провадження № 22-ц/824/9227/2022 суддя-доповідач у суді ІІ інстанції Березовенко Р.В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 листопада 2022 року м. Київ

Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати в цивільних справах:

головуючого судді -Березовенко Р.В.,
суддів:Лапчевської О.Ф., Мостової Г.І.,

з участю секретаря Жванко О.Є.,

розглянувши у відкритому судовому засіданнів місті Києві цивільну справу за апеляційною скаргою Акціонерного товариства «Альфа-Банк», поданою представником - адвокатом Тищенко Крістіною Олександрівною, на рішення Дарницького районного суду м. Києва від 21 вересня 2021 року у справі за позовом Акціонерного товариства «Альфа-банк» до ОСОБА_1 про зняття з реєстраційного обліку та виселення, позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «Альфа-банк», державного реєстратора Попової Олександри Валеріївни, Комунального підприємства «Центр розвитку та інвестицій Васильківського району», про визнання незаконним набуття права власності, про визнання протиправним та скасування рішення про державну реєстрацію прав, скасування запису про право власності, поновлення відомостей про державну реєстрацію прав,-

В С Т А Н О В И В:

У липні 2018 року публічне акціонерне товариство «Укрсоцбанк» (далі по тексту - ПАТ «Укрсоцбанк», банк) звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 (далі також - ОСОБА_1 , відповідач) про зняття її з реєстраційного обліку у квартирі АДРЕСА_1 та виселення з вищевказаного жилого приміщення.

Вимоги позову мотивовані тим, що позивач відповідно до статті 37 Закону України «Про іпотеку» на підставі застереження згідно з підпунктом 4.5.3. договору іпотеки від 23.03.2006 набув право власності на вищевказану квартиру, проте відповідач, незважаючи на відсутність будь-яких правових підстав для проживання у ній, відмовляється добровільно виселятися, чим створює позивачу перешкоди у здійсненні прав власника.

У жовтні 2018 року ОСОБА_1 також звернулася до суду з позовом до АТ «Альфа-банк», державного реєстратора Попової Олександри Валеріївни, Комунального підприємства «Центр розвитку та інвестицій Васильківського району», Київська обл. та, з урахуванням подальших уточнень, заявила вимоги про визнання незаконним набуття АТ «Укрсоцбанк» права власності на квартиру, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 ; визнання протиправним та скасування рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу) від 08.05.2018, індексний номер 41002402, про реєстрацію права власності на цю квартиру за АТ «Альфа-банк», прийнятого державним реєстратором Комунального підприємства «Центр розвитку та інвестицій Васильківського району», Київська обл., Поповою Олександрою Валеріївною; скасування запису про право власності АТ «Альфа-банк» на цю квартиру, номер 26060268, та поновлення у державному реєстрі речових прав на нерухоме майно відомостей про право власності на цю квартиру за нею.

Свої вимоги ОСОБА_1 мотивувала тим, що оспорюване рішення було прийняте з порушенням Законів України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», «Про іпотеку» та Порядку державної реєстрації речових прав на нерухоме майно, а саме: іпотечне застереження не є договором про задоволення вимог іпотекодержателя, а окремий договір про задоволення вимог іпотекодержателя, укладений між нею та АТ «Альфа-Банк», реєстратору не подавався; позивач не отримувала вимоги, передбаченої статтею 35 Закону України «Про іпотеку».

З огляду на наведене вище ОСОБА_1 вважає, що в АТ «Укрсоцбанк» були відсутні законні підстави для задоволення своїх вимог у позасудовому порядку, а в державного реєстратора - право приймати рішення та здійснювати дії щодо реєстрації права власності в порядку звернення стягнення на предмет іпотеки.

Рішенням Дарницького районного суду м. Києва від 21 вересня 2021 року у задоволенні позову Акціонерного товариства «Альфа-банк» до ОСОБА_1 про зняття з реєстраційного обліку та виселення відмовлено.

Позов ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «Альфа-банк» задоволено частково.

Визнано протиправним та скасовано рішення про державну реєстрацію права власності на квартиру, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 , за Акціонерним товариством «Альфа-банк» (код юридичної особи: 23494714), індексний номер 41002402 від 08.05.2018 16:00:29, прийняте державним реєстратором Комунального підприємства «Центр розвитку та інвестицій Васильківського району», Київська обл., Поповою Олександрою Валеріївною та припинено право власності Акціонерного товариства «Альфа-банк» на вищевказану квартиру.

Скасовано державну реєстрацію прав на нерухоме майно, а саме: реєстрацію права власності Акціонерного товариства «Альфа-банк» (код юридичної особи: 23494714) на квартиру загальною площею 89,7 кв.м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 000), з виключенням запису про право власності номер 26060268.

Поновлено в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно відомості про право власності ОСОБА_1 (рнокпп НОМЕР_1 ) на квартиру, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 000).

Відмовлено у задоволенні позову ОСОБА_1 до державного реєстратора Попової Олександри Валеріївни, Комунального підприємства «Центр розвитку та інвестицій Васильківського району», Київська обл.

Стягнуто з Акціонерного товариства «Альфа-банк» (місцезнаходження: м. Київ, вул. Велика Васильківська, буд. 100, код юридичної особи: 23494714) на користь ОСОБА_1 (зареєстрована за адресою: АДРЕСА_2 , рнокпп НОМЕР_1 ) судовий збір в сумі 2 114,40 грн.

