Справа № 462/8944/21 Головуючий у 1 інстанції: Румілова Н.М.
Провадження № 22-ц/811/2748/22 Доповідач в 2 інстанції: Шеремета Н.О.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 грудня 2022 року Львівський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого: Шеремети Н.О.

суддів: Ванівського О.М., Цяцяка Р.П.

секретаря: Назар Х.Б.

з участю: представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , її представника - ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Львовіцивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Залізничного районного суду м. Львова від 12 жовтня 2022 року,-

ВСТАНОВИВ:

в грудні 2021 року ОСОБА_1 звернулась в суд з позовом до ОСОБА_3 , третя особа: приватний нотаріус Львівського міського нотаріального округу Михальська Ольга Зіновіївна, про визначення додаткового строку для прийняття спадщини.

В обгрунтування позовних вимог покликається на те, 02.10.2018 року між нею та ОСОБА_5 , Шевченківським районним у місті Львові відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Львівській області було зареєстровано шлюб, про що зроблено відповідний актовий запис №431. 02.12.2021 року отримала лист від приватного нотаріуса Львівського міського нотаріального округу Михальської О.З., з якого їй стало відомо, що ОСОБА_5 помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , та оскільки вона, як дружина, є спадкоємцем першої черги, відтак має право на спадщину, проте нею не подано відповідної заяви протягом шести місяців з часу відкриття спадщини, що не позбавляє її можливості, у разі наявності підстав, для продовження строку для прийняття спадщини. Зазначає, що крім неї, спадкоємцем до майна померлого є також донька померлого чоловіка від першого шлюбу, ОСОБА_3 , 2003 року народження. Покликається на те, що є тяжко хворою, згідно довідки МСЕК №294967 має першу групу інвалідності та потребує стороннього догляду. Зазначає, що оскільки про смерть чоловіка їй стало відомо лише з листа нотаріуса, а тому не зверталась із заявою про прийняття спадщини до нотаріальної контори у шестимісячний строк з часу відкриття спадщини. З наведених підстав просить визначити їй додатковий строк три місяці, достатній для подання заяви про прийняття спадщини після смерті її чоловіка, ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Рішенням Залізничного районного суду м. Львова від 12 жовтня 2022 року у позові ОСОБА_1 відмовлено.

Рішення суду оскаржила ОСОБА_1 , в апеляційній скарзі покликається на те, що рішення суду є незаконним та необґрунтованим, ухвалене з неправильним застосуванням норм матеріального права та порушенням норм процесуального права, з неповним з`ясуванням обставин, що мають значення для справи.

Апелянт стверджує, що з початку 2021 року і на момент смерті чоловіка, вона, у зв`язку з тяжкою хворобою змушена була проживати разом зі своєю сестрою за адресою: АДРЕСА_1 , таке рішення було прийнято нею та її чоловіком, оскільки вона є інвалідом першої групи та потребує постійного стороннього догляду, який чоловікові було тяжко забезпечувати самостійно і такий догляд за домовленістю надавала рідна сестра. Вказує, що вони з чоловіком підтримували відносини, він допомагав їй матеріально, однак у зв`язку з її фізичним безпомічним станом спілкувались вони нещоденно. Стверджує, що судом першої інстанції не досліджено поважності причин пропуску нею строку для прийняття спадщини, оскільки, на її думку, неможливість самостійно пересуватись, її фізична безпомічність та потреба у постійному сторонньому догляді, свідчить про об`єктивні причини та істотні труднощі для подання заяви до нотаріуса у визначений законом строк. Просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити в повному обсязі.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 на підтримання доводів апеляційної скарги, заперечення ОСОБА_3 , її представника ОСОБА_4 щодо задоволення апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обгрунтованість рішення суду в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає до задоволення з огляду на таке.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно зі ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Відповідно до ч. 1 ст. 2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Частина 3 ст. 3 ЦПК України передбачає, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Згідно з ч. ч. 1, 2 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. У випадках, встановлених законом, до суду можуть звертатися органи та особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб або державних чи суспільних інтересах.

Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. (ч.1 ст. 13 ЦПК України).

Частина 3 ст. 12 ЦПК України передбачає, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно ч.1 ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно з положеннями ч. ч. 1-4 ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування.

Частина 1 ст. 81 ЦПК України передбачає, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом, а відповідно до ч.6 ст. 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.(ч.1 ст. 89 ЦПК України).

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що та обставина, що позивачка не знала про смерть чоловіка, у зв`язку з чим протягом шести місяців з дня відкриття спадщини не подала до нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини, не є поважною причиною для надання їй додаткового строку для подання такої заяви.

Колегія суддів не погоджується з такими висновками суду з огляду на таке.

Відповідно до частини першої статті 1269, частини першої статті 1270 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати до нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини. Для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини.

Якщо спадкоємець протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, не подав заяву про прийняття спадщини, він вважається таким, що не прийняв її (частина перша статті 1272 ЦК України).

Частиною третьою статті 1272 ЦК України передбачено, що за позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини.

Аналіз вищезазначених норм закону свідчить про те, що поважними причинами пропуску строку для прийняття спадщини є ті, які пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій.

Отже, правила частини третьої статті 1272 ЦК України можуть бути застосовані, якщо: 1) у спадкоємця були перешкоди для подання такої заяви; 2) ці обставини визнані судом поважними.

Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 07 жовтня 2020 року в справі № 234/17511/19 (провадження № 61-8215св20) вказано, що «як свідчить тлумачення частини третьої статті 1272 ЦК України до поважних причин пропуску строку для прийняття спадщини мають відноситися причини, які пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця щодо подачі заяви про прийняття спадщини. Правила частини третьої 1272 ЦК України про встановлення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини можуть бути застосовані, якщо: 1) у спадкоємця були перешкоди для подання такої заяви; 2) ці обставини визнані судом поважними. Якщо ж у спадкоємця перешкод для подання заяви не було, а він не реалізував своє право на прийняття спадщини, то правові підстави для встановлення додаткового строку для прийняття спадщини відсутні».

У постанові Верховного Суду від 21 жовтня 2021 року в справі №332/3796/19 (провадження № 61-10896св21) вказано, що: «вирішуючи питання визначення особі додаткового строку, суд досліджує поважність причини пропуску строку для прийняття спадщини. При цьому необхідно виходити з того, що поважними є причини, пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій. Поважними причинами пропуску строку визнаються, зокрема: 1) тривала хвороба спадкоємців; 2) велика відстань між місцем постійного проживання спадкоємців і місцем знаходження спадкового майна; 3) складні умови праці, які, зокрема, пов`язані з тривалими відрядженнями, в тому числі закордонними; 4) перебування спадкоємців на строковій службі у складі Збройних Сил України; 5) необізнаність спадкоємців про наявність заповіту тощо».

Оцінка поважності причин пропуску строку звернення із заявою про прийняття спадщини повинна, першорядно, має стосуватися періоду від моменту відкриття спадщини й до спливу шестимісячного строку, встановленого законом для її прийняття. Саме протягом цього періоду мають існувати об`єктивні та істотні перешкоди для прийняття спадщини. Інші періоди досліджуються, якщо ці перешкоди почали існувати протягом шестимісячного строку та тривали до моменту звернення до нотаріуса або до суду (див. постанову Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 26 жовтня 2022 року в справі № 522/17925/16 (провадження № 61-1122св22)).

У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 07 грудня 2022 року в справі № 399/570/21 (провадження № 61-9672св22) зроблено такий висновок: «Саме по собі незнання про смерть спадкодавця без установлення інших об`єктивних, непереборних, істотних труднощів на вчинення дій щодо прийняття спадщини не свідчить про поважність пропуску зазначеного строку. Таким чином, необізнаність про смерть спадкодавця не є поважною причиною для визначення додаткового строку для прийняття спадщини».

