Провадження № 2/537/718/2022
Справа № 524/1165/22
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
01.12.2022 року м. Кременчук
Крюківський районний суд м. Кременчука Полтавської області у складі:
головуючого судді Мурашової Н.В.,
за участі секретаря Должаніци В.С.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань у приміщенні суду в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ майна подружжя,
14 лютого 2022 року ОСОБА_1 звернулася до Автозаводського районного суду м. Кременчука Полтавської області з позовом до ОСОБА_2 про поділ майна подружжя, в якому просила визнати за нею та відповідачем ОСОБА_2 по 1/2 частці квартири, розташованої за адресою: АДРЕСА_1 , яка була придбана відповідачем у шлюбі, а тому є спільним сумісним майном подружжя.
В обґрунтування позовних вимог зазначено, що 04 квітня 1996 року ОСОБА_1 зареєструвала шлюб з відповідачем ОСОБА_2 у Піщанській сільській раді Кременчуцького району Полтавської області, про що в книзі реєстрації актів про укладення шлюбу внесено актовий запис №02. В період шлюбу за спільні кошти подружжя придбали квартиру АДРЕСА_2 та зареєстрували її на відповідача, що підтверджується Договором купівлі-продажу квартири від 27 вересня 2021 року, посвідченого приватним нотаріусом Кременчуцького міського нотаріального округу Веселовським А.Г. та зареєстрованим в реєстрі за №8549, копією реєстраційного посвідчення від 13 жовтня 2001 року, виданим Комунальним підприємством «Кременчуцьке міжміське бюро інвентаризації». Сімейне життя з відповідачем не склалося, подружні відносини припинили в грудні 2019 року. 07 лютого 2022 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом про розірвання шлюбу. Відповідач без поважних причин ухиляється від поділу майна та уникає будь-яких зустрічей та контактів. Тому ОСОБА_1 звернулася до суду для захисту своїх майнових прав та інтересів.
Ухвалою Автозаводського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 22.02.2022 року справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ майна подружжя передано до Крюківського районного суду м. Кременчука Полтавської області за виключною підсудністю, оскільки спір виник щодо нерухомого майна, розташованого на території Крюківського району м. Кременчука.
Ухвалою Крюківського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 06.05.2022 року відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін, призначено судове засідання.
Позивач ОСОБА_1 в судове засідання не з`явилася, хоча про дату, час та місце розгляду справи повідомлялася належним чином. Надала заяву про розгляд справи у її відсутність, позов підтримує в повному обсязі, просить задовольнити, проти винесення заочного рішення не заперечує.
Відповідач ОСОБА_2 в судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлявся шляхом направлення судової повістки за місцем реєстрації його місця проживання, що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення, а також шляхом публікації оголошення на веб-сайті Крюківського районного суду м. Кременчука Полтавської області на офіційному веб-порталі судової влади України в мережі Інтернет. Проте ОСОБА_2 не повідомив причини неявки, не звертався із заявою про відкладення розгляду справи до суду.
У встановлений судом строк відповідач відзив на позовну заяву не надав, тому відповідно до ч.8 ст.178 ЦПК України, суд вирішує справу за наявними матеріалами.
Частиною 1 статті 280 ЦПК України передбачено, що суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: 1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; 2) відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; 3) відповідач не подав відзив; 4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи.
У відповідності до ст.280 ЦПК України та враховуючи, що позивач не має наміру вирішити спір з відповідачем шляхом мирного врегулювання, суд вважає за можливе розглянути справу у відсутність відповідача та ухвалити по справі заочне рішення.
У зв`язку з неявкою сторін в судове засідання, на підставі ч.2 ст.247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося.
Дослідивши надані матеріали, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав.
Згідно з частиною першою статті 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
Відповідно до ч.ч.3, 4 ст.12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи, і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій.
Згідно з ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
Статтею 263 ЦПК України передбачено, що судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Рішення суду, як найважливіший акт правосуддя, покликане забезпечити захист гарантованих прав і свобод людини та здійснення проголошеного Основним Законом України принципу верховенства права.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 та ОСОБА_2 04 квітня 1996 року зареєстрували шлюб у Піщанській сільській раді Кременчуцького району Полтавської області, актовий запис №02. Цей факт підтверджено свідоцтвом про шлюб серії НОМЕР_1 , виданим 04 квітня 1996 року.

