ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 грудня 2022 року м.Кривий Ріг

справа № 428/10307/21

Дніпровський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - судді Остапенко В.О.,

суддів Бондар Я.М., Зубакової В.П.,

секретар судового засідання Гладиш К.І.

сторони:

позивач ОСОБА_1

відповідач ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Кривому Розі, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, без фіксації судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу, без участі учасників справи, в порядку спрощеного позовного провадження, апеляційну скаргу ОСОБА_2 , в інтересах та від імені якого діє ОСОБА_3 , на ухвалу Сєвєродонецького міського суду Луганської області від 03 листопада 2021 року, яка постановлена суддею Кордюковою Ж.І. у місті Сєвєродонецьку Луганської області, відомості щодо дати складання повного тексту ухвали в матеріалах справи відсутні,

ВСТАНОВИВ:

В листопаді 2021 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 про стягнення суми боргу.

Разом з поданням позову ОСОБА_1 звернувся до суду із заявою про забезпечення позову, шляхом накладення арешту на автомобіль марки ІVECO MAGIRUS, 2002 року випуску, дата державної реєстрації 25 лютого 2015 року; напівпричіп марки VAN HOOL, 1994 року випуску, дата державної реєстрації 25 лютого 2015 року; автомобіль марки RENAULT PREMIUM 450, 2009 року випуску, дата державної реєстрації 14 липня 2021 року; автомобіль марки IVECO 440Е42, 1996 року випуску, дата державної реєстрації 26 травня 2004 року; автомобіль марки IVECO 440Е42, 1996 року випуску, дата державної реєстрації 29 вересня 2004 року; причіп марки VAN HOOL 3В0026, 1991 року випуску, дата державної реєстрації 29 вересня 2004 року; причіп марки VAN HOOL S 33827, 1990 року випуску, дата державної реєстрації 29 березня 2002 року, які зареєстровані за ОСОБА_2 .

Заява мотивована тим, що відповідач по справі в добровільному порядку відмовляється повертати належні позивачу грошові кошти. При цьому за відповідачем зареєстровані транспортні засоби, на які може бути звернуто стягнення за рішенням суду. Проте відповідач може переоформити право власності на вищезазначене майно на третіх осіб під час судового розгляду або безпосередньо після ухвалення рішення по справі, з метою ухилення від виконання рішення суду та унеможливлення його виконання.

З метою ефективного захисту та поновлення порушених прав та інтересів позивач просив суд накласти арешт на належні відповідачу транспортні засоби.

Ухвалою Сєвєродонецького міського суду Луганської області від 03 листопада 2021 року заяву задоволено.

Накладено арешт автомобіль марки ІVECO MAGIRUS, 2002 року випуску, дата державної реєстрації 25 лютого 2015 року; напівпричіп марки VAN HOOL, 1994 року випуску, дата державної реєстрації 25 лютого 2015 року; автомобіль марки RENAULT PREMIUM 450, 2009 року випуску, дата державної реєстрації 14 липня 2021 року; автомобіль марки IVECO 440Е42, 1996 року випуску, дата державної реєстрації 26 травня 2004 року; автомобіль марки IVECO 440Е42, 1996 року випуску, дата державної реєстрації 29 вересня 2004 року; причіп марки VAN HOOL 3В0026, 1991 року випуску, дата державної реєстрації 29 вересня 2004 року; причіп марки VAN HOOL S 33827, 1990 року випуску, дата державної реєстрації 29 березня 2002 року, які зареєстровані за ОСОБА_2 .

Не погодившись з вказаною ухвалою суду, відповідач подав апеляційну скаргу в якій просить ухвалу суду скасувати та відмовити позивачу в задоволенні заяви про забезпечення позову посилаючись на те, що враховуючи мету заходів забезпечення позову, їх вжиття щодо майна не вимагає обмеження в користуванні ним, тому обґрунтованою може бути визначена лише заборона відчуження такого майна.

