КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

22 лютого 2022 року м. Київ

Справа №752/17895/20

Апеляційне провадження № 22-ц/824/3065/2022

Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: судді-доповідача: Соколової В.В.

суддів: Андрієнко А.М., Поліщук Н.В.

розглянув в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Голосіївського районного суду міста Києва ухваленого під головуванням судді Шевченко Т.М. 31 грудня 2020 року в м. Києві, у справі за позовом Приватного акціонерного товариства «Асфальтобетонний завод «АБ Столичний» до ОСОБА_1 про відшкодування працівником матеріальної шкоди,

В С Т А Н О В И В

У вересні 2020 року представник ПрАТ «Асфальтобетонний завод «АБ Столичний» звернувся до суду з вищевказаним позовом.

Позовні вимоги мотивовані тим, що 29 квітня 2020 року ОСОБА_1 під час планового вивезення будівельних відходів на самоскиді МАЗ 6516В9 д.н.з. НОМЕР_1 , який належить ПрАТ «АБ Столичний», на сміттєвому полігоні № 6 по вул. Новопирогівський Шлях,9/96 м. Києва, не впевнившись в безпечності маневру, допустив перевертання транспортного засобу на лівий бік, що призвело до його ушкодження та, як наслідок, завдання матеріальних збитків підприємству.

За результатами проведення службового розслідування згідно Акту службового розслідування від 30 квітня 2020 року винуватцем ДТП та завданню шкоди підприємству визнано водія транспортного засобу ОСОБА_1 .

Постановою судді Голосіївського районного суду м. Києва від 12 червня 2020 року ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП.

Згідно звіту про оцінку вартості матеріального збитку заподіяного власнику колісного транспортного засобу № 180/04-20 від 19 травня 2020 року вартість матеріального збитку, завданого ПрАТ «АБ Столичний» внаслідок ДТП, складає 56385,74 грн.

Позивач зазначає, що середній місячний заробіток ОСОБА_1 за березень-квітень 2020 року складає 27811,60 грн. Ухиляючись від виконання свого зобов`язання та відшкодування ПрАТ «АБ Столичний» завданої матеріальної шкоди, ОСОБА_1 написав заяву на звільнення та був звільнений на підставі наказу № 239-к від 08 травня 2020 року. При звільненні були проведені всі розрахунки з працівником відповідно до вимог чинного законодавства України.

У зв`язку з тим, що відповідач, завдані збитки, добровільно відшкодовувати відмовляється, позивач просив суд стягнути з ОСОБА_1 матеріальну шкоду, завдану підприємству, в розмірі 27811,60 грн, суму витрат на проведення експертної оцінки щодо визначення матеріального збитку власнику автомобіля у розмірі 2500,00 грн, суму витрат на проведення діагностики та зміни геометрії рами у розмірі 1 500,00 грн та судовий збір в розмірі 2102,00 грн.

Заочним рішенням Голосіївського районного суду міста Києва від 31 грудня 2020 року позов Приватного акціонерного товариства «Асфальтобетонний завод «АБ Столичний» до ОСОБА_1 про відшкодування працівником матеріальної шкоди - задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Приватного акціонерного товариства «Асфальтобетонний завод «АБ Столичний» матеріальну шкоду в розмірі 27811,60 грн, суму витрат на проведення експертної оцінки щодо визначення матеріального збитку власнику автомобіля у розмірі 2500,00 грн, суму витрат на проведення діагностики на зміни геометрії рами у розмірі 1500,00 грн та 2102,00 грн судового збору.

Задовольняючи позовні вимоги в повному обсязі, суд першої інстанції виходив з їх обґрунтованості та вказав, що обставини, викладені в позовній заяві, знайшли своє підтвердження в ході судового розгляду.

Не погодився із вказаним рішення суду ОСОБА_1 , його представником подано апеляційну скаргу, в якій він посилається на порушення судом першої інстанції норм процесуального та матеріального права, неповне з'ясування обставин, що мають значення для справи. Представник відповідача зазначає, що ухвала суду першої інстанції від 20 вересня 2021 року про залишення заяви відповідача про перегляд заочного рішення без задоволення є необґрунтованою та такою, що суперечить обставинам справи. Представник вказує на те, що при ухваленні заочного рішення у даній справі судом не було в повній мірі виконано вимоги для його прийняття. Відповідач не повідомлявся про відкриття провадження у справі, копію позовної заяви з додатками та ухвалу про відкриття провадження у справі не отримував, про що свідчать матеріали справи, в яких відсутні відповідні докази направлення відповідачу копії позовної заяви та ухвали про відкриття провадження у справі. З самим текстом рішення представник відповідача ознайомився в суді 30 лютого 2021 року (розписка про отримання копії рішення міститься на обкладинці-останній сторінці судової справи). Окрім того, в матеріалах справи відсутні дані, що позивач не заперечує проти заочного порядку вирішення справи. Суд вирішив розглядати справу в заочному порядку без постановлення ухвали.