Рішення Крюківського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 01.12.2022 року, яким розірвано шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , не набрало законної сили на час розгляду справи про поділ майна подружжя.

За час перебування у шлюбі 27 вересня 2001 року подружжя придбало квартиру АДРЕСА_2 відповідно до Договору купівлі-продажу квартири, посвідченого приватним нотаріусом Кременчуцького міського нотаріального округу Полтавської області Веселовським А.Г. та зареєстрованим в реєстрі за №8549.

Право власності за зазначену квартиру зареєстровано за відповідачем ОСОБА_2 , що підтверджується реєстраційним посвідченням, виданим 03.10.2001 року Комунальним підприємством «Кременчуцьке міжміське бюро інвентаризації».

Закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи (ч.1 ст.58 Конституції Укаїни).

Згідно із частиною першою Прикінцевих положень Сімейного кодексу України, цей Кодекс набрав чинності з 01 січня 2004 року.

Враховуючи те, що спірне майно було придбане в період шлюбу та до набрання чинності Сімейним кодексом України, до спірних правовідносин підлягають застосуванню статті 22, 24, 28, 29 КпШС України.

Згідно зі статтею 22 КпШС України майно, нажите подружжям за час шлюбу, є його спільною сумісною власністю. Кожен з подружжя має рівні права володіння, користування і розпорядження цим майном.

Подружжя користується рівними правами на майно і в тому разі, якщо один з них був зайнятий веденням домашнього господарства, доглядом за дітьми або з інших поважних причин не мав самостійного заробітку.

Статтею 24 КпШС України передбачено, що майно, яке належало кожному з подружжя до одруження, а також одержане ним під час шлюбу в дар або в порядку успадкування, є власністю кожного з них. Роздільним майном кожного з подружжя є також речі індивідуального користування (одяг, взуття тощо), хоча б вони і були придбані під час шлюбу за рахунок спільних коштів подружжя, за винятком коштовностей та предметів розкоші. Кожний з подружжя самостійно володіє, користується і розпоряджається належним йому роздільним майном.

Відповідно до вимог статті 28 КпШС України в разі поділу майна, яке є спільною сумісною власністю подружжя, їх частки визнаються рівними. В окремих випадках суд може відступити від начала рівності часток подружжя, враховуючи інтереси неповнолітніх дітей або інтереси одного з подружжя, що заслуговують на увагу. Суд може визнати майно, нажите кожним із подружжя під час їх роздільного проживання при фактичному припиненні шлюбу, власністю кожного з них.

Наведене правило встановлює правову можливість визнати майно не спільною, а особистою власністю, якщо воно набуто подружжям під час перебування у зареєстрованому шлюбі, проте після припинення шлюбних відносин. Спільність такого майна має бути доведена тією стороною, яка наполягає на тому, що його придбано за рахунок спільних коштів або існують інші підстави виникнення щодо нього права спільної власності у подружжя. Наведене відповідним чином розподіляє тягар доведення між сторонами.

Частиною першою статті 29 КпШС України передбачено, що якщо між подружжям не досягнуто згоди про спосіб поділу спільного майна, то за позовом подружжя або одного з них суд може постановити рішення: про поділ майна в натурі, якщо це можливо без шкоди для його господарського призначення; про розподіл речей між подружжям з урахуванням їх вартості та частки кожного з подружжя в спільному майні; про присудження майна в натурі одному з подружжя, з покладенням на нього обов`язку компенсувати другому з подружжя його частку грішми. При цьому суд також бере до уваги інтереси неповнолітніх дітей або інтереси одного з подружжя, що заслуговують на увагу.

У разі коли жоден з подружжя не вчинив таких дій, а неподільні речі не можуть бути реально поділені між ними відповідно до їх часток, суд визнає ідеальні частки подружжя в цьому майні без його реального поділу і залишає майно у їх спільній частковій власності.

Вирішуючи спори між подружжям про майно, судам необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з`ясовувати джерело і час придбання зазначеного майна. При цьому належить виходити з того, що відповідно до статей 22, 25, 27-1 КпШС України спільною сумісною власністю подружжя є нажите ними в період шлюбу рухоме і нерухоме майно, яке може бути об`єктом права приватної власності (крім майна, нажитого кожним із подружжя під час їх роздільного проживання при фактичному припиненні шлюбу).