Аналогічний правовий висновок викладено Верховним Судом України у постанові від 04 листопада 2015 року у справі № 6-1486цс15 та, а також у постановах Верховного Суду від 30 січня 2020 року у справі № 487/2375/18, від 03 березня 2021 року у справі № 145/148/20, від 21 квітня 2022 року у справі № 296/12109/18.

У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 10 вересня 2018 року в справі № 646/1079/17 (провадження № 61-30911св18) зроблено такий висновок: «позивачка на день смерті сина була людиною похилого віку, 86 років. Згідно довідки КЗОЗ «Харківська міська поліклініка № 18» від 06 березня 2017 року вона за станом здоров`я потребує стороннього догляду, не здатна до самообслуговування. Крім того, 04 червня 2015 року на позивачку скоєно напад із застосуванням фізичного насилля та заволодінням майном. Представник позивача, яка є донькою позивачки, та свідок в судовому засіданні також підтвердили головокружіння, систематичні втрати свідомості та неможливість позивачки виходити з домівки. Таким чином, суди попередніх інстанцій дійшли правильного висновку про задоволення позову, оскільки причини пропуску строку на прийняття спадщини є поважними, що доведено матеріалами справи».

Втрата здатності до самообслуговування, і як наслідок потреба постійного стороннього догляду через цю нездатність може бути причинами, пов`язаними з об`єктивними, непереборними та істотними труднощами для спадкоємця, який пропустив строк для подання до нотаріальної контори заяви про прийняття спадщини, для визначення судом додаткового строку такому спадкоємцю для подання відповідної заяви (див. постанови Верховного Суду від 03 жовтня 2018 року в справі № 653/1387/17 (провадження № 61-8269св18); від 02 жовтня 2020 року в справі № 671/1111/19 (провадження № 61-4703св20) та від 16 листопада 2022 року в справі № 671/1184/20 (провадження № 61-8413св22)).

Відповідно до статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

У відповідності до статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

У справі, що переглядається встановлено:

- ІНФОРМАЦІЯ_1 помер ОСОБА_5 , який постійно проживав за адресою: АДРЕСА_2 (відтак, строк для подачі заяви про прийняття спадщини закінчився 21 серпня 2021 року);

- його спадкоємцями за законом є сторони у справі (позивачка є дружиною померлого, а відповідачка дочкою від першого шлюбу);

- 05 квітня 2021 року із заявою про прийняття спадщини щодо майна померлого ОСОБА_5 до приватного нотаріуса ЛМНО Михальської О.З. звернулася ОСОБА_3 (зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_3 ), в якій окрім іншого зазначила, що інших спадкоємців, передбачених ст. 1261, 1266 ЦК України немає. Цього ж дня приватним нотаріусом ЛМНО Михальською О.З. заведено спадкову справу 11/2021 (номер у спадковому реєстрі 67456363);

- з витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян, приватним нотаріусом ЛМНО Михальською О.З. встановлено, що позивачка перебуває у зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_5 ;

-23 листопада 2021 року приватним нотаріусом ЛМНО Михальською О.З. позивачці скеровано повідомлення про те, що вона є спадкоємцем першої черги, однак нею не подано заяву про прийняття спадщини протягом встановленого строку. Позивачці роз`яснено, що якщо у неї є підстави для продовження строку для прийняття спадщини або має місце факт звернення в суд про продовження строку для прийняття спадщини, повідомити про це приватного нотаріуса у строк до 15 грудня 2021 року. У разі, якщо позивачка не з`явиться до призваного нотаріуса, свідоцтво про право на спадщину буде видано іншому спадкоємцю за законом;

-з вказаним позовом ОСОБА_1 звернулася до суду 07 грудня 2021 року, та проінформувала про це приватного нотаріуса;