З оскаржуваним рішенням відповідач частково не погоджується в частині стягнення з відповідача суми витрат на проведення експертної оцінки щодо визначення матеріального збитку власнику автомобіля у розмірі 2500,00 грн, та суми витрат на проведення діагностики на зміни геометрії рами у розмірі 1500,00 грн.

Вказує, що замовлення експертизи та отримання експертного висновку за ініціативою позивача до звернення до суду не дають підстав для подальшого відшкодування витрат на його підготовку. Також зазначає, що ФОП ОСОБА_2 не має кваліфікацію судового експерта, а є лише сертифікованим оцінювачем, і суд помилково назвав «експертною оцінкою» надану позивачем копію «звіту про оцінку вартості матеріального збитку заподіяного власнику транспортного засобу». Також зазначає, що витрати на «ремонтні роботи НОМЕР_4 МАЗ: діагностика геометрії рами автомобіля» сплачені позивачем на підставі рахунку №ГТ-0007770 від 05 травня 2020 року не відносяться до судових витрат, а лише можуть входити у вартість ремонтних робіт, однак, як і висновок спеціаліста-оцінювача, не можуть стягуватися понад розмір середнього місячного заробітку найманого працівника.

На підставі викладеного просить рішення суду першої інстанції скасувати частково, в частині стягнення суми витрат на проведення експертної оцінки щодо визначення матеріального збитку власнику автомобіля у розмірі 2500,00 грн та суми витрат на проведення діагностики на зміни геометрії рами у розмірі 1500,00 грн та ухвалити в цій частині нове рішення, яким відмовити в задоволенні цих вимог, в іншій частині залишити рішення без змін, а також покласти судові витрати на позивача в частині, пропорційній позовним вимогам, в задоволенні яких відмовлено, а також в частині витрат на апеляційне оскарження.

У відзиві на апеляційну скаргу представник ПрАТ «Асфальтобетонний завод «АБ Столичний» вказує на те, що рішення суду першої інстанції законним, обґрунтованим та просить залишити його без змін, а апеляційну скаргу відповідача без задоволення. Зазначає, що витрати понесені ними на проведення експертної оцінки щодо визначення матеріального збитку власнику автомобіля у розмірі 2500,00 грн та витрати пронесені на проведення діагностики на зміни геометрії рами у розмірі 1500,00 грн, є витратами пов`язаними з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду та які відповідно до положень ст. 133 ЦПК України підлягають стягненню з відповідача на їх користь.

У порядку ч.1 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Згідно з ч.13 ст. 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Заслухавши доповідь судді, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Враховуючи наявність в апеляційній скарзі доводів щодо порушення судом першої інстанції норм процесуального права, апеляційний суд вважає за доцільне перш за все здійснити перевірку саме цих обставин.

Статтею 280 ЦПК України передбачено умови проведення заочного розгляду справи, якою визначено, що суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов:1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; 2) відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; 3) відповідач не подав відзив; 4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи. У разі участі у справі кількох відповідачів заочний розгляд справи можливий у випадку неявки в судове засідання всіх відповідачів. У разі зміни позивачем предмета або підстави позову, зміни розміру позовних вимог суд відкладає судовий розгляд для повідомлення про це відповідача.

Відповідно до ст. 281 ЦПК України, про заочний розгляд справи суд постановляє ухвалу. Розгляд справи і ухвалення заочного рішення проводиться за правилами загального чи спрощеного позовного провадження з особливостями, встановленими цією главою.

Відповідно до ч. 5 ст. 279 ЦПК України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. За клопотанням однієї із сторін або з власної ініціативи суду розгляд справи проводиться в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін.

Таким чином, за загальним правилом у порядку спрощеного провадження справа розглядається без повідомлення сторін, тобто без проведення судового засідання. Очевидно, що в такому випадку відповідач не повідомляється про дату, час і місце судового засідання та не може з`явитися в судове засідання, яке не проводиться, а тому з формальних причин виконання двох умов заочного розгляду справи, передбачених пп. 1, 2 ч. 1 ст. 280 ЦПК України, є неможливим.