Висновки щодо застосування норм права у подібних правовідносинах викладено у постановах Верховного Суду від 01 квітня 2020 року у справі № 755/21188/15-ц (провадження № 61-25876св18), від 26 лютого 2020 року у справі № 467/478/17 (провадження № 61-555св17).

Положення статтей 22, 24, 28, 29 КпШС України про майно подружжя аналогічні положенням, закріпленим в статтях 60, 70 СК України, ст.368 ЦК України.

Згідно ч.3 ст.368 ЦК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом.

Так, відповідно до ст. 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Частинами 1, 2 ст.70 СК України встановлено, що у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. При вирішенні спору про поділ майна суд може відступити від засади рівності часток подружжя за обставин, що мають істотне значення, зокрема якщо один із них не дбав про матеріальне забезпечення сім`ї, приховав, знищив чи пошкодив спільне майно, витрачав його на шкоду інтересам сім`ї.

Зазначені норми закону свідчать про презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу. Ця презумпція може бути спростована й один із подружжя може оспорювати поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об`єкт, в тому числі в судовому порядку. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує Принцип рівності часток застосовується незалежно від того, чи здійснюється поділ у судовому або у позасудовому порядку.

Відповідний правовий висновок викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 21 листопада 2018 року у справі № 372/504/17 (провадження № 14-325цс18).

Ст.1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та Законом України № 475/97-ВР від 17.07.1997 року Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції, закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном на власний розсуд, учиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Суд враховує правову позицію висловлену в постанові Верховного Суду від 12 січня 2022 року в справі № 646/7463/16-ц (провадження № 61-17601св20), де зазначено, що якщо майно придбане під час шлюбу, то реєстрація прав на нього, в даному випадку на квартиру, лише на ім`я одного із подружжя не спростовує презумпцію належності його до спільної сумісної власності подружжя.

Таким чином, набута сторонами в період шлюбу та ведення спільного господарства спірна квартира за адресою: АДРЕСА_1 , - є об`єктом спільної сумісної власності подружжя, тому суд дійшов висновку про її поділ між сторонами, виходячи з правил рівності часток подружжя в спільному майні, визнавши за позивачем право власності на 1/2 частину вказаного майна та за відповідачем 1/2 частину.

З огляду на вищенаведене суд вважає позов обґрунтованим та таким, що підлягає до задоволення.

Відповідно до ч.1 ст.141 ЦК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

З огляду на викладене, оскільки позов задоволено, то необхідно стягнути з відповідача понесені позивачем судові витрати по сплаті судового збору в сумі 3104,72 грн., що підтверджено документально.

Керуючись ст.ст. 5, 10, 13, 19, 76, 77, 81, 137,141, 263-265, 280-282 ЦПК України, суд

у х в а л и в:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ майна подружжя задовольнити.

Визнати спільною сумісною власністю подружжя ОСОБА_1 та ОСОБА_2 квартиру, розташовану за адресою: АДРЕСА_1 .

Поділити майно, що є спільною сумісною власністю подружжя, визнавши, що в квартирі, розташованій за адресою: АДРЕСА_1 , ОСОБА_1 належить на праві власності 1/2 частина квартири, а також ОСОБА_2 належить на праві власності 1/2 частина квартири.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судові витрати на судовий збір в сумі 3104 (три тисячі сто чотири) грн. 72 коп.

Інформація про сторони:

позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , паспорт серії НОМЕР_2 , виданий 06.04.1998 року Кременчуцьким РВ УМВС України в Полтавській області, РНОКПП НОМЕР_3 , місце реєстрації та проживання: АДРЕСА_3 ;

відповідач: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_4 , місце реєстрації: АДРЕСА_1 .

Заочне рішення може бути переглянуто судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача.

Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом 30 днів з дня складення його повного тексту. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день складення його повного тексту, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд якщо така заява подана протягом 20 днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Полтавського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня складення його повного тексту.

Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом встановлених законом строків не подана заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Повний текст заочного рішення складений 09.12.2022 року.

Суддя Крюківського районного суду

м. Кременчука Полтавської області Мурашова Н.В.