Не погодившись із вказаним судовим рішенням, Акціонерне товариство «Альфа-Банк», через представника - адвоката Тищенко Крістіну Олександрівну, подав апеляційну скаргу.

У апеляційній скарзі апелянт, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, невідповідність висновків суду обставинам справи, що мають значення для справи, які суд вважав встановленими, просив рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове, яким позов Акціонерного товариства «Альфа-банк» до ОСОБА_1 про зняття з реєстраційного обліку та виселення задовольнити в повному обсязі, а в задоволенні позову ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «Альфа-банк», державного реєстратора Попової Олександри Валеріївни, Комунального підприємства «Центр розвитку та інвестицій Васильківського району», про визнання незаконним набуття права власності, про визнання протиправним та скасування рішення про державну реєстрацію прав, скасування запису про право власності, поновлення відомостей про державну реєстрацію прав - відмовити.

Обґрунтовує апеляційну скаргу тим, що кредитором повністю дотримані всі вимоги чинного законодавства, вжито всіх заходів з метою повідомлення іпотекодателів належним чином про заборгованість. Окрім того, звертає увагу на висновок Великої Палати Верховного Суду від 29 вересня 2020 року у справі № 757/13243/17. Також на роз`яснення Великої Палати Верховного Суду за наслідками розгляду справи № 755/10974/17. Апелянт вказує, що докази вручення до АТ «Альфа-Банк» від АТ «Укрсоцбанк» не передавалися, однак, знаходяться в матеріалах реєстраційної справи.

Посилання на положення Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» апелянт вважає безпідставними, оскільки застереження про звернення стягнення на майно здійснено в добровільному порядку. Окрім того, ОСОБА_1 не було надано належних доказів використання нерухомого майна як місця її постійного проживання або те, що таке майно є об`єктом незавершеного житлового будівництва за умови, що в неї у власності немає іншого нерухомого житлового майна. Вказує, що відповідні висновки викладені також в постанові Верховного Суду від 15 січня 2020 року за № 61-47421св18.

Апелянт наголошує, що у випадку набуття права власності на нерухомість у передбачений законом спосіб, новий власник вправі вимагати від осіб, які проживають та користуються таким майном, усунення перешкод у користуванні та розпорядженні таким майном, в тому числі шляхом звернення стягнення з позовом до суду.

Ухвалою Київського апеляційного суду від 29 серпня 2022 року відкрито апеляційне провадження в справі та встановлено учасникам справи строк для подачі відзиву на апеляційну скаргу.

27 вересня 2022 року на адресу суду надійшов відзив ОСОБА_1 , направлений представником - адвокатом Шиповим Кирилом Юрійовичем засобами електронного зв`язку 26 вересня 2022 року.

У вказаному відзиві позивач за зустрічним позовом просила апеляційну скаргу відхилити, а рішення суду першої інстанції - без змін.

При цьому звертає увагу апеляційного суду на те, що доводи апеляційної скарги не дають можливості встановити належне виконання іпотекодержателем вимог статті 35 Закону України «Про іпотеку», вказують на відсутність в справі доказів направлення конкрентного повідомлення та доказів його отримання ОСОБА_1 чи ухилення її від отримання такого повідомлення. При цьому вважає, що наявність застереження в іпотечному договорі про позасудове звернення стягнення не може вважатися таким, що спростовує правила мораторію або обмежує їх. Вважає, що з урахуванням відсутності правових підстав вважати апелянта таким, що правомірно набув права власності на спірну іпотечну квартиру, допустивши при цьому істотні порушення чинного законодавства України, відсутні підстави для виселення ОСОБА_1 .

У судовому засіданні представник відповідача ОСОБА_1 просив апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду без змін.

Інші учасники справи належним чином повідомлені про час та місце розгляду справи шляхом направлення телефонограми на мобільний номер телефону та повідомлення на електронну пошту, зазначені сторонами та їх представниками в матеріалах справи, як засоби для зв`язку та повідомлення, до суду не з`явилися, однак їх неявка згідно вимог ч. 2 ст. 372 ЦПК України не перешкоджає розгляду справи.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає за необхідне апеляційну скаргу залишити без задоволення, виходячи з такого.

Відповідно до ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків, викладених у рішенні суду, обставинам справи, порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються, як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Судом першої інстанції встановлено, що 23.03.2006 між Акціонерно-комерційним банком соціального розвитку «Укрсоцбанк» та ОСОБА_1 укладено договір кредиту № 42.06-07/050, відповідно до умов якого банк надав позичальниці в тимчасове користування на умовах забезпеченості, повернення, строковості, платності та цільового використання кредит у сумі 69 477 євро зі сплатою 10,75 % річних (т. 1 а. с. 145-160).

З метою забезпечення виконання зобов`язань за вищевказаним кредитним договором 23.03.2006 між його сторонами було укладено нотаріально засвідчений іпотечний договір № 04.02-11/83, згідно з умовами якого ОСОБА_1 (іпотекодавець) передає банку (іпотекодержателю) в іпотеку майнові права на незакінчену будівництвом 2-кімнатну квартиру АДРЕСА_3 (т. 1 а. с. 151- 155).

