ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/903/22 Справа № 176/155/21 Категорія 33 Суддя у 1-й інстанції - Волчек Н. Ю. Суддя у 2-й інстанції - Петешенкова М. Ю.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 листопада 2022 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Дніпровського апеляційного суду у складі:

головуючого судді Петешенкової М.Ю.,

суддів Городничої В.С., Лаченкової О.В.,

при секретарі - Гаржі О.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпро цивільну справу

за апеляційною скаргою Державної казначейської служби України

на рішення Жовтоводського міського суду Дніпропетровської області від 19 липня 2021 року

у справі за позовом ОСОБА_1 , до Держави Україна в особі Головного управління Національної поліції у Дніпропетровській області Дніпропетровської обласної прокуратури, Державної казначейської служби України про стягнення моральної та матеріальної шкоди, завданої незаконними діями органу досудового розслідування, прокуратури і суду,

В С Т А Н О В И Л А:

У лютому 2021 року ОСОБА_1 звернувся до суду з вищезазначеним позовом, посилаючись на те, що вироком Заводського районного суду міста Дніпродзержинська від 14 травня 2018 року, залишеного без змін ухвалою Дніпровського апеляційного суду від 18 січня 2019 року останнього визнано невинуватим у вчиненні інкримінованого йому злочину за ч. 2 ст. 286 КК України та виправдано.

05 грудня 2019 року судова палата Касаційного кримінального суду у складі Верховного Суду переглянула справу за касаційною скаргою потерпілого ОСОБА_2 , та залишила без змін вирок Заводського районного суду міста Дніпродзержинська від 14 травня 2018 року та ухвалу Дніпровського апеляційного суду від 18 січня 2019 року.

Зазначає, що аналіз рішень судів першої, апеляційної та касаційної інстанцій у справі за обвинуваченням ОСОБА_1 вказує на те, що аргументи сторони захисту про недопустимість доказу, а саме висновку комплексної комісійної транспортно-трасологічної та судової автотехнічної експертизи №1908/1909 від 18 березня 2013 року, на яких наполягала сторона захисту від початку досудового слідства, є обґрунтованими. Отже, позивач переконаний в тому, що орган досудового слідства, прокурор та слідчий суддя діяли всупереч вимог Закону та порушили права ОСОБА_1 на стадії досудового слідства, що призвело до тривалого кримінального переслідування невинуватої особи. І лише завдяки наполегливості захисту, ретельному та справедливому судовому розгляду кримінального провадження, він, ОСОБА_1 , був виправданий та отримав можливість на відновлення свого порушеного права.

Вказує, що в період часу з 31 жовтня 2015 року по 05 грудня 2019 року перебував під слідством та судом, у зв`язку з протиправним притягненням до кримінальної відповідальності органом досудового слідства. Впродовж 4 років 1 місяця та 5 днів над ним постійно нависала загроза того, що він може бути безпідставно покараний позбавленням волі на строк від 3 до 8 років. Крім того, потерпілим (одночасно цивільним позивачем) під час розгляду кримінального провадження був пред`явлений до ОСОБА_1 позов на суму 500 тисяч морального та 50 тисяч матеріального збитків. Він розумів, що в разі його засудження, цей позов міг бути задоволений судом, що створило б для нього дуже великі фінансові труднощі.

Загроза бути безпідставно покараним призводила до душевних страждань та мала свої негативні наслідки. Весь час перебування під слідством та судом ОСОБА_1 постійно перебував у стані тривожності. Був змушений докладати додаткових зусиль для організації своїх повсякденних справ. Думки та розмови про можливі наслідки засудження викликали в нього нервові зриви. А розмови відбувались досить часто, оскільки він був змушений готуватись до слідчих дій та судових засідань, які відбувались щомісяця. Ще частіше він обговорював ситуацію у справі з адвокатом, який надавав правову допомогу. Хвилювання відносно розгляду справи були постійними.

