Постанова

Іменем України

07 грудня 2022 року

м. Київ

справа № 725/897/20

провадження № 61-5938св21

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Луспеника Д. Д.,

суддів: Воробйової І. А., Коломієць Г. В., Лідовця Р. А., Черняк Ю. В. (суддя-доповідач),

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідачі - Чернівецьке обласне комунальне бюро технічної інвентаризації, Чернівецька міська рада, ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу ОСОБА_1 , від імені якого діє адвокат Кутровська Наталія Михайлівна, на рішення Першотравневого районного суду м. Чернівців від 07 грудня 2020 року у складі судді Несторенко Є. В. та постанову Чернівецького апеляційного суду від 09 березня 2021 року у складі колегії суддів: Лисака І. Н., Височанської Н. К., Владичана А. І.,

ВСТАНОВИВ:

1. Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

У лютому 2020 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Чернівецького обласного комунального бюро технічної інвентаризації, Чернівецької міської ради, ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про визнання протиправними дій посадових осіб.

Позовну заяву мотивовано тим, що при формуванні та видачі Витягу з реєстру права власності на нерухоме майно від 12 січня 2012 року за № 32847528 щодо житлового будинку АДРЕСА_1 реєстратором Чернівецького обласного комунального бюро технічної інвентаризації були внесені відомості до правовстановлюючого документа щодо житлової площі вказаного будинку, які не відповідають дійсності, а саме державним реєстратором змінено площу житлового будинку з 54,90 кв. м до 84,80 кв. м.

ОСОБА_1 зазначив, що Витягом з реєстру прав власності на нерухоме майно від 12 січня 2012 року № 32847528 порушуються його права як спадкоємця після смерті батька ОСОБА_4 , який був власником житлового будинку АДРЕСА_1 . При цьому лише 13 лютого 2018 року зі змісту інформаційної довідки йому стало відомо про реєстрацію права власності зі зміною площі житлового будинку.

ОСОБА_1 вважає, що реєстратором Чернівецького комунального обласного бюро технічної інвентаризації вчинено неправомірні дії зі спотворення змісту Витягу з реєстру від 12 січня 2012 року № 32847528 шляхом внесення до такого документа правки та дописування, які не відповідають даним реєстру права власності та рішенню виконавчого комітету Першотравневої районної ради м. Чернівці від 24 березня 2004 року № 40/3.

З урахуванням уточнених позовних вимог ОСОБА_1 просив суд визнати протиправними дії реєстратора Чернівецького комунального обласного бюро технічної інвентаризації, які полягають у неправомірному формуванні та видачі витягу з реєстру прав власності на нерухоме майно № 32847528 від 12 січня 2012 року.

Короткий зміст рішень судів попередніх інстанцій

Рішенням Першотравневого районного суду м. Чернівців від 07 грудня 2020 року, залишеним без змін постановою Чернівецького апеляційного суду від 09 березня 2021 року, у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено.

Суди виходили з того, що позивачем обрано невірний спосіб захисту свого порушеного права, оскільки ОСОБА_1 фактично оскаржує розмір житлової площі спадкового будинку АДРЕСА_1 , зазначений у витягу з реєстру прав власності на нерухоме майно від 12 січня 2012 року № 32847528.

Крім того, витяг з реєстру прав власності на нерухоме майно - це одна із форм надання інформації, він не є правовстановлюючим документом і не створює для позивача жодних прав і обов`язків.

Короткий зміст вимог касаційної скарги та її доводів

У касаційній скарзі, поданій у квітні 2021 року до Верховного Суду, ОСОБА_1 , від імені якого діє адвокат Кутровська Н. М., посилаючись на неправильне застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, просив скасувати рішення Першотравневого районного суду м. Чернівців від 07 грудня 2020 року та постанову Чернівецького апеляційного суду від 09 березня 2021 року і ухвалити нове рішення про задоволення позову.