Іпотекою за цим договором забезпечується повернення кредиту в розмірі 69 477 євро згідно з порядком погашення заборгованості за кредитом, визначеним договором, з кінцевим терміном погашення до 22.03.2021, а також дострокового погашення у випадках, передбачених договором, яким обумовлене основне зобов`язання; сплата процентів за користування кредитом у розмірі 10,75 процентів річних і сплата комісій у розмірі, строки та в порядку, що визначені договором, яким обумовлене основне зобов`язання; сплата можливої неустойки (пені, штрафу), у розмірі, в строки та в порядку, що визначені договором, яким обумовлене основне зобов`язання; відшкодування витрат, пов`язаних з пред`явленням вимог за основним зобов`язанням, та збитків, завданим порушенням основним зобов`язанням.

Пунктом 4.1 іпотечного договору передбачено, що у разі невиконання або неналежного виконання позичальником основного зобов`язання іпотекодержатель має право задовольнити свої забезпечені вимоги шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки.

У разі порушення іпотекодавцем обов`язків, передбачених цим договором, іпотекодержатель має право вимагати дострокового виконання основного зобов`язання, а в разі його невиконання - звернути стягнення на предмет іпотеки (пункт 4.2. договору).

Пунктом 4.5. іпотечного договору визначено, що іпотекодержатель за своїм вибором звертає стягнення на предмет іпотеки в один із наступних способів: на підставі рішення суду (підпункт 4.5.1.) або на підставі виконавчого напису нотаріуса (підпункт 4.5.2.), або шляхом передачі іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання забезпечених іпотекою зобов`язань в порядку, встановлених статтею 37 Закону України «Про іпотеку» (підпункт 4.5.3.), або шляхом продажу предмета іпотеки іпотекодержателем від свого імені будь-якій особі-покупцеві на підставі договору купівлі-продажу в порядку, встановленому статтею 38 Закону України «Про іпотеку» (підпункт 4.5.4.) або шляхом організації іпотекодержателем продажу предмета іпотеки через укладення договору купівлі-продажу предмета іпотеки між іпотекодавцем та відповідним покупцем в порядку, встановленому статтею 6 Закону України «Про іпотечне кредитування, операції з консолідованим іпотечним боргом та іпотечні сертифікати» (підпункт 4.5.5.).

23.07.2010 між банком та ОСОБА_1 укладено договір про внесення змін до іпотечного договору № 42.02-11/83 у зв`язку з державною реєстрацією іпотекодавцем права власності на квартиру, яким внесені зміни в пункт 1.1. іпотечного договору та визначено, що предметом іпотеки є двокімнатна квартира АДРЕСА_4 (т. 1 а. с. 156-157).

02.03.2018 за вих. № Б 18.03/3 АТ «Укрсоцбанк» рекомендованим листом направив ОСОБА_1 на адресу: АДРЕСА_2 повідомлення з вимогою сплатити борг за кредитним договором, загальний розмір якого станом на 22.02.2018 складає 45090,75 євро, та попередженням про намір звернути стягнення на предмет іпотеки в порядку, передбаченому статтею 37 Закону України «Про іпотеку», у разі невиконання вимоги про сплату боргу протягом тридцятиденного строку (т. 1 а. с. 166-170).

Рішенням державного реєстратора Комунального підприємства «Центр розвитку та інвестицій Васильківського району» Київської області Поповою Олександрою Валеріївною індексний номер: 41002402 від 08.05.2018 16:00:29 проведено державну реєстрацію права власності на квартиру, розташовану за адресою: АДРЕСА_2 за АТ «Альфа-Банк» та внесено запис про право власності за номером 26060268 (т. 1 а. с. 158-159).

З інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єктів нерухомого майна від 17.01.2020 № 196681556 вбачається, що підставою для проведення оспорюваних реєстраційних дій слугували такі документи: договір іпотеки, серія та номер: 3-138, видавник: Марченко О. І., приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу; договір про внесення змін, серія та номер:1063, виданий 23.07.2010, видавник: Марченко О. І., приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу; письмова вимога, серія та номер: Б 18.03/3, видана 02.03.2018, видавник ПАТ «Укрсоцбанк; рекомендоване поштове повідомлення, серія та номер: б/н, видане 02.03.2018, видавник: ПАТ «Укрпошта»; протокол позачергових загальних зборів акціонерів АТ «Альфа-Банк»; Рішення єдиного акціонера АТ «Укрсоцбанк», серія та номер: 5/2019, видане 15.10.2019, видавник: АТ «Укрсоцбанк», передавальний акт на 11.10.2019, серія та номер: б/н, виданий 15.10.2019, видавник: АТ «Укрсоцбанк», АТ «Альфа-Банк» (т. 1 а. с. 158-159).

За відомостями Витягу з Реєстру територіальної громади міста Києва станом на 22.05.2018 ОСОБА_1 була зареєстрована за адресою: АДРЕСА_2 з 18.01.2008 (т. 1 а. с. 3).

22.06.2018 за вих. № УСБ/К/И ПАТ «Укрсоцбанк» направив ОСОБА_1 на адресу: АДРЕСА_2 рекомендованого листа з вимогою про добровільне виселення з цієї квартири та зняття з реєстрації на тій підставі, що банк став її власником на підставі статті 37 Закону України «Про іпотеку» (а. с. 6-8).