Отже, за чинної редакції ч. 1 ст. 280 ЦПК України розгляд справи у порядку заочного провадження, а також ухвалення заочного рішення можливі за правилами загального чи спрощеного позовного провадження, але тільки в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін.

З матеріалів справи вбачається, що ухвалою Голосіївського районного суду м. Києва від 21 вересня 2020 року відкрито спрощене провадження у справі за позовом Приватного акціонерного товариства «Асфальтобетонний завод «АБ Столичний» до ОСОБА_1 про відшкодування працівником матеріальної шкоди /а.с. 112-113/.

Адреса зареєстрованого місця проживання відповідача була перевірена в установленому процесуальним законом порядку, на цю адресу судом направлялась копія ухвали суду про відкриття спрощеного позовного провадження без виклику сторін та копія позовної заяви, однак судова кореспонденція була повернута поштовим відділення з відміткою «адресат відсутній за вказаною адресою» /а.с.115/.

Ухвалюючи заочне рішення, суд першої інстанції вказав на те, що ухвалою Голосіївського районного суду м. Києва від 21 вересня 2020 року відкрито спрощене позовне провадження без виклику (повідомлення) сторін, та зазначив, що оскільки розгляд справи відбувається в порядку спрощеного провадження без повідомлення учасників справи, особи, які беруть участь у справі, не викликались.

Однак судом першої інстанції не було враховано зазначених вище норм процесуального права та не взято до уваги, що в даній справі ухвалення заочного рішення без повідомлення відповідача про час і місце судового засідання та без проведення судового засідання, є неможливим , оскільки не відповідає вимогам ст. 280 ЦПК України.

Не було враховано судом зазначених положень ЦПК України і при постановленні ухвали суду про залишення без задоволення заяви ОСОБА_1 про перегляд заочного рішення.

Таким чином, ухвалюючи заочне рішення у справі, суд першої інстанції припустився порушень норм процесуального права.

По суті спірних правовідносин апеляційним судом встановлено, що відповідно до наказу № 143-К від 04 грудня 2017 року ОСОБА_1 був прийнятий на посаду водія автотранспортного засобу з 05 грудня 2017 року в ПрАТ «АБ Столичний» /а.с. 10/.

29 квітня 2020 року ОСОБА_1 під час планового вивезення будівельних відходів на самоскиді МАЗ 6516В9 д.н.з. НОМЕР_1 , який належить ПрАТ «АБ Столичний», на сміттєвому полігоні №6 по вул. Новопирогівський Шлях,9/96 м. Києва, не впевнившись в безпечності маневру, допустив перевертання транспортного засобу на лівий бік, що призвело до його ушкодження та, як наслідок, завдання матеріальних збитків підприємству.

У результаті перевертання був пошкоджений самоскид МАЗ 6516В9 д.н.з. НОМЕР_1 , який належить ПрАТ «АБ Столичний».

Постановою судді Голосіївського районного суду м. Києва від 12 червня 2020 року ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП /а.с. 116-117/.

На підставі доповідних записок начальника автомобільної колони Ткачова Т.О., доповідної записки інженера з безпеки руху ОСОБА_3 від 30 квітня 2020 року та пояснювальної записки ОСОБА_1 , керівником підприємства був виданий наказ № 57 від 30 квітня 2020 року «Про створення тимчасової комісії для розслідування факту завданої шкоди за участю автомобіля, та спричиненого ДТП, який належить ПрАТ «АБ Столичний». За результатами проведення службового розслідування згідно Акту службового розслідування від 30 квітня 2020 року винуватцем ДТП та завдавачем шкоди підприємству визнано водія транспортного засобу ОСОБА_1 /а.с. 11,13,15,16-24/.

30 квітня 2020 року між ПрАТ «АБ Столичний» та ФОП ОСОБА_2 було укладено договір на проведення експертної оцінки № 180/04-20 від 30 квітня 2020 року для проведення експертної оцінки щодо визначення матеріального збитку, завданого ОСОБА_1 , автомобілю МАЗ 6516 В9 д.н.з. № НОМЕР_1 , який належить ПрАТ «АБ Столичний» та перераховано кошти за надання даних послуг в сумі 2500,00 грн /а.с. 27-30/.