Підставою касаційного оскарження рішення Першотравневого районного суду м. Чернівців від 07 грудня 2020 року та постанови Чернівецького апеляційного суду від 09 березня 2021 року заявник зазначає неправильне застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального права та порушення норм процесуального права, а саме застосування норм права без урахування висновків щодо застосування норм права у подібних правовідносинах, викладених у постановах Великої Палати Верховного Суду від 05 червня 2018 року у справі № 338/180/17 (провадження № 14-144цс18), від 22 серпня 2018 року у справі № 925/1265/16 (провадження № 12-158гс18), від 11 вересня 2018 року у справі № 905/1926/16 (провадження № 12-187гс18), від 30 січня 2019 року у справі № 569/17272/15 (провадження № 14-338цс18).

Крім того, підставою касаційного оскарження вказаних судових рішень заявник зазначає необхідність відступлення від висновку щодо застосування норм права у подібних правовідносинах, а саме відступлення від висновку, викладеного у постанові Великої Палати Верховного Суду від 16 червня 2020 року у справі № 145/2047/16-ц (провадження № 14-499цс19), який застосовано судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні.

ОСОБА_1 вважає, що обраний ним спосіб захисту є вірним та спрямований на захист його майнових прав та інтересів.

Короткий зміст позиції інших учасників справи

У відзиві на касаційну скаргу Чернівецьке обласне комунальне бюро технічної інвентаризації зазначило, що касаційна скарга ОСОБА_1 , від імені якого діє адвокат Кутровська Н. М., не підлягає задоволенню, оскільки не містить обґрунтування неправильного застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, тому рішення Першотравневого районного суду м. Чернівців від 07 грудня 2020 року та постанову Чернівецького апеляційного суду від 09 березня 2021 року слід залишити без змін.

Відзиви на касаційну скаргу від Чернівецької міської ради, ОСОБА_2 та ОСОБА_3 не надходили.

Надходження касаційних скарг до суду касаційної інстанції

Ухвалою Верховного Суду від 19 квітня 2021 року касаційну скаргу ОСОБА_1 , від імені якого діє адвокат Кутровська Н. М., на рішення Першотравневого районного суду м. Чернівців від 07 грудня 2020 року та постанову Чернівецького апеляційного суду від 09 березня 2021 року залишено без руху для усунення недоліків.

У травні 2021 року заявник у встановлений судом строк недоліки касаційної скарги усунув.

Ухвалою Верховного Суду від 17 червня 2021 року відкрито касаційне провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 , від імені якого діє адвокат Кутровська Н. М., на рішення Першотравневого районного суду м. Чернівців від 07 грудня 2020 року та постанову Чернівецького апеляційного суду від 09 березня 2021 року і витребувано із Першотравневого районного суду м. Чернівців цивільну справу № 725/897/20.

Ухвалою Верховного Суду від 29 листопада 2022 року справу призначено до судового розгляду.

2. Мотивувальна частина

Позиція Верховного Суду

Відповідно до пунктів 1, 4 частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пункті 1 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно у таких випадках:

1) якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку;

4) якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами першою, третьою статті 411 цього Кодексу.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши правильність застосування судами першої і апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права в межах доводів та вимог касаційної скарги і вимог, заявлених в суді першої інстанції, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду вважає, що касаційна скарга ОСОБА_1 , від імені якого діє адвокат Кутровська Н. М., не підлягає задоволенню.

Фактичні обставини справи

Згідно інформацією із Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 13 лютого 2018 року за ОСОБА_4 зареєстровано право власності на житловий будинок з належними до нього господарськими та побутовими будівлями та спорудами, що знаходиться на АДРЕСА_1 , на підставі свідоцтва про право на спадщину від 10 жовтня 2003 року.

10 жовтня 2003 року ОСОБА_4 видано свідоцтво про право на спадщину за заповітом на житловий будинок з належними до нього господарськими та побутовими будівлями і спорудами, розташований на АДРЕСА_1 , загальною площею 54,90 кв. м, житловою площею 34,40 кв. м. (т. 1, а. с. 41).

Рішенням виконавчого комітету Першотравневої районної ради Чернівецької області від 24 березня 2004 року № 40/3 ОСОБА_4 дозволено покращити житлові умови за рахунок прибудови до житлового будинку, внаслідок чого загальна площа будинку збільшилась на 29,90 кв. м, що також підтверджується договором від 24 березня 2004 року № 72 про погодження будівництва, виконаного самовільно.

