РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"27" грудня 2022 р.

Жмеринський міськрайонний суд Вінницької області

в складі: головуючого судді Верніка В.М.

із участю секретаря Лавріненко Ю.В.,

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження в м.Жмеринка цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини та на утримання матері дитини,

ВСТАНОВИВ :

ОСОБА_1 22.12.2021 року звернулася до Жмеринського міськрайонного суду з цим позовом із вимогами стягнення на її користь з ОСОБА_3 аліментів на утримання дитини ОСОБА_3 12.04.2021 ІНФОРМАЦІЯ_1 , в розмірі 1/4 усіх видів його доходів (заробітку), але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно, починаючи з 22.12.2021 року та до досягнення дитиною повноліття, а також аліментів на її утримання в розмірі 1500 грн щомісячно до досягнення дитиною ОСОБА_3 трирічного віку. В обгрунтування заявлених позовних вимог вказала, що з відповідачем не перебувала в зареєстрованому шлюбі, однак у них народилась спільна дитина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у свідоцтві про народження якого записаний та є батьком відповідач ОСОБА_2 .. Дитина проживає з нею та знаходиться на її утриманні.Відповідач не надає добровільної матеріальної допомоги на утримання дитини. Позивачу одній важко матеріально утримувати дитину, оскільки на її утриманні ще перебуває її старша донька ОСОБА_4 , 2017 року народження. Для дитини необхідно купувати продукти харчування, медичні препарати, предмети гігієни та одяг, розвиваючу та шкільну літературу, що є фінансово затратним, а вона на даний час перебуває у декретній відпустці та не має змоги працевлаштуватись, єдиним доходом є соціальна допомога на дитину в розмірі 860 грн щомісячно. З відповідачем ОСОБА_2 у добровільному порядку про сплату аліментів домовитись не вдалось. Відповідач є фізично здоровою людиною працездатного віку, і може надавати їй матеріальну допомогу (а.с.1-3).

Ухвалою Жмеринського міськрайонного суду від 08.02.2022 року відкрито провадження в даній справі, визначено її розгляд провести за правилами спрощеного позовного провадження, без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами. Одночасно роз`яснено учасникам справи їх право на звернення до суду із клопотанням про розгляд справи у судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін, встановлено відповідачу 15-денний строк з дня отримання ухвали про відкриття провадження у справі для подачі до суду відзиву на позовну заяву. Роз`яснено відповідачу, що у разі ненадання відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами. Встановлено сторонам 5-денний строк з дня вручення цієї ухвали для подання заперечень проти розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження.

Сторонами не подано заперечень щодо вказаного порядку розгляду справи.

Відповідачу ОСОБА_2 копію ухвали про відкриття провадження із матеріалами позовної заяви вручено за зареєстрованою у встановленому порядку адресою його проживання згідно п.3 ч.8 ст.128 ЦПК України. У визначений судом строк сторони клопотань про розгляд справи у судовому засіданні з повідомленням сторін не заявляли, заперечень проти розгляду справи в спрощеному порядку до суду не надходило.

Представник відповідача адвокат Підреза І.В. у поданому 11.04.2022 року відзиві, вказала про визнання позовні вимоги частково, посилаючись на обставини того, що він цілком згідний, що має сплачувати аліменти на утримання дитини, однак абсолютно не погоджується платити аліменти на утримання позивачки, оскільки, його матеріальний стан не дозволяє сплачувати аліменти у такому розмірі, а також позивач йому не дружина, одружені вони не були і ніколи не проживали однією сім`єю. Вважає, що позивач, подаючи позов до суду, вказала на наявність обставин, які не підтверджені жодними доказами, а тому у задоволенні позовних вимог в частині оспорюваних аліментів на утримання позивача просив відмовити (а.с.21-23).

Відтак суд згідно ч.5 ст.279 ЦПК України розглянув справу в порядку спрощеного позовного провадження за наявними у справі матеріалами.

Згідно вимог ч.2 ст.247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснювалось.

Вивчивши доводи позивача, викладені у позовній заяві, аргументи у відзиві відповідача, дослідивши надані письмові докази, судом встановлено наступні юридичні факти та відповідні їм правовідносини.

Так, з копії паспорта громадянина України № НОМЕР_1 (а.с. 4) та довідки про реєстрацію місця проживання (а.с.6) вбачається, що позивач ОСОБА_1 зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 .

З копії свідоцтва про народження серії НОМЕР_2 (а.с. 7) вбачається, що сторони є батьками малолітнього ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Згідно з довідкою Станіславчицької сільської ради Жмеринського району Вінницької області від 15.12.2021 року № 589, позивач та її діти ОСОБА_4 , 2017 року народження, і ОСОБА_3 , 2021 року народження, проживають без реєстрації за адресою: АДРЕСА_2 (а.с. 9).