Згідно висновку про оцінку вартості матеріального збитку заподіяного власнику колісного транспортного засобу №180/04-20 від 19 травня 2020 року, вартість матеріального збитку завданого ПрАТ «АБ Столичний» внаслідок ДТП складає 56385,74 грн /31-59/.

ТОВ «Гроцький транс» було проведено діагностику ушкоджень транспортного засобу МАЗ 6516 В9 д.н.з. № НОМЕР_1 на предмет деформаційної зміни геометрії рами внаслідок завданих ушкоджень, за надані послуги позивачем було сплачено 1500,00 грн /а.с. 61/

Відповідно до Наказу № 239-к від 05 травня 2020 року ОСОБА_1 був звільнений з посади водія автотранспортних засобів 1 кл. на підставі ст. 38 КЗпП України «Розторгнення безстрокового трудового договору з ініціативи працівника з поважної причини» /а.с. 67/.

Відповідно до ст.13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності.

Згідно зі ст.81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є: витрати, яких особа зазнала у зв'язку зі знищенням або пошкодження речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки) (п.1 ч.2, ч.1 ст. 22 ЦК України).

Збитки відшкодовуються у повному обсязі, якщо договором або законом не передбачено відшкодування у меншому або більшому розмірі (ч.3 ст.22 ЦК України).

Частиною 1,2 ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини.

Положеннями ч.1 ст.130 КЗпП України передбачено матеріальну відповідальність працівників за шкоду, заподіяну підприємству, установі, організації, внаслідок порушення покладених на них трудових обов'язків.

При покладанні матеріальної відповідальності права і законні інтереси працівників гарантується шляхом встановлення відповідальності тільки за пряму дійсну шкоду, лише в межах і порядку, передбачених законодавством, і за умови, коли така шкода заподіяна підприємству, установі, організації винними протиправними діями (бездіяльністю) працівника (вимоги ч. 2ст. 130 КЗпП України).

Відповідно до ст. 132 КЗпП України за шкоду, заподіяну підприємству, установі, організації при виконанні трудових обов`язків, працівники, крім працівників, що є посадовими особами, з вини яких заподіяно шкоду, несуть матеріальну відповідальність у розмірі прямої дійсної шкоди, але не більше середнього місячного заробітку. Матеріальна відповідальність понад середній заробіток допускається лише у випадках, зазначених у законодавстві.

Під прямою дійсною шкодою, зокрема, слід розуміти втрату, погіршення або зниження цінності майна, необхідність для підприємства, установи, організації провести затрати на відновлення, придбання майна чи інших цінностей або провести зайві, тобто викликані внаслідок порушення працівником трудових обов`язків, грошові виплати. Згідно зі ст. 130 КЗпП не одержані або списані в доход держави прибутки з підстав, пов`язаних з неналежним виконанням працівником трудових обов`язків (так само як і інші неодержані прибутки) не можуть включатися до шкоди, яка підлягає відшкодуванню.

При матеріальній відповідальності в межах середнього місячного заробітку він визначається відповідно до затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 8 лютого 1995 р. № 100 Порядку обчислення середньої заробітної плати (зі змінами, внесеними постановою Кабінету Міністрів України від 16 травня 1995 р. № 348, а саме виходячи з виплат за останні два календарні місяці роботи, що передують вирішенню судом справи про відшкодування шкоди, або за фактично відпрацьований час, якщо працівник пропрацював менше двох місяців, а в разі коли працівник останні місяці перед вирішенням справи не працював або справа вирішується після його звільнення - виходячи з виплат за попередні два місяці роботи на даному підприємстві (в установі, організації).

Порядок розрахунку середнього заробітку регулюється Постановою Кабінету Міністрів України від 08 лютого 1995 року №100 (далі по тексту Порядок).

Відповідно до абзацу 3 п.2 Порядку в даному випадку середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні 2 календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов`язана відповідна виплата. Працівникам, які пропрацювали на підприємстві, в установі, організації менше двох календарних місяців, середня заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за фактично відпрацьований час. Якщо протягом останніх двох календарних місяців працівник не працював, середня заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за попередні два місяці роботи. Якщо і протягом цих місяців працівник не відпрацював жодного робочого дня, середня заробітна плата обчислюється відповідно до останнього абзацу пункту 4 цього Порядку.

Згідно п.5 Порядку нарахування виплат у всіх випадках збереження середньої заробітної плати провадиться виходячи з розміру середньоденної (годинної) заробітної плати.