Зазначає, що впродовж досудового та судового розгляду справи довелось понад 30 разів на власному транспортному засобі прибувати до слідчого та суду для участі в слідчих діях та в судовому розгляді. Кожна з таких поїздок була витратою часу та суттєвих матеріальних ресурсів. Адже місце постійного проживання ОСОБА_1 (м. Жовті Води, Дніпропетровської області) розташоване на відстані 90 км. від місця проведення досудового слідства (м. Кринички, Дніпропетровської області), та на майже 140 км. від місця розташування суду першої інстанції (м. Кам`янське, Дніпропетровської області). Чотири судових засідання відбулись у Дніпровському апеляційному суді (відстань понад 130 км.), та одне судове засідання у Верховному Суді (відстань понад 387 км.). Одна поїздка в обидві сторони, враховуючи стан доріг, погодні умови, час самого засідання, займала мінімум 4 години. Оскільки судові засідання завжди проводились в робочі дні, йому, як фізичній особі-підприємцю, довелось вносити корективі у свій робочий графік та працювати у поза робочий час, щоб надолужувати час, витрачений на зазначені поїздки.

Вказує, що впродовж часу перебування під слідством та судом був позбавлений можливості вільно планувати свій час. Частину своїх поїздок по Україні та за кордон йому довелось відмінити, а іншу планувати таким чином, щоб встигати з`являтись до слідчого та суду для участі в судових засіданнях. Незважаючи на те, що до нього не обирався запобіжний захід, він завжди з`являвся на виклики, щоб не давати навіть приводу для висновків про ухилення від явки.

Притягнення до кримінальної відповідальності відбилось на відносинах з близькими людьми, насамперед з батьком та матір`ю. Зважаючи на їх похилий вік та стан здоров`я він не бажав хвилювати їх новинами про існування обвинувачення у скоєні тяжкого злочину. Оскільки у них дуже близькі відносини в родині, йому доводилось тривалий час приховувати від батьків причини свого тривожного стану, що додавало йому душевних страждань. До моральної шкоди він відносить також і те, що умисними протиправними діями працівників правоохоронних органів, а саме слідчим Бородаєм Є.Ю. та прокурором Резніченко І.М., у його свідомості надовго спаплюжена віра в професійність та гідність працівників цих органів. Ігнорування обґрунтованих аргументів адвоката та суб`єктивний розгляд справи цими посадовими особами погіршили його ставлення до Національної поліції України та прокуратури України в цілому.

Також зазначає, що його права під час досудового слідства та судового розгляду справи захищав адвокат Кудлай М.О. У відповідності до досягнутих домовленостей та з урахуванням складності справи, часу, витраченого на участь у справі та отриманого результату, ОСОБА_1 були понесені витрати на правову допомогу під час розгляду кримінального провадження в загальному розмірі 52 900,00 грн. Так, за надання правової допомоги під час досудового слідства сплачено 13 000,00 грн; за надання правової допомоги під час судового розгляду судом першої інстанції сплачено 31 800,00 грн.; за надання правової допомоги під час судового розгляду судом апеляційної інстанції сплачено 4 800,00 грн.; за надання правової допомоги під час судового розгляду судом касаційної інстанції сплачено 3 300,00 грн. Адвокат за час розгляду справи склав понад двадцять процесуальних документів (заяви, скарги, клопотання, заперечення на апеляційну скаргу, заперечення на касаційну скаргу), а також приймав участь в абсолютно усіх процесуальних діях та усіх судових засіданнях, в тому числі у Верховному Суді. Понесені ним витрати на правову допомогу безпосередньо пов`язані з незаконними діями органів досудового слідства та прокуратури. Оскільки саме через протиправність пред`явленої підозри у кримінальному провадженні №0000964 він змушений був впродовж понад чотирьох років доводити в судах трьох інстанцій свою невинуватість.