ОСОБА_1 вимоги банку щодо виселення та зняття з реєстрації не виконала.

Відповідно до відомостей, розміщених на офіційному сайті Національного банку України, АТ «Альфа-Банк» мало такі назви: АКБ «Укрсоцбанк» (з 22.12.1992); ПАТ «Укрсоцбанк» (з 28.04.2010); АТ «Укрсоцбанк» (з 06.07.2018).

Національний банк України відкликав банківську ліцензію та виключив АТ «Укрсоцбанк» з Державного реєстру банків. Відповідне рішення № 799-рш прийняте Правлінням НБУ 24.10.2019.

Прийняте рішення пов`язане із завершенням реорганізації АТ «Укрсоцбанк» шляхом приєднання до АТ «Альфа-Банк» за спрощеною процедурою відповідно до вимог Закону України «Про спрощення процедур реорганізації та капіталізації банків». Дозвіл на реорганізацію АТ «Укрсоцбанк» шляхом приєднання до АТ «Альфа-Банк» було надано Національним банком 12.09.2019. Правонаступником активів та зобов`язань АТ «Укрсоцбанк» з 15.10.2019 стало АТ «Альфа-Банк».

Однією з загальних засад цивільного законодавства є свобода договору, яка полягає у визнанні за суб`єктом цивільного права можливості укладати договори і визначати їх зміст на свій розсуд відповідно до досягнутої домовленості, яка знайшла своє вираження у статтях 3, 6, 626, 627, 628, 629, 638 ЦК України.

Зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку (частина перша статті 509 ЦК України).

Передбачені цивільним законодавством забезпечувальні заходи виконання зобов`язання завжди виникають у зв`язку з основним зобов`язанням і, як правило, мають залежний від основного зобов`язання характер, тобто їх дійсність залежить від дійсності основного правочину.

Одним із видів забезпечення виконання зобов`язання є застава, в силу якої кредитор (заставодержатель) має право у разі невиконання боржником (заставодавцем) зобов`язання, забезпеченого заставою, одержати задоволення за рахунок заставленого майна переважно перед іншими кредиторами цього боржника, якщо інше не встановлено законом (стаття 572 ЦК України).

Застава - це спосіб забезпечення зобов`язань, якщо інше не встановлено законом. В силу застави кредитор (заставодержатель) має право в разі невиконання боржником (заставодавцем) забезпеченого заставою зобов`язання одержати задоволення з вартості заставленого майна переважно перед іншими кредиторами. Застава виникає на підставі договору, закону або рішення суду (стаття 1 Закону України «Про заставу»).

Іпотекою є застава нерухомого майна, що залишається у володінні заставодавця або третьої особи (частина перша статті 575 ЦК України).

За положеннями частини 1 статті 33 Закону України «Про іпотеку» (далі - Закон № 898-IV) у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов`язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов`язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки, якщо інше не передбачено законом.

У разі порушення основного зобов`язання та/або умов іпотечного договору іпотекодержатель надсилає іпотекодавцю та боржнику, якщо він є відмінним від іпотекодавця, письмову вимогу про усунення порушення. В цьому документі зазначається стислий зміст порушених зобов`язань, вимога про виконання порушеного зобов`язання у не менш ніж тридцятиденний строк та попередження про звернення стягнення на предмет іпотеки у разі невиконання цієї вимоги. Якщо протягом встановленого строку вимога іпотекодержателя залишається без задоволення, іпотекодержатель вправі прийняти рішення про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору (стаття 35 Закону № 898-IV).

Відповідно до приписів статті 36 Закону № 898-IV сторони іпотечного договору можуть вирішити питання про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору. Позасудове врегулювання здійснюється згідно із застереженням про задоволення вимог іпотекодержателя, що міститься в іпотечному договорі, або згідно з окремим договором між іпотекодавцем і іпотекодержателем про задоволення вимог іпотекодержателя, що підлягає нотаріальному посвідченню, який може бути укладений одночасно з іпотечним договором або в будь-який час до набрання законної сили рішенням суду про звернення стягнення на предмет іпотеки.

Договір про задоволення вимог іпотекодержателя, яким також вважається відповідне застереження в іпотечному договорі, визначає можливий спосіб звернення стягнення на предмет іпотеки відповідно до цього Закону.

Завершенням позасудового врегулювання є державна реєстрація прав власності на всі предмети іпотеки, що виступають забезпеченням за основним зобов`язанням: за іпотекодержателем (якщо звернено стягнення на предмет іпотеки шляхом набуття його у власність іпотекодержателем); за покупцем (якщо звернено стягнення на предмет іпотеки шляхом його продажу іпотекодержателем третій особі).

Порядок звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом набуття його у власність іпотекодержателем встановлює стаття 37 Закону № 898-IV.

Згідно цієї норми іпотекодержатель може задовольнити забезпечену іпотекою вимогу шляхом набуття права власності на предмет іпотеки. Правовою підставою для реєстрації права власності іпотекодержателя на нерухоме майно, яке є предметом іпотеки, є договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору за своїми правовими наслідками та передбачає передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов`язання.