Пунктом 8 Порядку передбачено, що нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період.

З наведених обставин справи вбачається, що сторони перебували у трудових відносинах до 08 травня 2020 року. В цей період відповідачем були вчинені дії внаслідок яких заподіяно шкоду позивачу.

Відповідно до ст. 132 КЗпП України відповідач, за заподіяну ним шкоду підприємству, а саме ушкодження транспортного засобу МАЗ 6516В9 д.н.з. НОМЕР_2 , повинен нести матеріальну відповідальність у розмірі свого середнього місячного заробітку.

Відповідно до довідки №13, заробітна плата ОСОБА_1 за останні два місяці перед звільненням становила - березень 2020 року -28095,65 грн, квітень 2020 року 27527,55 грн, всього 55623,20 грн, а кількість робочих днів за два дані місяці становить 42 дні (березень 21 день, квітень 21 день). Середньоденна заробітна плата становить 1324,36 грн (55623,20 грн/42 р.д.). Середньомісячне число робочих днів - 21 день ((21+21):2). Середньомісячна заробітна плата відповідача становить 27811,60 грн (1324,36 грн х 21 дня).

Таким чином, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню матеріальна шкода у розмірі середнього місячного заробітку - 27811,60 грн, яка є сумою матеріального збитку завданого власнику пошкодженого майна його працівником.

З матеріалів справи також вбачається, що 30 квітня 2020 року між ПрАТ «АБ Столичний» та ФОП ОСОБА_2 було укладено договір на проведення експертної оцінки № 180/04-20 від 30 квітня 2020 року для проведення експертної оцінки щодо визначення матеріального збитку, завданого ОСОБА_1 , автомобілю МАЗ 6516 В9 д.н.з. № НОМЕР_1 , який належить ПрАТ «АБ Столичний» .

Як вбачається з копії платіжного доручення №17962 від 30 квітня 2020 року ПрАТ «АБ Столичний» сплатив на користь ФОП ОСОБА_2 2500,00 грн за проведення оцінки матеріального збитку, завданого ОСОБА_1 , автомобілю МАЗ 6516 В9 д.н.з. № НОМЕР_1 /а.с. 29/.

Також ТОВ «Гроцький транс» на замовлення ПрАТ «АБ Столичний» було проведено діагностику ушкоджень транспортного засобу МАЗ 6516 В9 д.н.з. НОМЕР_1 на предмет деформаційної зміни геометрії рами внаслідок завданих ушкоджень, за надані послуги позивачем було сплачено 1500,00 грн згідно платіжного доручення №17987 від 06 травня 2020 року /а.с. 61/.

З урахуванням встановлених обставин та наданих на їх підтвердження доказів, колегія суддів приходить до висновку, що оплата за складання Звіту про оцінку вартості матеріального збитку заподіяного власнику колісного транспортного засобу №180/04-20 на замовлення ПрАТ «АБ Столичний» з визначення вартості матеріального збитку, завданого власнику транспортного засобу, та за проведення діагностики ушкоджень транспортного засобу МАЗ 6516 В9 д.н.з. НОМЕР_1 на предмет деформаційної зміни геометрії рами внаслідок завданих ушкоджень, є необхідними витратами, які позивач мав зробити для відновлення свого порушеного права (реальними збитками), а тому колегія суддів вважає наявними підстави для стягнення з відповідача на користь позивача вказаних витрат в сумі 4000,00 грн.

Разом з цим, вказані витрати в сумі 4000,00 грн не можуть стягуватися з відповідача понад розмір середнього місячного заробітку, оскільки за шкоду, заподіяну підприємству, установі, організації при виконанні трудових обов`язків, працівник, з вини якого заподіяно шкоду, несе матеріальну відповідальність у розмірі прямої дійсної шкоди, але не більше середнього місячного заробітку, тобто в межах 27811,60 грн, а тому позовні вимоги в цій частині задоволенню не підлягають.

Таким чином, доводи апеляційної скарги відповідача знайшли своє підтвердження.

Вказані вище обставини та норми матеріального права не були враховані судом першої інстанції, в зв`язку з чим має місце порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, що дає апеляційному суду підстави для скасування рішення суду першої інстанції та ухвалення нового судового рішення про часткове задоволення позовних вимог.

Стосовно розподілу судових витрат, суд апеляційної інстанції виходить з наступного.