Згідно з витягом із реєстру про реєстрацію права власності на нерухоме майно від 12 січня 2012 року за ОСОБА_4 зареєстровано право власності на житловий будинок з належними до нього господарськими та побутовими будівлями та спорудами, що знаходиться на АДРЕСА_1 , загальною площею 84,80 кв. м, (форма власності приватна, частка 1/1).

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_4 помер, після його смерті відкрилась спадщина на належне йому майно. У подальшому його дружина ОСОБА_5 та діти ОСОБА_1 і ОСОБА_3 у визначеному законом порядку на підставі статті 1270 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) звернулись до нотаріальної контори із заявами про прийняття спадщини, вказані обставини підтверджуються рішенням Першотравневого районного суду м. Чернівців від 25 грудня 2015 року у справі № 725/5067/13-ц.

Згідно з листом архівного відділу Чернівецької міської ради від 04 листопада 2014 року в архівних документах виконавчого комітету Першотравневої районної ради з 25 березня 2004 року до 31 грудня 2007 року рішення про затвердження акта державної приймальної комісії про прийняття в експлуатацію об`єкта самочинного будівництва на АДРЕСА_1 не виявлено (т. 1, а. с. 54).

З листа Інспекції державного архітектурно-будівельного контролю у Чернівецькій області від 29 жовтня 2014 року вбачається, що ОСОБА_4 у період з 01 січня 2008 року до 18 жовтня 2011 року дозвіл на початок виконання будівельних робіт не видавався, акт державної приймальної комісії про здачу об`єкта в експлуатацію та декларація не реєструвались.

Рішенням Першотравневого районного суду м. Чернівців від 25 грудня 2015 року у справі № 725/5067/13-ц позовні вимоги ОСОБА_5 до ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , треті особи: Реєстраційна служба Чернівецького міського управління юстиції, Перша Чернівецька державна нотаріальна контора, про визнання часток у майні подружжя та в спадковому майні, задоволено частково.

Визнано за ОСОБА_5 право власності на 1/3 частку житлового будинку з господарськими будівлями і спорудами, що знаходиться на АДРЕСА_1 , та на 2/9 частки цього будинку в порядку спадкування, а всього на 5/9 часток цього будинку, припинено право спільної сумісної власності ОСОБА_5 та ОСОБА_4 на вказаний будинок. Визнано за ОСОБА_1 та ОСОБА_3 право власності в порядку спадкування на 2/9 частки житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами.

Рішенням Апеляційного суду Чернівецької області від 17 лютого 2016 року рішення Першотравневого районного суду м. Чернівців від 25 грудня 2015 року у справі № 725/5067/13-ц змінено в частині визначення часток сторін у житловому будинку з господарськими будівлями і спорудами, що знаходиться на АДРЕСА_1 .

Визнано за ОСОБА_5 право власності на 31/100 частку житлового будинку з господарськими будівлями і спорудами, що знаходиться на АДРЕСА_1 , як на частку у спільному майні подружжя та на 23/100 частки цього будинку в порядку спадкування, а всього на 54/100 частки житлового будинку з господарськими будівлями і спорудами, що знаходиться на АДРЕСА_1 .

Визнано за ОСОБА_1 та ОСОБА_3 право власності в порядку спадкування по 23/100 частки житлового будинку з господарськими будівлями і спорудами, що знаходиться за вказаною адресою (т. 1, а. с. 28-31).

Рішенням Першотравневого районного суду м. Чернівців від 01 березня 2017 року у справі № 725/1570/16-ц позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_5 , третя особа - ОСОБА_3 , про усунення перешкод у користуванні нерухомим майном задоволено та усунено ОСОБА_1 перешкоди у користуванні нерухомим майном шляхом вселення його у житловий будинок на АДРЕСА_1 та передачі йому дублікатів ключів від усіх житлових та нежитлових приміщень вказаного будинку.

