Київський районний суд м. Полтави
Справа № 552/2760/22
Провадження №2/552/1533/22
Р І Ш Е Н Н Я

і м е н е м у к р а ї н и

27.12.2022 Київський районний суд м. Полтави в складі:

головуючого - судді Самсонової О.А.

секретар судового засідання - Іщенко Р.Р.,

учасники справи:

позивач ОСОБА_1 ,

відповідач - Акціонерне товариство Комерційний банк «ПриватБанк»,

розглянувши у спрощеному позовному провадженні з повідомленням сторін справу за позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» про зобов`язання вчинити певні дії, -

в с т а н о в и в:

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідача про зобов`язання вчинити певні дії.

В позовній заяві посилався на те, що рішенням Київського районного суду м.Полтави від 14 грудня 2018 року у справі № 552/5158/18 за позовом АТ КБ «ПриватБанк» про стягнення заборгованості за кредитом з ОСОБА_1 на користь АТ КБ «ПриватБанк» стягнуто заборгованість за кредитним договором від 06 вересня 2011 року б/н у розмірі 47958,52 грн., на відшкодування понесених судових витрат 1013,15 грн., а всього стягнуто 48971,67 грн. В задоволенні інших позовних вимог АТ КБ «ПриватБанк» відмовлено. Вказане рішення набрало законної сили та виконано ОСОБА_1 в повному обсязі. Ним сплачено згідно рішення суду 48971,67 грн. АТ КБ «Приватбанк» повідомлений про повне виконання рішення та закриття виконавчого провадження.

Але після його звернення до банку позивач отримав вимогу сплатити 20000 грн. відсотків, пені, штрафів, та відмову закрити картковий рахунок.

Повторне звернення з проханням закрити картковий рахунок також не було задоволено через безпідставне нарахування відповідачем йому заборгованості.

Тому позивач просив суд зобов`язати відповідача надати йому документальне підтвердження закриття кредитного рахунку в АТ КБ «ПриватБанк».

Ухвалою судді Київського районного суду м. Полтави від 22 червня 2022 року відкрито провадження у справі, яку вирішено розглядати за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін.

Заперечення від учасників справи проти розгляду справи в спрощеному позовному провадженні до справи не подавалися.

З клопотаннями про розгляд справи з повідомленням сторін учасники справи до суду не зверталися.

Відповідач АТ КБ «ПриватБанк», будучи повідомленим про розгляд справи судом, відзив на позовну заяву та будь-які клопотання до суду не подавав.

Інші заяви та клопотання від сторін не надходили.

Дослідивши та оцінивши докази у справі в їх сукупності, суд приходить до наступних висновків.

Судом встановлено, що 06 вересня 2011 року між АТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_1 укладено кредитний договір б/н.

З наведеного договору між сторонами виникли правовідносини щодо надання КБ «ПриватБанк» банківських послуг клієнту ОСОБА_1 .

За умовами зазначеного договору позивач встановив відповідачу кредитний ліміт на платіжну карту зі сплатою відсотків за користування кредитом в розмірі 43,20 % річних з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. Позичальник зобов`язувався забезпечити повернення кредиту та сплатити відсотки за користування кредитом.

Вказані обставини встановленні рішенням Київського районного суду м. Полтави від 14 грудня 2018 року у цивільній справі №552/5158/18 за позовом Акціонерного товариства Комерційний банк „ПриватБанк до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором (а.с. 20-21).

Відповідно до ч. 4 ст. 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Також вказаним рішенням суду встановлено, що станом на 20 серпня 2018 року борг за кредитом становить 29583,55 грн., за відсотками - 17886,26 грн., штраф 500 грн., а всього 47958,52 грн.

Тому з відповідача на користь позивача стягнута заборгованість у розмірі 47958,52 грн., на відшкодування понесених судових витрат 1013,15 грн., а всього стягнуто 48971,67 грн.

При цьому судом встановлено, що підстави для стягнення інших видів заборгованості, що обраховує банк ОСОБА_1 , відсутні. З цих підстав позов задоволено частково.

Рішення суду від 14 грудня 2018 року у справі №552/5158/18 ОСОБА_1 виконав в повному обсязі, сплатив суму заборгованості у розмірі 48971,67 грн., виконавчий збір та витрати виконавчого провадження.

Вказана обставина підтверджується постановою державного виконавця Київського відділу державної виконавчої служби у місті Полтаві Північно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Суми) від 10 травня 2022 року у виконавчому провадженні №59080729 (а.с. 8).

