виконавця.

Аналізуючи вищевикладені обставини у справі та правові норми, суд дійшов висновку, що подання приватного виконавця про звернення стягнення на майно боржника не підлягає задоволенню.

Керуючись ст.ст. 259, 260,440 ЦПК України, ст.ст.18,48,50 Закону України «Про виконавче провадження» , суд,

у х в а л и в:

У задоволенні подання державного виконавця Рокитнівського відділу Державної виконавчої служби у Сарненському районі Рівненської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Львів) Лобач Марини Ігорівни про звернення стягнення на нерухоме майно боржника ОСОБА_1 за адресою: АДРЕСА_1 , право власності на яке не зареєстровано в установленому законом порядку, відмовити.

Ухвала може бути оскаржена до Рівненського апеляційного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня постановлення ухвали. Учасник справи, якому ухвала суду не була вручена у день її проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Суддя А.Ф.Комзюк