Враховуючи зазначене, просить суд стягнути з Державного бюджету України на свою користь в рахунок відшкодування моральної шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів досудового розслідування і прокуратури в сумі 294 000,00 грн., а також в рахунок відшкодування матеріальної шкоди в сумі 52 900, грн.

Рішенням Жовтоводського міського суду Дніпропетровської області від 19 липня 2021 року позовні вимоги ОСОБА_1 задоволено частково.

Стягнуто з Державного бюджету України через Державну казначейську службу України шляхом списання у безспірному порядку з єдиного казначейського рахунку Державного бюджету України на користь ОСОБА_1 в рахунок відшкодування моральної шкоди, завданої незаконними діями органів досудового розслідування та прокуратури у розмірі 228 000,00 грн., 52 900,00 грн. в рахунок відшкодування матеріальної шкоди, а всього 297 900 грн. Вирішено питання щодо розподілу судових витрат.

Рішення суду першої інстанції мотивовано наявністю підстав для часткового задоволення позову. Відшкодування моральної шкоди за час перебування під слідством чи судом провадиться виходячи з розміру не менше одного мінімального розміру заробітної плати за кожен місяць перебування під слідством чи судом. Суд, врахувавши характер і обсяг страждань, яких зазнав позивач, тяжкість вимушених змін у його життєвих і суспільних стосунках, період перебування під слідством та судом (38 місяців), глибокі душевні страждання позивача, які спричинили завдання позивачу моральної шкоди у зв`язку з безпідставним перебуванням під слідством та судом, зважаючи на вимоги розумності, виваженості та справедливості, суд першої інстанції вважав, що на його користь підлягає стягненню відшкодування у розмірі 228 000,00 грн. Разом з тим, вважав доведеним завдання позивачу матеріальної шкоди, яка складається з витрат на правову допомогу у розмірі 52 900, грн.

Не погодившись з рішенням суду, Державна казначейська служби України звернулася з апеляційною скаргою в якій, посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просила рішення суду скасувати та ухвалити нове судове рішення про відмову у задоволенні позовних вимог.

Апеляційну скаргу мотивовано тим, що суд залишив поза увагою відсутність у повному обсязі доказів, якими мають бути підтверджені обставини справи та заподіяння позивачу моральних страждань або втрат немайнового характеру, встановлення факту протиправності дій слідчого поліції та прокуратури, факту наявності причинного зв`язку між щкодою та протиправними діями (бездіяльністю) працівників зазначених органів та їх вини у заподіянні цієї шкоди. Вважає, розмір морального відшкодування необґрунтовано завищеним.

Дніпропетровська обласна прокуратура подала відзив, у якому просила залишити апеляційну скаргу Державної казначейської служби України без задоволення, а рішення суду без змін, посилаючись на законність та обґрунтованість рішення суду.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених вимог, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а рішення суду без змін, виходячи з наступного.

Судом встановлено, що 31 жовтня 2015 року старший слідчий СВ Криничанського РВ ГУНП в Дніпропетровській області Бородай Є.Ю., за погодженням з прокурором прокуратури Криничанського району Дніпропетровської області Резніченко І.М., пред`явив ОСОБА_1 , підозру у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.286 КК України у кримінальному провадженні №0000964, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань 08 листопада 2013 року.

28 серпня 2016 року слідчий СВ Криничанського РВ ГУНП в Дніпропетровській області Бородай Є.Ю., за погодженням з прокурором прокуратури Криничанського району Дніпропетровської області Резніченко І.М., направив до суду обвинувальний акт у кримінальному провадженні №0000964 відносно ОСОБА_1 , за ч.2 ст.286 КК України, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань 08 листопада 2013 року.

14 травня 2018 року Заводський районний суд м.Дніпродзержинська проголосив Вирок, яким ОСОБА_1 у скоєнні інкримінованого йому кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.286 КК України, визнано невинуватим та виправдано. Вирок вмотивовано недоведеністю наявності складу злочину в діях обвинуваченого п.3 ч.1 ст.373 КПК України (а.с. 11-15).