Договір про задоволення вимог іпотекодержателя чи іпотечний договір, який містить застереження про задоволення вимог іпотекодержателя, є документами, що підтверджують перехід права власності на предмет іпотеки до іпотекодержателя та є підставою для внесення відповідних відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

Право власності іпотекодержателя на предмет іпотеки виникає з моменту державної реєстрації права власності іпотекодержателя на предмет іпотеки на підставі договору про задоволення вимог іпотекодержателя чи відповідного застереження в іпотечному договорі.

Рішення про реєстрацію права власності іпотекодержателя на нерухоме майно, що є предметом іпотеки, може бути оскаржено іпотекодавцем у суді.

Наведене означає, що в межах процедури звернення стягнення на предмет іпотеки іпотекодержатель має право звернутися до державного реєстратора з метою державної реєстрації за собою права власності на об`єкт нерухомого майна і документом, який підтверджуватиме відповідний перехід права власності, є або окремий договір між іпотекодавцем та іпотекодержателем, або застереження в іпотечному договорі.

Умови та порядок здійснення державної реєстрації прав на нерухоме майно встановлені нормами Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на майно та їх обтяжень» № 1952-VI від 01.07.2004 (далі - Закон № 1952-IV).

Відповідно до статті 1 Закону № 1952-VI його дія поширюється на державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно, розміщене на території України, та обтяжень таких прав.

Згідно з частиною 1 статті 2 Закону № 1952-IV державна реєстрація речових прав на нерухоме майно - це офіційне визнання і підтвердження державою фактів виникнення, переходу або припинення прав на нерухоме майно, обтяження таких прав шляхом внесення відповідного запису до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

Державній реєстрації прав підлягають: 1) право власності; 2) речові права, похідні від права власності: право користування (сервітут); право користування земельною ділянкою для сільськогосподарських потреб (емфітевзис); право забудови земельної ділянки (суперфіцій); право господарського відання; право оперативного управління; право постійного користування та право оренди (суборенди) земельної ділянки; право користування (найму, оренди) будівлею або іншою капітальною спорудою (їх окремою частиною), що виникає на підставі договору найму (оренди) будівлі або іншої капітальної споруди (їх окремої частини), укладеного на строк не менш як три роки; іпотека; право довірчої власності; інші речові права відповідно до закону; 3) право власності на об`єкт незавершеного будівництва; 4) заборона відчуження та арешт нерухомого майна, податкова застава, предметом якої є нерухоме майно, та інші обтяження (стаття 4 Закону № 1952-VI).

Відповідно до частини третьої статті 10 цього Закону визначено, що державний реєстратор, зокрема, встановлює відповідність заявлених прав і поданих документів вимогам законодавства, а також відсутність суперечностей між заявленими та вже зареєстрованими речовими правами на нерухоме майно та їх обтяженнями; перевіряє документи на наявність підстав для зупинення розгляду заяви про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, зупинення державної реєстрації прав, відмови в державній реєстрації прав та приймає відповідні рішення; здійснює інші повноваження, передбачені цим Законом.

За нормою пункту 14 частини першої статті 27 Закону № 1952-VI державна реєстрація права власності та інших речових прав проводиться зокрема на підставі інших документів, що відповідно до законодавства підтверджують набуття, зміну або припинення прав на нерухоме майно.

У відповідності до частини першої статті 18 Закону № 1952-VI державна реєстрація прав проводиться в такому порядку: 1) формування та реєстрація заяви в базі даних заяв; 2) прийняття документів, що подаються разом із заявою про державну реєстрацію прав, виготовлення їх електронних копій шляхом сканування (у разі подання документів у паперовій формі) та розміщення їх у Державному реєстрі прав; 3) встановлення черговості розгляду заяв про державну реєстрацію прав, що надійшли на розгляд; 4) перевірка документів на наявність підстав для зупинення розгляду заяви про державну реєстрацію прав, зупинення державної реєстрації прав та прийняття відповідних рішень; 5) прийняття рішення про державну реєстрацію прав або про відмову в такій реєстрації; 6) відкриття (закриття) розділу в Державному реєстрі прав та/або внесення до Державного реєстру прав відомостей про речові права на нерухоме майно та їх обтяження, про об`єкти та суб`єктів цих прав; 7) формування інформації з Державного реєстру прав для подальшого використання заявником; 8) видача документів за результатом розгляду заяв у сфері державної реєстрації прав.

Перелік документів, необхідних для державної реєстрації прав, та порядок державної реєстрації прав визначаються Кабінетом Міністрів України у Порядку державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень (частина друга статті 18 Закону № 1952-VI ).

Відповідно до пункту 61 Порядку державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 1127 від 25.12.2015 (в редакції, чинній на час вчинення оспорюваних реєстраційних дій, далі - Порядок № 1127) для державної реєстрації права власності на підставі договору іпотеки, що містить застереження про задоволення вимог іпотекодержателя шляхом набуття права власності на предмет іпотеки, також подаються: 1) копія письмової вимоги про усунення порушень, надісланої іпотекодержателем іпотекодавцеві та боржникові, якщо він є відмінним від іпотекодавця; 2) документ, що підтверджує наявність факту завершення 30-денного строку з моменту отримання іпотекодавцем та боржником, якщо він є відмінним від іпотекодавця, письмової вимоги іпотекодержателя у разі, коли більш тривалий строк не зазначений у відповідній письмовій вимозі; 3) заставна (якщо іпотечним договором передбачено її видачу).