Ухвалою Апеляційного суду Чернівецької області від 08 червня 2017 року рішення Першотравневого районного суду м. Чернівців від 01 березня 2017 року у справі № 725/1570/16-ц скасовано в частині стягнення судових витрат, у решті рішення залишено без змін.

Рішенням Першотравневого районного суду м. Чернівців від 04 липня 2019 року у справі № 725/1904/19 у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до Чернівецького обласного комунального бюро технічної інвентаризації, Відділу з питань державної реєстрації речових прав на нерухоме майно юридичного управління Чернівецької міської ради, про визнання протиправними дій відмовлено.

Постановою Апеляційного суду Чернівецької області від 29 жовтня 2019 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 задоволено частково, рішення Першотравневого районного суду м. Чернівців від 04 липня 2019 року у справі № 725/1904/19 скасовано, у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до Чернівецького обласного комунального бюро технічної інвентаризації, Відділу з питань державної реєстрації речових прав на нерухоме майно юридичного управління Чернівецької міської ради, про визнання протиправними дій відмовлено.

Згідно з інформацією із Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 13 лютого 2018 року державним реєстратором Реєстраційної служби Чернівецького міського управління юстиції Чернівецької області Гаврилюк Р. З. здійснено реєстрацію права власності за ОСОБА_5 на 54/100 частки будинку АДРЕСА_1 , площею 84,8 кв. м, на підставі рішення Першотравневого районного суду м. Чернівців від 25 грудня 2015 року.

Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, і застосовані норми права

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до вимог статті 400 ЦПК України, переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, перевіряє правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Суд не обмежений доводами та вимогами касаційної скарги, якщо під час розгляду справи буде виявлено порушення норм процесуального права, які передбачені пунктами 1, 3, 4, 8 частини першої статті 411, частиною другою статті 414 цього Кодексу, а також у разі необхідності врахування висновку щодо застосування норм права, викладеного у постанові Верховного Суду після подання касаційної скарги.

Частиною першою статті 402 ЦПК України встановлено, що у суді касаційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням статті 400 цього Кодексу.

Відповідно до частин першої, другої, четвертої та п`ятої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Розглянувши матеріали справи, перевіривши правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального і процесуального права в межах вимог, заявлених в суді першої інстанції, і доводів касаційної скарги колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції та постанова суду апеляційної інстанції відповідають зазначеним вимогам цивільного процесуального законодавства України.

Звертаючись до суду із позовом, позивач посилався на те, що дії реєстратора Чернівецького комунального обласного бюро технічної інвентаризації, які полягають у неправомірному формуванні та видачі витягу з реєстру прав власності на нерухоме майно від 12 січня 2012 року № 32847528, є протиправними, оскільки державним реєстратором було безпідставно збільшено частку спадкового майна ОСОБА_5 та, відповідно, зменшено його частку як співвласника житлового будинку АДРЕСА_1 .

Відповідно до частини першої статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Згідно з частиною першою статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Порушенням вважається такий стан суб`єктивного права, за якого воно зазнало протиправного впливу з боку правопорушника, внаслідок чого суб`єктивне право особи зменшилося або зникло як таке; порушення права пов`язано з позбавленням можливості здійснити, реалізувати своє право повністю або частково.

Позивач самостійно визначається з порушеним, невизнаним чи оспорюваним правом або охоронюваним законом інтересом, які потребують судового захисту. Обґрунтованість підстав звернення до суду оцінюється судом у кожній конкретній справі за результатами розгляду позову.

Захист цивільних прав - це застосування цивільно-правових засобів з метою забезпечення цивільних прав.

Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором (частина перша статті 5 ЦПК України).

Особа, права якої порушено, може скористатися не будь-яким, а конкретним способом захисту свого права. Під способами захисту суб`єктивних цивільних прав розуміють закріплені законом матеріально-правові заходи примусового характеру, за допомогою яких проводиться поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав та вплив на порушника.

Загальний перелік способів захисту цивільного права та інтересів визначені у статті 16 ЦК України.

У вказаній нормі зазначено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом.