18 січня 2019 року Дніпровський апеляційний суд переглянув справу за апеляційною скаргою потерпілого ОСОБА_2 , та залишив без змін вирок Заводського районного суду м.Дніпродзержинська від 14 травня 2018 року (а.с. 16-18).

05 грудня 2019 року судова палата Касаційного кримінального суду у складі Верховного Суду переглянула справу за касаційною скаргою потерпілого ОСОБА_2 , та залишила без змін вирок Заводського районного суду м.Дніпродзержинська від 14 травня 2018 року та ухвалу Дніпровського апеляційного суду від 18 січня 2019 року (а.с.19-22).

Протягом періоду з 31 жовтня 2015 року до 18 січня 2019 року позивач був вимушений регулярно приймати участь у слідчих діях та судових засіданнях, витрачаючи на це час, що вимагало від нього додаткових зусиль необхідних для організації життя. Сам факт знаходження під кримінальним переслідуванням, а також факт обрання відносно нього запобіжного заходу у вигляді особистого зобов`язання, мав для нього стресові наслідки, він був змушений захищатись від пред`явленого обвинувачення, що призводило до цілком природних хвилювань, що негативно вплинуло на його звичний уклад життя, тобто зумовило моральні страждання і переживання.

Відповідно до статті 6 Конвенції кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Частиною першою статті 8 Конституції України передбачено, що в Україні визнається і діє принцип верховенства права. Суддя, здійснюючи правосуддя, керується верховенством права (частина перша статті 129 Конституції України).

Суд, здійснюючи правосуддя на засадах верховенства права, забезпечує кожному право на справедливий суд та повагу до інших прав і свобод, гарантованих Конституцією і законами України, а також міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України (стаття 2 Закону України "Про судоустрій і статус суддів").

Згідно з частиною першою статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до частини першої статті 3 Конституції України людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю.

Статтею 56 Конституції України передбачено, що кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.

Частинами першою, другою статті 1176 ЦК України передбачено,що шкода, завдана фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт, відшкодовується державою у повному обсязі незалежно від вини посадових і службових осіб органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду. Право на відшкодування шкоди, завданої фізичній особі незаконними діями органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду, виникає у випадках, передбачених законом.

Шкода, завдана громадянинові внаслідок незаконного засудження, незаконного повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, незаконного взяття і тримання під вартою, незаконного проведення в ході кримінального провадження обшуку, виїмки, незаконного накладення арешту на майно, незаконного відсторонення від роботи (посади) та інших процесуальних дій, що обмежують права громадян, підлягає відшкодуванню на підставі Закону України "Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду".

Згідно з пунктом 2 частини першої статті 2 Закону України "Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду" право на відшкодування шкоди в розмірах і в порядку, передбачених цим Законом, виникає у випадку закриття кримінального провадження за відсутністю події кримінального правопорушення, відсутністю у діянні складу кримінального правопорушення або невстановленням достатніх доказів для доведення винуватості особи у суді і вичерпанням можливостей їх отримати.

Відповідно до статті 3 Закону України "Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду" у наведених в статті 1 цього Закону випадках громадянинові відшкодовуються (повертаються): 1) заробіток та інші грошові доходи, які він втратив внаслідок незаконних дій; 2) майно (в тому числі гроші, грошові вклади і відсотки по них, цінні папери та відсотки по них, частка у статутному фонді господарського товариства, учасником якого був громадянин, та прибуток, який він не отримав відповідно до цієї частки, інші цінності), конфісковане або звернене в доход держави судом, вилучене органами досудового розслідування, органами, які здійснюють оперативно-розшукову діяльність, а також майно, на яке накладено арешт; 3) штрафи, стягнуті на виконання вироку суду, судові витрати та інші витрати, сплачені громадянином; 4) суми, сплачені громадянином у зв`язку з поданням йому юридичної допомоги; 5) моральна шкода.

Відшкодування шкоди у випадках, передбачених пунктами 1, 3, 4 і 5 статті 3 цього Закону, провадиться за рахунок коштів державного бюджету. Відшкодування моральної шкоди провадиться у разі, коли незаконні дії органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури і суду завдали моральної втрати громадянинові, призвели до порушення його нормальних життєвих зв`язків, вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Моральною шкодою визнаються страждання, заподіяні громадянинові внаслідок фізичного чи психічного впливу, що призвело до погіршення або позбавлення можливостей реалізації ним своїх звичок і бажань, погіршення відносин з оточуючими людьми, інших негативних наслідків морального характеру (стаття 4 Закону України "Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду").

Питання про відшкодування моральної шкоди за заявою громадянина вирішується судом відповідно до чинного законодавства в ухвалі, що приймається згідно з частиною першою статті 12 (частина перша статті 13 Закону України "Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду").

Частинами першою та другою статті 23 ЦК України передбачено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів;3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Частиною третьою статті 23 ЦК України визначено, що моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Згідно з частинами другою, третьою статті 13 Закону України "Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду" розмір відшкодування моральної шкоди визначається з урахуванням обставин справи в межах, встановлених цивільним законодавством. Відшкодування моральної шкоди за час перебування під слідством чи судом провадиться виходячи з розміру не менше одного мінімального розміру заробітної плати за кожен місяць перебування під слідством чи судом.

Вказаним Законом передбачено, що розмір відшкодування моральної шкоди за час перебування під слідством чи судом повинен визначатися судом із врахуванням мінімального розміру заробітної плати.

Викладене дає підстави для висновку, що у випадках, коли межі відшкодування моральної шкоди визначаються у кратному співвідношенні до мінімального розміру заробітної плати, суд при вирішенні питання має виходити з такого розміру мінімальної заробітної плати, що є чинним на час розгляду справи, при цьому визначений законом розмір відшкодування є тим мінімальним розміром, що гарантований державою, а суд, враховуючи обставини конкретної справи, вправі застосувати й більший розмір відшкодування.

Згідно із правовим висновком, викладеним Верховним Судом України у постанові від 02 грудня 2015 року у справі № 6-2203цс15, відповідно до частини третьої статті 13 Закону України "Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду" відшкодування моральної шкоди за час перебування під слідством чи судом проводиться виходячи з розміру не менше одного мінімального розміру заробітної плати за кожен місяць перебування під слідством чи судом, при цьому суд при вирішенні цього питання має виходити з такого розміру мінімальної заробітної плати, що діє на час розгляду справи.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 20 вересня 2018 року у справі № 686/23731/15-ц (провадження № 14-298цс18) зроблено висновок про те, що моральною шкодою визначаються страждання, заподіяні громадянинові внаслідок фізичного чи психічного впливу, що призвело до погіршення або позбавлення можливості реалізації ним своїх звичок і бажань, погіршення відносин з оточуючими людьми, інших негативних наслідків морального характеру. У випадках, коли межі відшкодування моральної шкоди визначаються у кратному співвідношенні з мінімальним розміром заробітної плати чи неоподатковуваним мінімумом доходів громадян, суд при вирішенні цього питання має виходити з такого розміру мінімальної заробітної плати чи неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, що діють під час розгляду справи. Законодавець визначив мінімальний розмір моральної шкоди, виходячи з установленого законодавством розміру заробітної плати на момент розгляду справи судом, за кожен місяць перебування під слідством та судом. Тобто цей розмір у будь-якому випадку не може бути зменшено, оскільки він є гарантованим мінімумом. Але визначення розміру відшкодування залежить від таких чинників, як характер і обсяг страждань (фізичного болю, душевних і психічних страждань тощо), яких зазнав позивач, можливості відновлення немайнових втрат, їх тривалість, тяжкість вимушених змін у його життєвих і суспільних стосунках, ступінь зниження престижу, репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, і сама можливість такого відновлення у необхідному чи повному обсязі.