ОСОБА_1 в позовній заяві визнає, що внаслідок економічної кризи та стрімкого зростання курсу іноземної валюти по відношенню до гривні вона втратила можливість сплачувати вартість кредиту за збільшеним курсом та відсотками.

Відповідно до частини 1 статті 35 Закону України «Про іпотеку» у разі порушення основного зобов`язання та/або умов іпотечного договору іпотекодержатель надсилає іпотекодавцю та боржнику, якщо він є відмінним від іпотекодавця, письмову вимогу про усунення порушення. В цьому документі зазначається стислий зміст порушених зобов`язань, вимога про виконання порушеного зобов`язання у не менш ніж тридцятиденний строк та попередження про звернення стягнення на предмет іпотеки у разі невиконання цієї вимоги. Якщо протягом встановленого строку вимога іпотекодержателя залишається без задоволення, іпотекодержатель вправі прийняти рішення про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору.

Оскільки зобов`язання за кредитним договором ОСОБА_1 належним чином не виконувала, іпотекодержатель набув права задовольнити свої вимоги за основним зобов`язанням у способи, що передбачені пунктом 4.5 договору іпотеки, за своїм вибором.

Враховуючи положення статтей 10, 18 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" та статті 37 Закону України "Про іпотеку", державний реєстратор приймає рішення про державну реєстрацію прав лише після перевірки наявності необхідних для цього документів та їх відповідності вимогам законодавства.

Судом установлено, що банк задовольнив забезпечену іпотекою вимогу у позасудовому порядку шляхом набуття права власності на предмет іпотеки відповідно до статті 37 Закону України «Про іпотеку», що передбачено підпунктом 4.5.3 іпотечного договору, який є застереженням в розумінні Закону України «Про іпотеку», а тому може бути самостійною підставою для переходу права власності на предмет іпотеки до іпотекодержателя.

Оскільки оспорювані реєстраційні дії були вчинені на користь відповідача АТ «Альфа-банк», саме банк повинен довести факт подання ним чи його уповноваженою особою державному реєстратору документів, що слугують підставою для державної реєстрації права власності на підставі договору іпотеки, що містить застереження про задоволення вимог іпотекодержателя шляхом набуття права власності на предмет іпотеки, згідно з переліком, визначеним пунктом 61 Порядку № 1127, зокрема копія письмової вимоги про усунення порушень, надісланої іпотекодержателем іпотекодавцеві, та документу, що підтверджує наявність факту завершення 30-денного строку з моменту отримання іпотекодавцем письмової вимоги іпотекодержателя.

Пунктом 6.2. іпотечного договору передбачено, що усі повідомлення за цим договором будуть вважатися зробленими належним чином, у випадку якщо вони здійснені у письмовій формі та надіслані рекомендованим листом, кур`єром, телеграфом або вручені особисто за зазначеними адресами сторін. Датою отримання таких повідомлень буде вважатися дата їх особистого вручення, або дата поштового штемпеля відділення зв`язку одержувача.

АТ «Альфа-Банк» надана копія списку згрупованих внутрішніх рекомендованих листів, опис вкладення та фіскальний чек, що відповідає вимогам пунктів 66-68 Правил надання послуг поштового зв`язку, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 05 березня 2009 року № 270. Між тим, сторони погодили, що належним врученням повідомлення за умовами укладеного між сторонами договору є дата його особистого вручення або дата поштового штемпеля відділення зв`язку одержувача. Такі вимоги щодо способу отримання повідомлень не суперечать вимогам статті 35 Закону України «Про іпотеку» та пункту 61 Порядок № 1127.

Відмовляючи в задоволенні первісного позову та частково задовольняючи зустрічний позов, суд першої інстанції виходив з того, що жодного доказу дотримання банком порядку отримання іпотекодавцем вимоги про усунення порушення основного зобов`язання згідно з вимогами пункту 61 Порядку № 1127 та пункту 6.2. іпотечного договору суду не надано. Ураховуючи, що за наслідками розгляду позову ОСОБА_1 суд припиняє право власності іпотекодержателя на спірну квартиру та поновлює право власності на неї за іпотекодавцем, підстави для задоволення вимог АТ «Альфа-Банк» щодо зняття з реєстрації власника квартири та його примусове виселення суд першої інстанції вважав відсутніми.

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції з таких підстав.

Згідно з вимогами ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках (ч. 1 ст. 13 ЦПК України).

Відповідно до ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

За правилами ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Відповідно до частини першої статті 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Отже, за загальним правилом право розпоряджатися майном належить власнику, а особа, яка не є власником, таким правом не наділена.

Особа, яка не є власником майна, вправі розпоряджатися цим майном лише у випадках, встановлених законом.

Відповідно до частини першої статті 33 Закону України «Про іпотеку» у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов`язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов`язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки, якщо інше не передбачено законом.

Згідно із частиною першою статті 35 Закону України «Про іпотеку» у разі порушення основного зобов`язання та/або умов іпотечного договору іпотекодержатель надсилає іпотекодавцю та боржнику, якщо він є відмінним від іпотекодавця, письмову вимогу про усунення порушення. У цьому документі зазначається стислий зміст порушених зобов`язань, вимога про виконання порушеного зобов`язання у не менш ніж тридцятиденний строк та попередження про звернення стягнення на предмет іпотеки у разі невиконання цієї вимоги. Якщо протягом встановленого строку вимога іпотекодержателя залишається без задоволення, іпотекодержатель вправі прийняти рішення про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору. Положення частини першої цієї статті не є перешкодою для реалізації права іпотекодержателя звернутись у будь-який час за захистом своїх порушених прав до суду у встановленому законом порядку (частина друга статті 35 зазначеного Закону).