Велика Палата Верховного Суду неодноразово, зокрема у постановах від 22 серпня 2018 року у справі № 925/1265/16 (провадження № 12-158гс18), від 05 червня 2018 року у справі № 338/180/17 (провадження № 14-144цс18), від 11 вересня 2018 року у справі № 905/1926/16 (провадження № 12-187гс18), від 30 січня 2019 року у справі № 569/17272/15-ц (провадження № 14-338цс18), від 01 жовтня 2019 року у справі № 910/3907/18 (провадження № 12-46гс19), звертала увагу на те, що суб`єкт порушеного права може скористатися не будь-яким, а цілком конкретним способом захисту свого права і застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту права чи інтересу, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення, невизнання або оспорення. Такі право чи інтерес мають бути захищені судом у спосіб, який є ефективним, тобто таким, що відповідає змісту відповідного права чи інтересу, характеру його порушення, невизнання або оспорення та спричиненим цими діяннями наслідкам.

Ефективний захист порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів позивача у цивільному процесі можливий за умови, що такі права, свободи чи інтереси справді порушені, а позивач використовує цивільне судочинство саме для такого захисту, а не з іншою метою.

Застосування судом того чи іншого способу захисту має приводити до відновлення порушеного права позивача.

Розглядаючи справу, суд має з`ясувати: 1) з яких саме правовідносин сторін виник спір; 2) чи передбачений обраний позивачем спосіб захисту законом або договором; 3) чи передбачений законом або договором ефективний спосіб захисту порушеного права позивача; 4) чи є спосіб захисту, обраний позивачем, ефективним для захисту його порушеного права у спірних правовідносинах. Якщо суд дійде висновку, що обраний позивачем спосіб захисту не передбачений законом або договором та/або є неефективним для захисту порушеного права позивача, у цих правовідносинах позовні вимоги останнього не підлягають задоволенню (подібний висновок викладено у пунктах 6.6, 6.7 постанови Великої Палати Верховного Суду від 19 січня 2021 року у справі № 916/1415/19).

Судовий захист повинен бути повним, відповідати принципу процесуальної економії, тобто забезпечити відсутність необхідності звернення до суду для вжиття додаткових засобів захисту. Такі висновки сформульовані в пункті 63 постанови Великої Палати Верховного Суду від 22 вересня 2020 року у справі № 910/3009/18 (провадження № 12-204гс19), пункті 50 постанови Великої Палати Верховного Суду від 02 лютого 2021 року у справі № 925/642/19 (провадження № 12-52гс20).

Неправильно обраний спосіб захисту зумовлює прийняття рішення про відмову у задоволенні позову незалежно від інших встановлених судом обставин (пункт 77 постанови Великої Палати Верховного Суду від 29 вересня 2020 року у справі № 378/596/16-ц (провадження № 14-545цс19)).

У пункті 9.30 постанови Великої Палати Верховного Суду від 20 липня 2022 року у справі № 806/5244/15 (провадження № 12-3гс22) зазначено, що «Заявлена Банком вимога про визнання протиправними і скасування реєстраційних дій Департаменту щодо скасування у ЄДР записів про припинення ЗАТ «Житомирські ласощі» та про державну реєстрацію ТДВ «ЖЛ» порушує права і законні інтереси ЗАТ «Житомирські ласощі» і ТОВ «Будстайл-XXI», спрямована на спростування дій державного реєстратора з виконання судового рішення, а тому таку вимогу не можна вважати добросовісним способом захисту позивачем своїх прав та інтересів. Також ЗАТ «Житомирські ласощі» і ТОВ «Будстайл-XXI» не залучалися до участі у цій справі як відповідачі, в той час як відновлення ТДВ «ЖЛ» мало б наслідком припинення цих юридичних осіб як засновників».

На необхідності застосування саме ефективного способу захисту порушеного права наголошується також у практиці Європейського суду з прав людини.

Відповідно до частини четвертої статті 10 ЦПК України та статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди при здійсненні судочинства застосовують Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) та практику Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) як джерело права.

