ХЕРСОНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 лютого 2022 року м. Херсон

єдиний унікальний номер справи: 766/2067/17

номер провадження: 22-ц/819/93/22

Херсонський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді (судді-доповідача) Базіль Л.В.

суддів: Кутурланової О.В., Орловської Н.В.

секретар Дундич А.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою адвоката Літвінової Тетяни Володимирівни, яка діє від імені ОСОБА_1 на рішення Херсонського міського суду Херсонської області від 28 вересня 2021 року, ухвалене у складі судді

Майдан С.І. у справі № 766/2067/17 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа - Херсонське регіональне управління Державної спеціалізованої фінансової установи "Державний фонд сприяння молодіжному житловому будівництву" про визнання права власності на майно

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст позовних вимог.

03.02.2017 року ОСОБА_2 звернувся до міського суду до ОСОБА_1 , третя особа-Херсонське регіональне управління Державної спеціалізованої фінансової установи «Державний фонд сприяння молодіжному житловому будівництву» з позовом про визнання права власності на частку в спільному майні в порядку проведення його поділу.

Позов мотивовано тим, що з 15.02.2003 року сторони перебували в зареєстрованому шлюбі, який рішенням Суворовського районного суду

м. Херсона від 03.11.2014 року розірвано. Рішення набуло чинності 14.11.2014 року. Від шлюбу мають спільну дитину сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Під час перебування у шлюбі, позивач 03 червня 2003 року уклав з Акціонерним товариством закритого типу «Молодіжний житловий комплекс» договір №74-х-31 про дольову участь в будівництві квартири АДРЕСА_1 . Оскільки власних коштів на оплату у дольовому будівництві у сторін не вистачало, позивач 03 червня 2003 року уклав договір з Херсонським регіональним відділенням Державного фонду сприяння молодіжному житловому будівництву на суму 58898,35 грн. Заборгованість за кредитним договором станом на 01.01.2017 рік становить 33790,25 грн.

25 грудня 2003 року позивач отримав свідоцтво на право власності на вказану вище квартиру, та 26.12.2003 року зареєстрував своє право власності на придбану квартиру.

Після завершення будівництва квартири та оформлення на неї права власності, в рахунок забезпечення виконання зобов`язань за кредитною угодою від 03 червня 2003 року, між позивачем та Херсонським регіональним управлінням Державної спеціалізованої фінансової установи «Державний фонд сприяння молодіжному житловому будівництву» було укладено іпотечний договір від 29.01.2004 року на підставі якого в іпотеку була передана квартира АДРЕСА_2

Посилаючись на відсутність між сторонами домовленостей щодо поділу квартири як об`єкта права спільної сумісної власності, позивач просив визнати квартиру АДРЕСА_1 об`єктом права спільної сумісної власності ОСОБА_2 та ОСОБА_1 ; в порядку поділу вказаної квартири визнати за ОСОБА_2 та

ОСОБА_1 право власності по Ѕ частці квартири за кожним; виконання зобов`язань по поверненню кредиту за кредитною угодою № 256 від 03 червня 2003 року та додаткової угоди №1 від 10 грудня 2003 року до кредитної угоди, укладених між Херсонським регіональним управлінням Державної спеціалізованої установи «Державний фонд сприяння молодіжному житловому будівництву» та ОСОБА_2 покласти на ОСОБА_2 та ОСОБА_1 солідарно.

13.12.2017 року відповідач ОСОБА_1 заперечуючи проти позову, звернулася в суд до ОСОБА_2 , третя особа-Херсонське регіональне управління Державної спеціалізованої фінансової установи «Державний фонд сприяння молодіжному житловому будівництву» із зустрічним позовом, в якому просила визнати за нею право власності на спірну квартиру в порядку реального поділу спільного майна подружжя з виплатою на користь ОСОБА_2 грошової компенсації у розмірі 12500 грн (1/2 частина вкладу на придбання спірної квартири у період шлюбу та спільного проживання); покласти обов`язки боржника та іпотекодавця за кредитною угодою та за іпотечним договором на неї.

В обґрунтування вимог посилається на те, що хоча спірна квартира і придбана під час перебування сторін у зареєстрованому шлюбі, проте рішенням Суворовського районного суду м. Херсона від 12.06.2014 року у справі

№ 668/4946/14-ц між сторонами був встановлений режим окремого проживання. Цим же рішенням встановлений факт, що з листопада 2013 року ОСОБА_2 та ОСОБА_1 спільне господарство не ведуть, разом не проживають, сплатою кредиту, отриманого на придбання квартири, страховки, комунальних платежів займається ОСОБА_1 . Факт того, що сторони фактично припинили шлюбні відносини з листопада 2013 року встановлений і рішенням Суворовського районного суду м. Херсона від 04.06.2014 року у справі №668/4963/14-ц за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини.