-09 лютого 2022 року приватним нотаріусом ЛМНО Михальською О.З. позивачці повторно скеровано повідомлення аналогічного змісту, як і повідомлення від 23 листопада 2021 року;

-позивачка на день смерті ОСОБА_5 проживала, та проживає на момент розгляду справи за адресою: АДРЕСА_1 ;

-починаючи з 15 серпня 2019 року позивачці встановлено безтерміново першу А групу інвалідності. У довідці МСЕК зроблено висновок, що інвалід потребує постійного стороннього догляду;

-з виписки з медичної карти стаціонарного хворого (позивачки) убачається, що їй встановлено такий діагноз: розсіяний склероз, вторинно-прогресуючий перебіг у вигляді центрального тетрапарезу, біль вираженого в нижніх кінцівках, мозочкової атаксії, вираженого порушення функцій координації рухів та ходи. На момент надання виписки (квітень 2019 року) пацієнт хворіє 17 років. Вказаний діагноз підтверджено консультацією невропатолога в грудні 2022 року.

Під час апеляційного розгляду колегія суддів встановила, що позивачка була позбавлена можливості самостійно звернутись у шестимісячний строк до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини, оскільки не могла це зробити самостійно через свій стан здоров`я, а також, з огляду на те, що вони проживали окремо на момент смерті її чоловіка, оскільки позивачка потребувала постійного стороннього догляду, який їй чоловіком не надавався, а надавався її сестрою, у зв`язку із чим не знала про його смерть, тому вважає, що за обставинами справи, що переглядається такі є об`єктивними та непереборними, які склали істотні труднощі в поданні заяви про прийняття спадщини протягом визначеного законодавством строку, відтак наявні правові підстави для визначення додаткового строку у три місяці для подання відповідної заяви.

Встановивши наведені обставини, суд першої інстанції дійшов невірного висновку, що у позивачки були відсутні об`єктивні, непереборні, істотні труднощі для своєчасного подання нотаріусу заяви про прийняття спадщини, оскільки, на думку колегії суддів, такі труднощі, з врахуванням діагнозу ОСОБА_1 , яким є розсіяний склероз, з вираженим порушенням функції координації рухів та ходи, пов`язані саме з важким захворюванням, наслідком якого є неможливість фізично пересуватися, рухатися, порушення координації рухів, та безпідставно відмовив в задоволенні позову про визначення додаткового строку для прийняття спадщини.

При цьому, колегія суддів враховує, що позивачка пропустила незначний строк з часу відкриття спадщини, яка відкрилася ІНФОРМАЦІЯ_1 , до закінчення шестимісячного строку для подання нотаріусу заяви про прийняття спадщини, який закінчився 21 серпня 201 року, і з позовом до суду звернулася 04 грудня 2021 року, з вказаним позовом позивачка звернулася через два тижні після повідомлення від приватного нотаріуса про те, що вона є спадкоємцем першої черги за законом після смерті свого чоловіка.

Вирішуючи питання щодо врахування під час розгляду справи практики розгляду Верховним Судом справ в аналогічних спорах, колегія суддів виходить з того, що обставини у цих справах, а також у справі, що переглядається, не є тотожними, як за підставами позову, так і фактичним обставинами та доказами, наданими стонами у цих справах.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Згідно з п.2 ч.1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Відповідно до ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є: 1) неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Керуючись ст.ст. 367, 368, п. 2 ч. 1 ст. 374, ст.ст. 376, 381-384 ЦПК України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

апеляційну ОСОБА_1 - задовольнити.

Рішення Залізничного районного суду м. Львова від 12 жовтня 2022 року - скасувати та ухвалити постанову, якою позовні вимоги ОСОБА_1 - задовольнити.

Визначити ОСОБА_1 додатковий строк три місяці для подання заяви про прийняття спадщини після смерті її чоловіка, ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови.

Повний текст постанови складено 29.12.2022 року.

Головуючий: Н.О. Шеремета

Судді: О.М. Ванівський

Р.П. Цяцяк