Отже, за змістом частини першої статті 33 та частини першої статті 35 Закону України «Про іпотеку» реалізації права іпотекодержателя звернути стягнення на предмет іпотеки передує реалізація ним права вимагати дострокового виконання основного зобов`язання. І лише якщо останнє не виконане чи неналежно виконане, іпотекодержатель, якщо інше не передбачено законом, може звертати стягнення на предмет іпотеки. Недотримання цих правил є перешкодою для звернення стягнення на предмет іпотеки, але не перешкоджає іпотекодержателю звернутися з позовом до боржника про виконання забезпеченого іпотекою зобов`язання відповідно до частини другої статті 35 Закону України «Про іпотеку».

Вимоги частини першої статті 35 Закону України «Про іпотеку» не перешкоджають іпотекодержателю здійснювати права, визначені цим Законом та/або іпотечним договором, без попереднього повідомлення іпотекодавця тільки тоді, якщо викликана таким повідомленням затримка може спричинити знищення, пошкодження чи втрату предмета іпотеки (частина третя зазначеної статті).

Умови договору іпотеки та вимоги частини першої статті 35 Закону України «Про іпотеку» пов`язують можливість задоволення вимог кредитора про звернення стягнення на предмет іпотеки з дотриманням іпотекодержателем процедури належного надсилання іпотекодавцю та боржнику, якщо він є відмінним від іпотекодавця, вимоги про усунення порушення основного зобов`язання.

Належним слід вважати надсилання вимоги з дотриманням встановленого договором порядку на адресу отримувача, яка вказана в договорі або додатково повідомлена відповідно до умов договору. Якщо такий порядок договором не визначений, відповідно до звичаїв ділового обороту належне направлення вимоги може здійснюватися засобами поштового зв`язку чи кур`єрської служби, які дозволяють встановити зміст відправлення та підтвердити його вручення, наприклад, цінним листом з описом вкладеного відповідно до Правил надання послуг поштового зв`язку, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 05 березня 2009 року № 270.

Апеляційний суд звертає увагу на те, що належним дотриманням іпотекодержателем процедури повідомлення іпотекодавця та боржника, якщо він є відмінним від іпотекодавця, про вимогу стосовно усунення порушення слід вважати також таке повідомлення, що було надіслане належним чином, проте не отримане внаслідок недбалості або ухилення від отримання.

Направлення такої вимоги іпотекодавцю про усунення порушень основного зобов`язання обґрунтовується саме тим, що іпотекодавець має право замість боржника усунути порушення основного зобов`язання і тим самим убезпечити себе від звернення стягнення на належний йому предмет іпотеки.

У разі дотримання іпотекодержателем порядку належного надсилання вимоги про усунення порушення основного зобов`язання діє презумпція належного повідомлення іпотекодержателя про необхідність усунення порушень основного зобов`язання, яка може бути спростована іпотекодавцем в загальному порядку.

За відсутності такого належного надсилання вимоги відповідно до частини першої статті 35 Закону України «Про іпотеку» іпотекодавець не набуває права звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання.

Таким чином, недотримання вимог частини першої статті 35 Закону України «Про іпотеку» щодо належного надсилання іпотекодавцю та боржнику, якщо він є відмінним від іпотекодавця, вимоги про усунення порушення основного зобов`язання унеможливлює застосовування позасудового способу задоволення вимог іпотекодержателя.

При цьому метою повідомлення іпотекодержателем іпотекодавця та інших осіб є доведення до їх відома наміру іпотекодержателя звернути стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання. Тому іпотекодержатель набуває право звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання лише за умови належного надсилання вимоги, коли іпотекодавець фактично отримав таку вимогу або мав її отримати, але не отримав внаслідок власної недбалості чи ухилення від такого отримання.

У іншому випадку іпотекодержатель не набуває права звернути стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання, зокрема не вправі відчужувати предмет іпотеки іншій особі. За таких умов предмет іпотеки, придбаний іншою особою за договором з іпотекодержателем, є майном, придбаним в особи, яка не мала права його відчужувати. При цьому добросовісна особа, яка придбаває майно в особи, яка не є його власником, має пересвідчитися у наявності в останньої права розпоряджатися чужим майном.

Вказані висновки узгоджуються з правовою позицією Великої Палати Верховного Суду від 29 вересня 2020 року в справі № 757/13243/17 (провадження № 14-711цс19), на яку, зокрема, посилався апелянт в доводах апеляційної скарги.

Як вбачається з матеріалів справи та вірно встановлено судом першої інстанції, жодного належного та допустимого доказу дотримання банком порядку надіслання/отримання іпотекодавцем вимоги про усунення порушення основного зобов`язання згідно з вимогами пункту 61 Порядку № 1127 та пункту 6.2. іпотечного договору суду не надано.

Окрім того, апеляційний суд також бере до уваги, що стороною АТ «Альфа-Банк» також не доведено, що іпотекодавець фактично отримав таку вимогу або мав її отримати, проте не отримав внаслідок недбалості або ухилення від отримання.