Зазначає, що з моменту окремого проживання за період з 01.11.2013 року по 15.11.2017 рік нею особисто з власних коштів сплачено іпотечний кредит в сумі 8140,42 грн., а всього сплачено 33125,80 грн., тоді як фактична сума, витрат, які понесені у зв`язку з придбанням спірної квартири за період з 2003 року по 01.11.2013 рік у період спільного проживання у зареєстрованому шлюбі сторін складає 24985,38 грн.

ОСОБА_1 вказувала, що на даний час за ОСОБА_2 рахується заборгованість з виконання аліментних зобов`язань, що підтверджується листом від 27.11.2017 року ГТУЮ у Херсонській області Корабельного районного відділу ДВС м. Херсона, станом на 01.12.2017 року заборгованість становить 10219,82 грн., тому просить збільшити її частку з урахуванням інтересів неповнолітньої дитини, яка проживає разом з нею та знаходиться на її утриманні.

Посилаючись на викладені обставини, а також на ту обставину, що спірна квартира має житлову площу 25,0 кв.м., тоді як ст.47 Житлового Кодексу встановлено, що житлова площа має видаватися з розрахунку

13,56 кв.м на одного члена сім`ї, зважаючи на те, що не допускається заселення в одну кімнату осіб різної статті, яким виповнилося більше дев`яти років, крім подружжя, з посиланням на ст.71 СК України, ст.365 ЦК України просила задовольнити зустрічний позов.

Короткий зміст судових рішень суду першої інстанції.

10 червня 2019 року Ухвалою Херсонського міського суду Херсонської області первісний позов ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , третя особа Херсонське регіональне управління Державної спеціалізованої фінансової установи «Державний фонд сприяння молодіжному житловому будівництву» про визнання права власності на частку в спільному майні в порядку проведення його поділу залишено без розгляду на підставі п.3 ч.1 ст.257 ЦПК України.

Ухвала суду першої інстанції мотивована тим, що позивач будучи належним чином повідомленим про дату, час і місце розгляду справи в судові засіданні 19.02.2019 року та 10.06.2019 року не з`явився, про причини неявки суд не повідомив, що відповідно до п.3 ч.1 ст.257 ЦПК України є підставою для залишення позову без розгляду.

Рішенням Херсонського міського суду Херсонської області від

28.09.2021 року зустрічний позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 задоволено частково. Визнано за ОСОБА_1 та ОСОБА_2 право власності в порядку поділу спільного майна подружжя по Ѕ частині квартири АДРЕСА_1 за кожним. В решті позовних вимог відмовлено.

Зобов`язано Територіальне Управління Державної судової адміністрації України в Херсонській області повернути ОСОБА_1 сплачені як суму вартості частки квартири ОСОБА_2 грошові кошти в сумі 12500,00 грн. з депозитного рахунку Херсонського міського суду Херсонської області.

Рішення суду мотивовано тим, що спірна квартира набута сторонами під час шлюбу за спільні кошти, а тому є спільною сумісною власністю подружжя і підлягає поділу у рівних частках, підстав для відступлення від засад рівності часток у спільному майні подружжя судом не встановлено, кредитна угода від 03.06.2003 року укладена під час шлюбу та в інтересах сім`ї, у зв`язку з чим створила обов`язки як для позивача, так і для відповідача як солідарних боржників.

Короткий зміст та узагальнені доводи апеляційної скарги.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 , посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення з ухваленням нового рішення, яким задовольнити заявлені вимоги у повному обсязі.

Апеляційна скарга мотивована тим, що суд першої інстанції при ухваленні оскаржуваного рішення вийшов за межі позовних вимог та за межі предмета доказування та фактично задовольнив позовні вимоги ОСОБА_2 (первісного позивача) у повному обсязі, позов якого залишив без розгляду.

Висновки суду щодо відсутності підстав для відступу від рівності часток подружжя на спірну квартиру є помилковими, оскільки ОСОБА_1 довела письмовими доказами та показами свідків, що нею з листопада 2013 року постійно проживав неповнолітній син, а розмір аліментів, які вона одержувала періодично є недостатнім для забезпечення його фізичного, духовного розвитку та лікування, що на думку, апелянта, є однією із підстав для збільшення розміру частки одного із подружжя.