Таким чином судом встановлено, що ОСОБА_1 свої зобов`язання у правовідносинах з АТ КБ «ПриватБанк», шо виникли на підставі кредитного договору від 06 вересня 2011 року б/н виконав в повному обсязі.

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_1 звертався до АТ КБ «ПриватБанк» з вимогою закрити картковий рахунок.

Проте листом від 25 травня 2022 року №20.1.0.0.0/7-220524/5342 АТ КТ «ПриватБанк» позивачу відмовив, наполягаючи на сплаті заборгованості.

При цьому відповідач довільно трактує рішення суду від 14 грудня 2018 року у справі №552/5158/18, зазначаючи, що в резолютивній частині вказаного рішення відсутні будь-які приписи щодо списання заборгованості, припинення зобов`язань за договором (а.с. 11-12).

Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

У пункті 49 постанови Великої Палати Верховного Суду від 27 листопада 2018 року у справі № 905/2260/17 вказано, що «як захист права розуміють державно-примусову діяльність, спрямовану на відновлення порушеного права суб`єкта правовідносин та забезпечення виконання юридичного обов`язку зобов`язаною стороною. Спосіб захисту може бути визначений як концентрований вираз змісту (суті) міри державного примусу, за допомогою якого відбувається досягнення бажаного для особи, право чи інтерес якої порушені, правового результату. Спосіб захисту втілює безпосередню мету, якої прагне досягнути суб`єкт захисту (позивач), вважаючи, що таким чином буде припинене порушення (чи оспорювання) його прав, він компенсує витрати, що виникли у зв`язку з порушенням його прав, або в інший спосіб нівелює негативні наслідки порушення його прав».

Істотність порушення умов договору має оцінюватися судом у кожному конкретному випадку з урахуванням встановлених обставин.

Матеріалами справи підтверджується, що після виконання рішення суду у справі № 552/5158/18 позивач звернувся до АТ КБ «ПриватБанк» з проханням закрити його картковий рахунок. Проте банк ухилився від надання конкретної відповіді, а по суті відмовив позивачу.

При цьому банк, ігноруючи рішення суду, продовжує обліковувати заборгованість позивача за кредитним договором і продовжує вимагати від позивача погасити заборгованість за кредитним договором (а.с.11-12).

Як встановлено судовим рішенням від 14 грудня 2018 року у справі №552/5158/18, термін дії укладеного між сторонами договору відповідає строку дії картки, одна з яких діє до жовтня 2019 року, а друга до вересня 2018 року.

Тобто термін дії кредитного договору закінчився не пізніше 31 жовтня 2019 року.

Будь-яких доказів того, що термін дії кредитного договору укладеного між сторонами, було продовжено, відповідач суду не надав.

Заборгованість за кредитним договором ОСОБА_1 погашена в повному обсязі.

Відповідно до ч. 1 ст. 598 Цивільного кодексу України зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом.

Згідно ст. 599 ЦК України з обов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Оскільки позивачем в повному обсязі виплачена заборгованість за кредитним договором від 06 вересня 2011 № б/н, строк дії договору, який відповідає строку дії картки, закінчився, суд приходить до висновку, що зобов`язання ОСОБА_1 за вказаним кредитним договором припинено.

Незважаючи на те, що зобов`язання ОСОБА_1 за кредитним договором припинено, банк безпідставно продовжує обраховувати йому заборгованість та відмовляє у закритті кредитного рахунку.

У той же час захист цивільних прав - це передбачені законом способи охорони цивільних прав у разі їх порушення чи реальної небезпеки такого порушення.

Під способами захисту суб`єктивних цивільних прав розуміють закріплені законом матеріально-правові заходи примусового характеру, за допомогою яких проводиться поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав та вплив на порушника.

Загальний перелік таких способів захисту цивільних прав та інтересів визначений у статті 16 ЦК України. Такими, зокрема є: визнання права; визнання правочину недійсним; припинення дії, яка порушує право; відновлення становища, яке існувало до порушення; примусове виконання обов`язку в натурі; зміна правовідношення; припинення правовідношення; відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; відшкодування моральної (немайнової) шкоди; визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб.

Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом чи судом у визначених законом випадках.

Частиною другої статті 5 ЦПК України передбачено, що у випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону.

Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Вирішуючи справу по суті, суд прийшов до висновку, що позивачем невірно обрано спосіб захисту його права.

Так, в процесі розгляду цієї справи судом встановлено, що ОСОБА_1 повністю виконав свої зобов`язання за кредитним договором від 06 вересня 2011 № б/н перед АТ КБ «ПриватБанк», заборгованості позивача перед відповідачем за вказаним кредитним договором відсутня.