Зауважує на тому, що вирішення заяви про забезпечення позову без відомостей про вартість майна, відносно якого ставиться питання про забезпечення позову є порушенням вимог процесуального закону в частині обов`язку суду визначення співмірності.

Відзив на апеляційну скаргу не подано.

Сторони в судове засідання не з`явилися. Про день, час і місце розгляду справи повідомлені належним чином.

Неявка учасників справи, належним чином повідомлених про день, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи, що відповідає ст. 372 ЦПК України.

Відповідно до ст. 247 ЦПК України фіксування судового засідання технічними засобами не здійснювалося.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість ухвали суду в межах заявлених вимог та доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, з наступних підстав.

Згідно з ч.ч.1, 2 ст.149 ЦПК України, суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених ст.150 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду

Статтею 150 ЦПК України визначено перелік видів забезпечення позову, у пунктах 1, 2 якої передбачено, що позов може забезпечуватись, зокрема, накладенням арешту на майно та забороною вчиняти певні дії.

Тобто, метою забезпечення позову є вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій із боку відповідача з тим, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, в тому числі задля попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення.

Частиною 3 ст.150 ЦПК України передбачено, що заходи забезпечення позову, крім арешту морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги, мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України у п.4 постанови від 22 грудня 2006 року № 9 «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову», розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Також заходи забезпечення позову повинні узгоджуватися з предметом та підставами позову, а особа, що заявляє про необхідність вжиття заходів забезпечення позову судом, зобов`язана довести зв`язок між неприйняттям таких заходів і утрудненням чи неможливістю виконання судового рішення.

Як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 про стягнення суми боргу в сумі 900 000 грн.

Разом з позовною заявою ОСОБА_1 подав заяву про забезпечення позову, шляхом накладення арешту на автомобіль марки ІVECO MAGIRUS, 2002 року випуску, дата державної реєстрації 25 лютого 2015 року; напівпричіп марки VAN HOOL, 1994 року випуску, дата державної реєстрації 25 лютого 2015 року; автомобіль марки RENAULT PREMIUM 450, 2009 року випуску, дата державної реєстрації 14 липня 2021 року; автомобіль марки IVECO 440Е42, 1996 року випуску, дата державної реєстрації 26 травня 2004 року; автомобіль марки IVECO 440Е42, 1996 року випуску, дата державної реєстрації 29 вересня 2004 року; причіп марки VAN HOOL 3В0026, 1991 року випуску, дата державної реєстрації 29 вересня 2004 року; причіп марки VAN HOOL S 33827, 1990 року випуску, дата державної реєстрації 29 березня 2002 року, які зареєстровані за ОСОБА_2 .

Так, забезпечення позову - це сукупність процесуальних дій, які гарантують виконання рішення суду в разі задоволення позовних вимог. По суті забезпечення позову є встановленням судом обмежень суб`єктивних прав, свобод та інтересів відповідача, або пов`язаних з ним інших осіб в інтересах забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя і задоволених претензій позивача (заявника). Вжиття заходів забезпечення позову є правом суду, а не його обов`язком. Тому, при вирішенні питання щодо заяви про забезпечення позову суд враховує не лише доводи, викладені у відповідній заяві, а й інші наявні матеріали цивільної справи.

При цьому, при вирішенні питання про забезпечення позову суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням такого: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу.

Адекватність заходу забезпечення позову, що застосовується судом, визначається його відповідністю вимогам, на забезпечення яких він вживається. Оцінка такої відповідності здійснюється судом, зокрема, з урахуванням співвідношення права (інтересу), про захист якого просив заявник, та інтересів сторін та інших учасників судового процесу.