З довідки відділу державних соціальних допомог №2 Бар від 20.12.2021 №4442 встановлено, що позивач ОСОБА_1 перебуває на обліку та їй призначено допомогу при народженні дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з 01.05.2021 року до 30.04.2024 року в розмірі 860 грн (а.с. 8).

Вказані докази суд приймає до уваги, так як вони представлені із дотриманням вимог закону, ніким не оскаржуються та не суперечать один одному.

Згідно положень ч.1-2,4-5 ст.84 СК України вагітна дружина та дружина, з якою проживає дитина, має право на утримання від чоловіка батька дитини до досягнення дитиною трьох років, незалежно від того чи вона працює та незалежно від її матеріального становища, за умови, що чоловік може надавати матеріальну допомогу; аліменти, присуджені дружині під час вагітності, сплачуються після народження дитини без додаткового рішення суду.

Відповідно до вимог ст.180, 181 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до її повноліття; за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі.

Згідно положень ст.182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у останнього інших дітей, непрацездатних дружини, батьків, дочки, сина; наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення.

Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини.

Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів.

Відповідно до ч.1 ст.183 СК України частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом.

Згідно ч.1 ст.191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову.

У відповідності до положень ч.1,2 ст.3 Конвенції про права дитини, що ратифікована постановою Верховної Ради України від 27.02.1991 року, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

Держави-учасниці зобов`язуються забезпечити дитині такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживають всіх відповідних законодавчих і адміністративних заходів.

За змістом ч.1 ст.27 Конвенції про права дитини визнано право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини.

Відповідно до ст.12,13,81 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до положень ч.1 ст.82 ЦПК України обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників.

З огляду на дослідженні в судовому засіданні докази та з урахуванням наданим відповідачем заперечень в судовому засіданні встановлено наявність невирішеного цивільного спору сторін щодо розміру аліментів на утримання дружини та неповнолітньої дитини. При цьому судом враховується, що відповідачем фактично не заперечується своє батьківство стосовно неповнолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , його власний обов`язок щодо надання їм утримання, наявність у нього заробітку, а також відсутність у відповідача інших неповнолітніх утриманців, що визначає аргументованість цих обставин, вказаних позивачем.

При цьому, суд визнає обґрунтованими доводи позивача стосовно заявленого до стягнення розміру аліментів на утримання неповнолітньої дитини ОСОБА_3 в розмірі 1/4 частини заробітку (доходу) боржника, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно, оскільки, виходячи з принципів розумності та справедливості, водночас враховуючи встановлений законом пріоритет першочергового забезпечення батьками інтересів неповнолітньої дитини, суд визначає необхідним та достатнім надання відповідачем аліментного утримання неповнолітній дитині у вказаному оспорюваному розмірі, позовні вимоги стосовно чого безумовно визнані відповідачем, й це визнання не суперерчить закону та не порушує прав та інтересів інших осіб. Відтак суд доходить виснову що позов у цій частині вимог підлягає задоволенню.

Статтею 91 Сімейного кодексу України визначено, що якщо жінка та чоловік, які не перебувають у шлюбі між собою, тривалий час проживали однією сім`єю, той із них, хто став непрацездатним під час спільного проживання, має право на утримання відповідно до статті 76 цього Кодексу. Жінка та чоловік, які не перебувають у шлюбі між собою, мають право на утримання в разі проживання з нею, ним їхньої дитини, відповідно до частин другої-четвертої статті 84 та статей 86 і 88 цього Кодексу.

Згідно ч.1,2 ст.80, ч.4 ст.84 Сімейного кодексу України дружина, з якою проживає дитина, має право на утримання від чоловіка батька дитини до досягнення дитиною трьох років, незалежно від того чи вона працює та незалежно від її матеріального становища, за умови, що чоловік може надавати матеріальну допомогу. Аліменти одному з подружжя присуджуються, зокрема, у частці від заробітку другого з подружжя і (або) у твердій грошовій сумі. Розмір аліментів одному з подружжя суд визначає з урахуванням можливості одержання утримання від повнолітніх дочки, сина, батьків та з урахуванням інших обставин, що мають істотне значення.

Відповідно до ст.12,13,81 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно ч.4 ст.82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду, зокрема у цивільній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи, якщо інше не встановлено законом.

Суд визнає обґрунтовано доведеним позивачем існування передбаченого законом обов`язку відповідача ОСОБА_2 щодо надання утримання матері їхньої спільної дитини до досягнення нею трирічного віку, тобто позивачу ОСОБА_1 .