Відповідно до ч. 1 ст. 1075 ЦК України договір банківського рахунка розривається за заявою клієнта у будь-який час. Банк не має права за заявою клієнта розривати договір банківського рахунка чи вчиняти інші дії, що мають наслідком припинення договору, у разі якщо грошові кошти, що знаходяться на відповідному рахунку, заморожені відповідно до Закону України "Про запобігання та протидію легалізації (відмиванню) доходів, одержаних злочинним шляхом, фінансуванню тероризму та фінансуванню розповсюдження зброї масового знищення". Клієнт не має права без згоди обтяжувача за домовленістю з банком чи односторонньо, у тому числі шляхом односторонньої відмови від виконання зобов`язання, розривати договір банківського рахунка чи вчиняти інші дії, що мають наслідком припинення договору, у разі якщо майнові права на грошові кошти, що знаходяться на відповідному рахунку, є предметом обтяження, якщо інше не передбачено умовами обтяження. Правочини, вчинені з порушенням цієї вимоги, є нікчемними.

У постанові Верховного Суду від 23липня 2020року (справа N 519/875/14-ц) викладений такий правовий висновок.

«Відповідно до статті 1075ЦК України договір банківського рахунка розривається за заявою клієнта у будь-який час.

Залишок грошових коштів на рахунку видається клієнтові або за його вказівкою перераховується на інший рахунок в строки і в порядку, встановлені банківськими правилами.

Пунктом 20.5 «Інструкції про порядок відкриття і закриття рахунків клієнтів банків та кореспондентських рахунків банків - резидентів і нерезидентів», затвердженої постановою Правління Національного банку України від 12 листопада 2003 року № 492, що діяла на час звернення позивача до банку з вимогами про закриття рахунку, передбачено, що закриття поточного рахунку за бажанням клієнта здійснюється на підставі його заяви про закриття поточного рахунку, складеної в довільній формі із зазначенням таких обов`язкових реквізитів: найменування банку; найменування (прізвища, ім`я, по батькові), коду за ЄДРПОУ (реєстраційного номера облікової картки) власника рахунку; номера рахунку, який закривається; дати складання заяви.

Заява про закриття поточного рахунку фізичної особи, у тому числі фізичної особи - підприємця, підписується власником рахунку або уповноваженою ним особою. Заява про закриття поточного рахунку фізичної особи-підприємця засвідчується відбитком печатки (за наявності).

Отже, відкритий клієнтом картковий рахунок повинен бути закритий за заявою клієнта в будь-який час в порядку, передбаченому вказаними нормами.

Право клієнта на розірвання договору банківського рахунку в односторонньому порядку безумовне. Посилання заявника на те, що в цьому випадку необхідно дотримуватися вимог частини другої статті 651 ЦК України і встановлювати істотність порушення договору другою стороною є помилковим».

З матеріалів справи вбачається, що банк відмовив позивачу у закритті кредитного рахунку.

Але позивач не просить суд розірвати договір банківського рахунку. В той же час він просить зобов`язати відповідача надати документальне підтвердження закриття кредитного рахунку, який на даний час не закритий.

Крім того, наявність або відсутність документу (довідки) про закриття рахунку не впливає на права позивача.

На підставі викладеного суд приходить до висновку, що позовні вимоги про зобов`язання відповідача надати підтвердження закриття кредитного рахунку задоволенню не підлягають.

В тексті позовної заяви позивач також посилався на заподіяння йому відповідачем моральної шкоди, яку він оцінює у розмірі 20000 грн.

Але позовних вимог про відшкодування моральної шкоди позивач не заявляв.

На підставі викладеного, розглядаючи справу в межах заявлених позовних вимог, суд приходить до висновку про необхідність відмовити в задоволенні позову в повному обсязі.

Відповідно до ч.1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

У зв`язку з відмовою в задоволенні позовних вимог, понесені позивачем судові витрати відшкодуванню йому не підлягають.

Керуючись ст.ст. 259, 263-265 ЦПК України, суд, -

в и р і ш и в:

В задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» про зобов`язання вчинити певні дії відмовити.

Рішення може бути оскаржено до Полтавського апеляційного суду через Київський районний суд м. Полтави шляхом подачі апеляційної скарги в 30-денний термін з дня його проголошення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Учасники справи:

позивач ОСОБА_1 , проживаючий: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 ,

відповідач Акціонерне товариство Комерційний банк «ПриватБанк», , місцезнаходження: 01001, м.Київ, вул.Грушевського, буд.1Д.

Повне судове рішення виготовлено 27 грудня 2022 року.

Головуючий О.А. Самсонова