Так, у рішенні від 15 листопада 1996 року у справі «Chahal v. the United Kingdom» («Чахал проти Об`єднаного Королівства»), заява № 22414/93, ЄСПЛ наголосив, що зазначена норма гарантує на національному рівні ефективні правові засоби для здійснення прав і свобод, передбачених Конвенцією, незалежно від того, яким чином вони виражені у правовій системі тієї чи іншої країни. Суть цієї статті зводиться до вимоги надати людині такі міри правового захисту на національному рівні, що дали би змогу компетентному державному органові розглядати по суті скарги на порушення положень Конвенції та надавати відповідний судовий захист, хоча держави-учасниці Конвенції мають деяку свободу розсуду щодо того, яким чином вони забезпечують при цьому виконання своїх зобов`язань.

У справі, яка переглядається, установлено, що позивач вважає протиправними дії реєстратора щодо неправомірного формування та видачі витягу з реєстру прав власності на нерухоме майно від 12 січня 2012 року за № 32847528 з площею житлового будинку, яка не відповідає правовстановлюючому документу та відомостям реєстру прав власності щодо об`єкта нерухомості, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 .

ОСОБА_1 також зазначає, що вказаний реєстратором розмір житлової площі нерухомого майна, яка збільшилася за рахунок добудови до житлового будинку з 54,90 кв. м до 84,8 кв. м, призвів, на його думку, до зменшення його частки в порядку спадкування на будинок.

Суди попередніх інстанції обґрунтовано зазначили, що позивач фактично оскаржує розмір житлової площі об`єкта нерухомості, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 .

Визначені позивачем вимоги не є ефективним способом захисту, оскільки навіть у разі їх задоволення потребуватимуть додаткових заходів судового втручання.

Ухвалюючи рішення, суд першої інстанції, з висновком якого погодився й суд апеляційної інстанції, врахував заявлені позовні вимоги та підстави, на які позивач посилався на обґрунтування своїх вимог, правильно встановив фактичні обставини справи, які мають суттєве значення для її вирішення, надав належну оцінку обставинам справи і дійшов обґрунтованого висновку про відсутність правових підстав для задоволення позову, оскільки позивачем обрано невірний спосіб захисту свого порушеного права.

Колегія суддів погоджується з висновками судів попередніх інстанцій по суті вирішення спору, оскільки ними правильно застосовано норми матеріального права, дотримано норми процесуального права, зроблено обґрунтовані висновки на підставі належним чином оцінених доказів, наданих сторонами (стаття 89 ЦПК України).

Крім того, колегія суддів не вбачає підстав для відступлення від висновку щодо застосування норм права у подібних правовідносинах, а саме відступлення від висновку, викладеного у постанові Великої Палати Верховного Суду від 16 червня 2020 року у справі № 145/2047/16-ц (провадження № 14-499цс19), який застосовано судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні (пункт 2 частини другої статті 389 ЦПК України).

Інші доводи касаційної скарги зводяться до переоцінки доказів, що згідно з положеннями статті 400 ЦПК України не належить до повноважень суду касаційної інстанції. Суд касаційної інстанції не наділений повноваженнями втручатися в оцінку доказів (постанова Великої Палати Верховного Суду від 16 січня 2019 року у справі № 373/2054/16-ц (провадження № 14-446цс18)).

Висновки за результатами розгляду касаційної скарги

Відповідно до частини першої статті 410 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає, що оскаржувані судові рішення ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права і підстави для задоволення касаційної скарги відсутні.

Щодо розподілу судових витрат

Оскільки касаційна скарга залишається без задоволення, то відповідно до частини тринадцятої статті 141 ЦПК України в такому разі розподіл судових витрат не проводиться.

Керуючись статтями 400, 409, 410, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_1 , від імені якого діє адвокат Кутровська Наталія Михайлівна, залишити без задоволення.

Рішення Першотравневого районного суду м. Чернівців від 07 грудня 2020 року та постанову Чернівецького апеляційного суду від 09 березня 2021 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий Д. Д. Луспеник

Судді: І. А. Воробйова

Г. В. Коломієць

Р. А. Лідовець

Ю. В. Черняк