При цьому, суд визнає неарґументованими заперечення відповідачем позовних вимог у цій частині з підстав відсутності між сторонами фактичних шлюбних відносин, оскільки дані обставини наведеними вище нормами сімейного законодавства передбачені умовами щодо надання утримання неодруженим жінці або чоловікові, які стали непрацездатними під час спільного проживання, тобто щодо спеціального суб`єкта звернення з відповідним позовом згідно положень ст.76, ч.1 ст.91 СК України. У зв`язку з цим до спірних правовідносин у даній цивільній справі не підлягає вказаний стороною відповідача правопий висновок у постанові Верховного Суду від 11.10.2018 року в справі №161/16931/16, позаяк підставою позову в останній заявлялась саме непрацездатність одного з подружжя, обставинам чого надано оцінку касаційним судом у вказаній постанові. Натомість перебування сторін у зареєстрованому шлюбі або проживання їх однією сім`єю не є заздалегідь обов`язковою умовою виникнення обов`язку надання відповідачем оспорюваного утримання матері їхньої спільної з позивачем дитини до досягнення останньою трирічного віку, виходячи з вимог ч.2,4 ст.84, ч.2 ст.91 СК України, власне якими регулються спірні правовідносини сторін.

Також суд визнає безпідставними твердження у відзиві щодо втрати відповідачем наразі роботи та відсутність у нього жодних доходів, здійснення ним витрат на утримання будинку, оскільки відповідачем не повідомлено про власну непрацездатність чи її втрату у певному процентному відношенні, що заздалегідь не позбавляє його можливості отримувати дохід.

При цьому судом враховуються заявлені позивачем обставини перебування на її утриманні двох неповнолітніх дітей, й те, що початковий вік сина сторін ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , наразі не визначає безумовної можливості його влаштування у дошкільний заклад, відтак потреба постійного догляду за ним вочевидь обмежують можливості позивача для здобуття наразі особистого доходу, обставини чого мають істотне значення стосовно заявленого спору.

Тому суд, виходячи з принципів розумності та справедливості, доходить висновку про необхідність задоволення позовних вимог частково, визначаючи, що з відповідача на утримання позивача слід стягнути аліменти на її утримання в розмірі 1000 грн щомісячно, що включно з оспорюваними аліментами на утримання неповнолітнього сина не є заздалегідь непомірними для їх сплати відповідачем в межах передбачених законом обмежень стягнення аліментів загалом не більше 50 відсотків заробітної плати (доходу), позаяк наявності у відповідача витрат, що перевищують його заробіток (дохід), з підстав чого суд не зобов`язаний обмежуватись розміром заробітку (доходу) платника, позивачем не доведено ні в який спосіб, а також нею не обгрунтовано та не підтверджено неможливість отримання утримання від власних батьків, серед іншого обставини чого при визначенні розміру аліментів одному з подружжя підлягають урахуванню на підставі вимог ч.2 ст.80 СК України.

При вирішенні питання про розподіл судових витрат, суд виходить із того, що відповідно до положень п.14 ч.2 ст.3 Закону України "Про судовий збір" позивач звільнена від сплати судового збору за цим предметом цивільного спору. Відтак, за правилами ст.141 ЦПК України при задоволенні позову з відповідача на користь держави належить стягнути судові витрати із сплати судового збору в розмірі 908 грн за ставкою на час подання позову згідно вимог майнового характеру фізичної особи щодо стягнення аліментів на утримання матері його дитини та на утримання неповнолітньої дитини в межах сукупності виплат за шість місяців.

Враховуючи викладене, керуючись ст. 4, 10, 12, 13, 82, 89, 141, 223, 247, 263-265, 274, 279, 430 ЦПК України, ст. 84, 180-182, 184, 191 СК України, суд,

ВИРІШИВ :

Позов задоволити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_3 , мешканця АДРЕСА_3 ) на ім`я ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_4 , мешканки АДРЕСА_2 ) аліменти на утримання неповнолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в розмірі 1/4 частини заробітку (доходу) платника, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно, починаючи з 22.12.2021 року до досягнення дитиною повноліття, тобто до ІНФОРМАЦІЯ_2 , а також аліменти на її утримання в розмірі 1000 гривень щомісячно, починаючи з 22.12.2021 року, і до досягнення сином ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , трирічного віку, тобто до ІНФОРМАЦІЯ_3 .

Стягнути з ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_3 , мешканця АДРЕСА_3 ) на користь держави одноразово 908 гривень судового збору (рахунок отримувача UA0026001, отримувач коштів ГУК у м.Києві/м. Київ/22030106, , банк отримувача Казначейство України (ЕАП))

Рішення в частині стягнення аліментів в межах суми платежу за один місяць, а саме з 22.12.2021 року до 22.01.2022 року, допустити до негайного виконання.

Рішення набуває законної сили після закінчення строків його оскарження, якщо не було подано апеляційну скаргу.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом тридцяти днів з дня його проголошення, Апеляційному суду Вінницької області через Жмеринський міськрайонний суд Вінницької області.

Суддя Вернік В.М.