Вважає, що суд безпідставно не взяв до уваги покази свідків ОСОБА_4 та ОСОБА_5 , які вказали на те, що питання утримання спірної квартири з моменту розірвання шлюбу та переїзду чоловіка до квартири матері (2014 рік) ведеться ОСОБА_1 одноособово, без участі ОСОБА_2 .

Позиція інших учасників справи.

28.12.2021 року ОСОБА_2 через свого представника, адвоката

Трембача М.В. подав до апеляційного суду відзив на апеляційну скаргу, в якому просить відмовити в повному обсязі в задоволенні апеляційної скарги з посиланням на законність і обґрунтованість судового рішення.

Позиція апеляційного суду.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представників сторін, які підтримали свої позиції висловлені в апеляційній скарзі та відзиві на апеляційну скаргу, перевіривши законність і обґрунтованість оскаржуваного рішення суду в межах доводів та вимог апеляційної скарги, апеляційний суд дійшов висновку про те, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з таких підстав.

Фактичні обставини справи.

Судом установлено, що з 15.02.2003 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 зареєстровано шлюб.

ІНФОРМАЦІЯ_2 у них народився син ОСОБА_3 .

03.06.2003 року між ОСОБА_2 та Херсонським регіональним відділенням Державного фонду сприяння молодіжному житловому будівництву, правонаступником якого є Херсонське регіональне управління Державної спеціалізованої фінансової установи «Державний фонд сприяння молодіжному житловому будівництву» укладено кредитну угоду

№256, згідно умов якої з урахуванням додаткових угод до неї від 10.12.2003 року №1, від 29.11.2005 року №2, ОСОБА_2 надано адресний кредит у сумі 59720 грн 63 коп. з терміном повернення 30 років з дати укладення кредитної угоди на будівництво квартири АДРЕСА_1 .

11.12.2003 року Акціонерне товариство закритого типу «Молодіжний житловий комплекс», Херсонське регіональне відділення Державного фонду сприяння молодіжному житловому будівництву та ОСОБА_2 підписали акт №630 прийомупередачі, згідно якого АТЗТ «МЖК» передав, а позичальник ОСОБА_2 за участю Фонду прийняв згідно з договором про дольову участь в будівництві (реконструкції) житла від 03.06.2003 року № 74-Х-31 квартиру АДРЕСА_1 загальною площею 47,2 кв.м, загальною вартістю квартири 63625 грн. 60 коп.

25.12.2003 року Херсонською міською радою видано ОСОБА_2 свідоцтво про право власності на двокімнатну квартиру, розташовану за адресою: АДРЕСА_3 . Право власності на вказану квартиру зареєстровано за

ОСОБА_2 у встановленому законом порядку, що підтверджується витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно від 26.12.2003 року.

29.01.2004 року між Херсонським регіональним відділенням Державного фонду сприяння молодіжному житловому будівництву та ОСОБА_2 укладено договір іпотеки за яким останній передав в іпотеку Фонду двокімнатну квартиру, яка знаходиться в будинку АДРЕСА_4 .

Рішенням Суворовського районного суду м. Херсона від 12 червня 2014 року позов ОСОБА_1 задоволено. Встановлено подружжю ОСОБА_1 ,

ОСОБА_2 режим окремого проживання.

Згідно виконавчого листа №668/4963/14-ц виданого Суворовським районним судом м. Херсона 20.06.2014 року, ОСОБА_2 зобов`язаний до сплати на користь ОСОБА_1 аліментів на утримання малолітньої дитини, ОСОБА_3 в твердій грошовій сумі - 500,00 грн щомісячно, але не менше ніж 30% прожиткового мінімуму для дітей відповідного віку, починаючи з 14.04.2014 року і до досягнення дитиною повноліття.

Станом на 12.03.2018 року заборгованість по сплаті аліментів відсутня, що підтверджується розрахунком заборгованості, проведеного старшим державним виконавцем Корабельного РВ ДВС м. Херсона, Чусовітіною І.М.(а.с.107)

Згідно довідки Херсонського регіонального управління Державної спеціалізованої фінансової установи "Державний фонд сприяння молодіжному житловому будівництву" № 149 від 05.03.2021 року, залишкова вартість зобов`язань за кредитом позичальника становить 18926 грн 38 коп.

Рішенням Суворовського районного суду м. Херсона від 03.11.2014 року позов ОСОБА_2 задоволено. Розірвано шлюб між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 , зареєстрований 15.02.2003 року Міським відділом реєстрації актів громадського стану Херсонського обласного управління юстиції.

Мотиви, з яких виходить апеляційний суд, та застосовані норми права.

Відповідно до ч.1 ст.367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до статті 60 Сімейного кодексу України (далі - СК України) майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу).

Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

У частині першій статті 61 СК України передбачено, що об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту.

Згідно з статтею 63 СК України дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними.

Дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу (частина перша статті 69 СК України).

Відповідно до частини першої статті 70 СК України у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення.

Поділ спільного майна подружжя здійснюється за правилами, встановленими статтями 69-72 СК Українита статтею 372 ЦК України.

До складу майна, що підлягає поділу включається загальне майно подружжя, наявне у нього на час розгляду справи, та те, що знаходиться у третіх осіб (частина четверта статті 65 СК України).

У постанові Верховного Суду від 09 січня 2020 року у справі

№ 367/7110/14 (провадження № 61-12957св19) зазначено, що спірне майно придбане за кредитні кошти, отримані подружжям за час шлюбу, а відтак, право на це майно у рівних частках набули позивач і відповідач, при цьому боргові зобов`язання є спільними для обох із подружжя, незалежно від того, із ким із подружжя укладений кредитний договір.

Наявність боргів подружжя та виникнення зобов`язання в інтересах сім`ї у вигляді повернення кредитних коштів, не змінює статусу спільності набутого за час шлюбу майна за позичені кошти, які були використані в інтересах сім`ї, а саме на придбання цього майна.

Вирішуючи спір, суд першої інстанції з дотриманням вимог статей 89, 263-264, ЦПК України повно та всебічно з`ясував обставини справи, надав належну правову оцінку доводам сторін, наданим ними доказам та дійшов обґрунтованого висновку про те, що квартира АДРЕСА_1 набута сторонами під час перебування у шлюбі, є спільною сумісною власністю та підлягає поділу між сторонами у рівних частинах.

Посилання у апеляційній скарзі на те, що суд вийшов за межі зустрічного позову ОСОБА_1 та фактично вирішив спір за первісним позовом ОСОБА_2 , який залишено судом без розгляду є безпідставними, оскільки як вбачається із змісту зустрічного позову ОСОБА_1 остання просила суд визнати за нею право власності на спірну квартиру в порядку реального поділу спільного майна подружжя з виплатою на користь ОСОБА_2 грошової компенсації у розмірі 1/2 частини вкладу на придбання спірної квартири у сумі 12500 грн., що становить 1/5 частину вказаного майна, та оскільки суд дійшов висновку про відсутність правових підстав для збільшення частки ОСОБА_1 правомірно визнав право власності на спірну квартиру по 1/2 її частині за кожним із подружжя.

Апеляційний суд погоджується з висновками суду першої інстанції про те, що обставини зазначені ОСОБА_1 як підстава для збільшення її частки в спірній квартирі, а саме ухилення ОСОБА_2 від свого обов`язку по утриманню неповнолітньої дитини, несплата останнім заборгованості за кредитом, не є обставинами, що передбачені ч.3 ст.70 Сімейного Кодексу України, за яких суд може збільшити частку одного із подружжя при поділі майна. При цьому судом встановлено, та неспростовано ОСОБА_1 , що на час ухвалення судового рішення заборгованість зі сплати аліментів у ОСОБА_2 відсутня.

Посилання в апеляційній скарзі на те, що розмір аліментів, які одержує ОСОБА_1 є недостатнім для забезпечення фізичного, духовного розвитку та лікування дитини, як на підставу збільшення частки ОСОБА_1 у спірній квартирі суд апеляційної інстанції не приймає, оскільки такі підстави не були предметом розгляду суду першої інстанції.

За викладених обставин апеляційний суд вважає, що висновки суду першої інстанції відповідають обставинам справи, які встановлені відповідно до вимог процесуального закону, а також узгоджуються з нормами матеріального права, які судом правильно застосовані, а доводи апеляційної скарги правильних висновків суду не спростовують, фактів, які б вказували на порушення судом норм процесуального права, чи могли б бути підставою для скасування або зміни рішення, відповідно до ст.376 ЦПК України не містить.

З огляду на викладене, апеляційний суд дійшов висновку про залишення апеляційної скарги без задоволення, а судового рішення без змін.

Повний текст постанови складено 22.02.2022 р.

Керуючись ст.ст.374,375, 381-384 ЦПК України суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу адвоката Літвінової Тетяни Володимирівни, яка діє від імені ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Херсонського міського суду Херсонської області від 28 вересня 2021 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і протягом тридцяти днів з дня складення її повного тексту може бути оскаржена до Верховного Суду, шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий Л.В.Базіль

Судді: О.В. Кутурланова

Н.В. Орловська