Так, в апеляційній скарзі відповідач просить стягнути з позивача на його користь витрати на правничу допомогу в розмірі 3600,00 грн (з розрахунку одна година роботи адвоката - 1200, 00 грн), зокрема - 1 година (1200,00 грн) за ознайомлення та вивчення матеріалів справи, узгодження правової позиції з клієнтом, та 2400, 00 грн (2 год.) за складання та направлення апеляційної скарги.

Згідно з ч. 1 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу (п.1 ч.3 ст. 133 ЦПК України).

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат:

1) розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу професійну правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката, визначається згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Разом із тим розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду, за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду (ч. 8 ст. 141ЦПК України).

Для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги (ч. 3 ст. 137 цього Кодексу).

Водночас за змістом ч.4 ст. 137 ЦПК України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із:

1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг);

2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг);

3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт;

4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У разі недотримання вимог частини 4 цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення не співмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами (ч. 5 ст. 137 ЦПК України).

На підтвердження вказаних витрат, представник відповідача додає до апеляційної скарги Договір про надання професійної правничої допомоги від 29 липня 2021 року; Акт приймання-передачі наданих послуг №18-10/2021 за Договір про надання професійної правничої допомоги від 29 липня 2021 року, відповідно до якого адвокатом витрачено 3 години, зокрема - 1 година (1200,00 грн) за ознайомлення та вивчення матеріалів справи, узгодження правової позиції з клієнтом, та 2400, 00 грн (2 год.) за складання та направлення апеляційної скарги, копія ордеру на надання правничої допомоги та копію свідоцтва про право на зайняття адвокатською діяльністю.

Представник позивача при поданні відзиву на апеляційну скаргу клопотання щодо зменшення розміру витрат на професійну правничу допомогу до суду апеляційної інстанції не надав.

А тому беручи до уваги вищевикладене, а також ту обставину, що апеляційна скарга відповідача підлягає до задоволення повністю, колегія суддів вважає, що представником відповідача - адвокатом Нурищенко С.В. доведено належними та допустимими доказами понесення відповідачем витрат на професійну правничу допомогу в розмірі 3600,00 грн, а тому з ПрАТ «АБ Столичний» на користь ОСОБА_1 підлягають стягненню понесені ним витрати на професійну правничу допомогу при розгляді справи в суді апеляційної інстанції у сумі 3600,00 грн.

Відповідно до ч.13 ст. 141 ЦПК України, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Так, при подачі позову до суду першої інстанції, позивачем було сплачено 2102, 00 грн судового збору, при подачі апеляційної скарги відповідачем було сплачено 3153,00 грн судового збору.

Позовні вимоги позивача задоволено на 87,4 %, таким чином з відповідача на користь позивача підлягає стягненню 1873,15 грн судового збору. Оскільки апеляційну скаргу відповідача задоволено повністю, то з позивача на користь відповідача підлягає стягненню 3153,00 грн судового збору за подачу апеляційної скарги.

Відповідно до приписів ч.1 ст.376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Керуючись ст. ст. 367, 374, 376, 381- 384 ЦПК України, суд апеляційної інстанції

П О С Т А Н О В И В

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задовольнити.

Рішення Голосіївського районного суду міста Києва від 31 грудня 2020 року - скасувати та ухвалити нове судове рішення.

Позовні вимоги Приватного акціонерного товариства «Асфальтобетонний завод «АБ Столичний» до ОСОБА_1 про відшкодування працівником матеріальної шкоди - задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Приватного акціонерного товариства «Асфальтобетонний завод «АБ Столичний» матеріальну шкоду в розмірі 27811,360 грн.

В задоволенні решти позовних вимог - відмовити.

Стягнути з Приватного акціонерного товариства «Асфальтобетонний завод «АБ Столичний» на користь ОСОБА_1 судовий збір в розмірі 3153,00 грн та 3600,00 витрат на правничу допомогу.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Приватного акціонерного товариства «Асфальтобетонний завод «АБ Столичний» судовий збір в розмірі 1837,15 грн.

Позивач: Приватне акціонерне товариство «Асфальтобетонний завод «АБ Столичний» (м. Київ, вул. Новопирогівська, 60; ).

Відповідач: ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ; реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_3 ).

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків передбачених п.2 ч.3 ст. 389 ЦПК України.

Суддя-доповідач: В.В. Соколова

Судді: А.М. Андрієнко

Н.В. Поліщук