Тобто суд повинен з`ясувати усі доводи позивача щодо обґрунтування ним як обставин спричинення, так і розміру моральної шкоди, дослідити надані докази, оцінити їх та визначити конкретний розмір моральної шкоди, зважаючи на засади верховенства права, вимоги розумності, виваженості і справедливості.

Аналогічна позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 22 квітня 2019 року у справі № 236/893/17, Верховним Судом: у постановах від 21 жовтня 2020 року у справі № 754/8730/19 від 03 березня 2021 року у справі № 638/509/19.

Визначений законом розмір є мінімальним, що гарантований державою, а суд, враховуючи обставини конкретної справи, може застосувати й більший розмір відшкодування, а обмеження максимального розміру моральної шкоди Законом України "Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду" не передбачено.

Вирішуючи питання про відшкодування моральної шкоди та визначаючи її розмір, суди, керуючись засадами справедливості, добросовісності та розумності, виходять із встановлених фактичних обставин кожної окремо взятої справи.

Визначаючи розмір відшкодування, суд має керуватися принципами розумності, справедливості та співмірності. Розмір відшкодування моральної шкоди має бути не більшим, ніж достатньо для розумного задоволення потреб потерпілої особи, і не повинен приводити до її безпідставного збагачення.

Такі ж висновки щодо застосування норм права у подібних правовідносинах викладені у постановах Верховного Суду: від 22 грудня 2021 року в справі № 210/1282/20, від 03 травня 2022 року в справі № 159/6473/20-ц.

Враховую вищезазначене, суд першої інстанції, вірно встановивши дійсні обставини справи, надавши належну оцінку зібраним доказам, правильно застосував норми матеріального права, не допустив порушень норм процесуального права, які призвели б до неправильного вирішення спору, дійшов обґрунтованого висновку про часткове задоволення позову.

Необґрунтованими є доводи апеляційної скарги про відсутність у повному обсязі доказів, якими мають бути підтверджені обставини справи та заподіяння позивачу моральних страждань або втрат немайнового характеру, встановлення факту протиправності дій слідчого поліції та прокуратури, факту наявності причинного зв`язку між щкодою та протиправними діями (бездіяльністю) працівників зазначених органів та їх вини у заподіянні цієї шкоди, оскільки встановлені в ході розгляду справи обставини, зокрема, порушення щодо позивача кримінальної справи; притягнення його як обвинуваченого; проведення допитів як підозрюваного та обвинуваченого; численні виклики у судові засідання в статусі підсудного; допити судом як підсудного у своїй сукупності так і кожна окремо є психотравмуючими для ОСОБА_1 , внаслідок чого йому заподіяно психічні та душевні страждання.

Колегія суддів відхиляє доводи апеляційної скарги про те, що розмір морального відшкодування є завищеним, оскільки суд першої інстанції при вирішенні питання щодо відшкодування такої шкоди, керувався виключно визначеним законом розміром моральної шкоди, який є мінімальним, що гарантований державою.

Отже, приведені в апеляційній скарзі доводи фактично зводяться до тлумачення діючого законодавства, незгоди з рішенням суду, переоцінки висновків рішення суду та не спростовують правильність рішення суду першої інстанції.

Таким чином, переглядаючи справу, відповідно до вимог 367 ЦПК України в межах доводів та вимог апеляційної скарги, за наявними в справі доказами, апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, у зв`язку з чим, апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду без змін.

Згідно ст. 141 ЦПК України, судові витрати, у зв`язку з переглядом судового рішення, розподілу не підлягають.

Керуючись ст.ст. 259, 268, 367, 374, 375, 382, 384 ЦПК України, -

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу Державної казначейської служби України залишити без задоволення.

Рішення Жовтоводського міського суду Дніпропетровської області від 19 липня 2021 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Головуючий: М.Ю. Петешенкова

Судді: В.С. Городнича

О.В. Лаченкова