Посилання апелянта на те, що докази вручення вимоги про усунення порушення основного зобов`язання АТ «Укрсоцбанк» до АТ «Альфа-Банк» не передавалися, однак знаходяться в матеріалах справи, апеляційний суд оцінює критично, як такі, що є припущеннями апелянта та не ґрунтуються на належних та допустимих доказах.

Конституцією України передбачено, що всі рівні перед законом і судом; змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості (статті 24 та 129).

За правилами ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (ч.1 ст.77 ЦПК України), а доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ч.6 ст.81 ЦПК України).

При цьому, належність доказів - правова категорія, яка свідчить про взаємозв`язок доказів з обставинами, що підлягають встановленню, як для вирішення всієї справи, так і для здійснення окремих процесуальних дій.

Правила допустимості доказів визначають легітимну можливість конкретного доказу підтверджувати певну обставину в справі. Правила допустимості доказів встановлені з метою об`єктивності та добросовісності у підтвердженні доказами обставин у справі, виходячи з того, що нелегітимні засоби не можуть використовуватися для досягнення легітимної мети, а також враховуючи те, що правосудність судового рішення, яке було ухвалене з урахуванням нелегітимного доказу, завжди буде під сумнівом.

Допустимість доказів є важливою ознакою доказів, що характеризує їх форму та означає, що обставини справи, які за законом повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами.

Згідно з ч. 2 ст. 77 ЦПК України, предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Відповідно до ч. 2 ст. 43 ЦПК України обов`язок надання усіх наявних доказів до початку розгляду справи по суті покладається саме на осіб, які беруть участь у справі.

Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

Окрім того, апеляційний суд не бере до уваги доводи апелянта щодо неможливості застосування в даній справі положень Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян, як забезпечення кредитів в іноземній валюті», оскільки судом першої інстанції зроблено висновок про те, що ОСОБА_1 не довела належними доказами, що в її власності відсутнє інше нерухоме майно і ця квартира є її єдиним житлом, а відтак відсутні усі передбачені Законом № 1304-VII умови для застосування мораторію на стягнення на предмет іпотеки.

Водночас доводи апелянта щодо наявності в АТ «Альфа-Банк» права вимагати усунення перешкод у користуванні та розпорядженні спірним майном апеляційний суд вважає необґрунтованими, оскільки судом першої інстанції вірно вставлено порушення АТ «Альфа-Банк» порядку набуття права власності на спірну нерухомість.

Отже, переглядаючи справу, колегія суддів дійшла висновку, що суд першої інстанції, дослідивши всебічно, повно, безпосередньо та об`єктивно наявні у справі докази, оцінив їх належність, допустимість, достовірність, достатність і взаємний зв`язок у сукупності, з`ясував усі обставини справи, на які сторони посилалися, як на підставу своїх вимог і заперечень, і з урахуванням того, що відповідно до ст.2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичної особи, ухвалив законне та обґрунтоване рішення про відмову в задоволенні первісних позовних вимог та про часткове задоволення зустрічних позовних вимог.

При цьому, колегія суддів враховує правовий висновок Верховного Суду № 524/3490/17-ц від 27.03.2019 року, згідно якого: «Із урахуванням того, що доводи касаційної скарги є ідентичними доводам позовної заяви та апеляційної скарги заявника, яким судами надана належна оцінка, Верховний Суд доходить висновку про відсутність необхідності повторно відповідати на ті самі аргументи заявника. При цьому судом враховано усталену практику Європейського суду з прав людини, який неодноразова відзначав, що рішення національного суду повинно містити мотиви, які достатні для того, щоб відповісти на істотні аспекти доводів сторін (рішення у справі Руїз Торія проти Іспанії). Це право не вимагає детальної відповіді на кожен аргумент, використаний стороною, більше того, воно дозволяє судам вищих інстанції просто підтримати мотиви, наведені судами нижчих інстанцій, без того, щоб повторювати їх».

Поряд з цим, враховуючи межі доводів апеляційної скарги, апеляційний суд не надає оцінку висновкам суду першої інстанції в частині відмови в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 .

За таких обставин, доводи апеляційної скарги колегією суддів розцінюються критично і до уваги не приймаються, оскільки зводяться лише до переоцінки доказів та тлумачення норм права на розсуд апелянтів, однак при цьому не ґрунтуються на нормах діючого законодавства та жодним чином не спростовують висновків суду, викладених в рішенні.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Отже, колегія суддів приходить до висновку, що рішення суду першої інстанції відповідає фактичним обставинам справи, ґрунтується на наявних у справі доказах, ухвалене з дотриманням норм матеріального і процесуального права і не може бути скасоване з підстав, викладених в апеляційній скарзі.

Керуючись ст.ст. 374, 375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, Київський апеляційний суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства «Альфа-Банк», подану представником - адвокатом Тищенко Крістіною Олександрівною, - залишити без задоволення.

Рішення Дарницького районного суду м. Києва від 21 вересня 2021 року - залишити без змін.

Дію рішення Дарницького районного суду м. Києва від 21 вересня 2021 року - поновити.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів у випадках, передбачених статтею 389 Цивільного процесуального кодексу України.

Головуючий: Р.В. Березовенко

Судді: О.Ф. Лапчевська

Г.І. Мостова