Відповідно до вимог ч.4 ст.263 ЦПК України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 12 лютого 2020 року у справі №381/4019/18, провадження №14-729цс19, вказано, що співмірність передбачає співвідношення судом негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати внаслідок невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, вартості майна, на яке він заявляє клопотання накласти арешт, чи майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії. Заходи забезпечення позову застосовуються для того, щоб гарантувати виконання можливого рішення суду і повинні застосовуватися лише в разі необхідності, оскільки безпідставне звернення до таких дій може спричинити порушення прав та законних інтересів інших осіб чи учасників процесу. Розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Як вбачається з вимог заяви про забезпечення позову, заявник просив забезпечити позов шляхом накладення арешту на автомобілі, що належать відповідачу.

Разом з тим, вирішуючи питання щодо забезпечення позову колегія суддів враховує, що обґрунтованою підставою для забезпечення позову має бути існування очевидної загрози порушення законних прав та інтересів позивача у справі в разі невжиття заходів забезпечення позову та ефективність способу забезпечення позову для упередження порушення та відновлення порушених прав та інтересів позивача.

Під час вирішення питання про забезпечення позову суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням такого: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу.

Види забезпечення позову застосовуються для того, щоб гарантувати виконання рішення суду, у разі задоволення позову, а таке рішення може бути постановлено тільки відповідно до заявлених позовних вимог.

Відповідно заходи забезпечення позову повинні застосовуватись лише у разі необхідності та бути співмірними із заявленими позовними вимогами, оскільки безпідставне забезпечення позову може призвести до порушення прав і законних інтересів інших осіб.

Тобто, метою забезпечення позову є вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій відповідача, за яким зареєстровано право власності, що оскаржується позивачем, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на його користь, у тому числі для запобігання потенційним труднощам щодо подальшого виконання такого рішення.

Сукупний аналіз даних положень законодавства дає підстави вважати, що при вирішенні питання про застосування заходів забезпечення позову, суд повинен, крім іншого, з`ясувати відомості про особу відповідача та про належність йому майна, про накладення арешту на яке просить інша сторона.

Проте, в заяві про забезпечення позову не наведено належних та переконливих доказів на підтвердження того, що невжиття заходів забезпечення позову шляхом накладення арешту на автомобілі, що належать відповідачу, може ефективно забезпечити матеріально-правовий інтерес позивача від можливих недобросовісних дій із боку відповідача та буде співмірним із заявленими позовними вимогами, та невжиття саме такого виду забезпечення позову істотно ускладнить чи унеможливить виконання можливого рішення суду про задоволення позову, з огляду на те, що поняття арешту майна включає в себе лише позбавлення особи можливості користуватися своєю власністю, яке є похідним від права власності особи, однак не позбавляє її здійснити дії, направлені на зміну власника нерухомого майна.

Основною метою ст.1 Першого протоколу до Конвенції є попередження свавільного захоплення власності, конфіскації, експропріації та інших порушень безперешкодного користування своїм майном. При цьому, в своїх рішеннях ЄСПЛ постійно вказує на необхідність дотримання справедливої рівноваги між інтересами суспільства та фундаментальними правами окремої людини (наприклад, рішення у справі «Спорронґ і Льоннрот проти Швеції» від 23 вересня 1982 року, «Новоселецький проти України» від 11 березня 2003 року, «Федоренко проти України» від 01 червня 2006 року). Необхідність забезпечення такої рівноваги відображена в структурі ст.1 Першого протоколу до Конвенції. Зокрема, необхідно, щоб була дотримана обґрунтована пропорційність між застосованими заходами та переслідуваною метою, якої намагаються досягти шляхом позбавлення особи її власності.

Враховуючи обґрунтованість ризиків невиконання можливого рішення суду, та те, що вжиття заходів забезпечення позову в даному випадку виступає як спосіб гарантування обов`язкового виконання судового рішення у разі задоволення позовних вимог і не створює невиправданих обмежень відповідачеві в його правах, колегія суддів приходить до висновку, що доводи, викладені в апеляційній скарзі відповідачем є достатніми для скасування ухвали суду першої інстанції про забезпечення даного позову, шляхом накладення арешту.

Водночас, колегія суддів дійшла висновку про наявність правових підстав для забезпечення позову шляхом заборони державним реєстраторам та будь-яким особам вчиняти будь-які дії (купівля-продаж, міна, найм, виділ часток та інше) по відчуженню, реалізації, передачі іншим особам, переоформленню документів на рухоме майно, а саме: автомобіль марки ІVECO MAGIRUS, 2002 року випуску, дата державної реєстрації 25 лютого 2015 року; напівпричіп марки VAN HOOL, 1994 року випуску, дата державної реєстрації 25 лютого 2015 року; автомобіль марки RENAULT PREMIUM 450, 2009 року випуску, дата державної реєстрації 14 липня 2021 року; автомобіль марки IVECO 440Е42, 1996 року випуску, дата державної реєстрації 26 травня 2004 року; автомобіль марки IVECO 440Е42, 1996 року випуску, дата державної реєстрації 29 вересня 2004 року; причіп марки VAN HOOL 3В0026, 1991 року випуску, дата державної реєстрації 29 вересня 2004 року; причіп марки VAN HOOL S 33827, 1990 року випуску, дата державної реєстрації 29 березня 2002 року, здійснювати дії, пов`язані з відчуженням, зміною майнових прав на об`єкт такого майна, як найбільш ефективний вид забезпечення виконання можливого позитивного рішення суду відповідачем.

Колегія суддів вважає, що в даному випадку вжиття заходів забезпечення позову виступає як спосіб гарантування обов`язкового виконання судового рішення у разі задоволення позовних вимог і не створює невиправданих обмежень відповідачеві в його правах.

Таким чином, суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про наявність правових підстав для задоволення заяви ОСОБА_1 про забезпечення позову у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення суми боргу, шляхом накладення арешту на автомобілі, що належать відповідачу.

За таких обставин, колегія суддів вважає за необхідне апеляційну скаргу задовольнити частково, оскільки на викладене вище суд першої інстанції належної уваги не звернув, а тому оскаржувана ухвала підлягає скасуванню, на підставі ст.376 ЦПК України, з ухваленням нового судового рішення про часткове задоволення заяви ОСОБА_1 про забезпечення позову у даній справі шляхом заборони державним реєстраторам та будь-яким особам вчиняти будь-які дії (купівля-продаж, міна, найм, виділ часток та інше) по відчуженню, реалізації, передачі іншим особам та переоформленню документів на автомобілі, що належать відповідачу.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 376, 382 ЦПК України, суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 , в інтересах та від імені якого діє ОСОБА_3 , задовольнити частково.

Ухвалу Сєвєродонецького міського суду Луганської області від 03 листопада 2021 року про забезпечення позову - скасувати та ухвалити нове рішення.

Заяву ОСОБА_1 про забезпечення позову у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення суми боргу - задовольнити частково.

Заборонити державним реєстраторам та будь-яким особам вчиняти будь-які дії (купівля-продаж, міна, найм, виділ часток та інше) по відчуженню, реалізації, передачі іншим особам, переоформленню документів на рухоме майно, а саме: автомобіль марки ІVECO MAGIRUS, 2002 року випуску, дата державної реєстрації 25 лютого 2015 року; напівпричіп марки VAN HOOL, 1994 року випуску, дата державної реєстрації 25 лютого 2015 року; автомобіль марки RENAULT PREMIUM 450, 2009 року випуску, дата державної реєстрації 14 липня 2021 року; автомобіль марки IVECO 440Е42, 1996 року випуску, дата державної реєстрації 26 травня 2004 року; автомобіль марки IVECO 440Е42, 1996 року випуску, дата державної реєстрації 29 вересня 2004 року; причіп марки VAN HOOL 3В0026, 1991 року випуску, дата державної реєстрації 29 вересня 2004 року; причіп марки VAN HOOL S 33827, 1990 року випуску, дата державної реєстрації 29 березня 2002 року.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту постанови.

Повний текст постанови складено 20 грудня 2022 року.

Головуючий:

Судді: