Справа № 752/6962/22
Провадження № 2/752/6338/22
Заочне Р І Ш Е Н Н Я
07 листопада 2022 року Голосіївський районний суд м. Києва у складі:
головуючого судді Плахотнюк К.Г.
за участі серкретаря судового засідання Сітайла В.М.
розглянувши в місті Києві, в приміщенні суд у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін, цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до товариства з обмеженою відповідальністю «СБ ЛТД» про визнання майнових прав на об`єкт незавершеного будівництва,
24.06.2022 року позивач ОСОБА_1 , від імені та в інтересах якого діяв представник - адвокат Дунь В.В. звернувся до суду з позовом яким позивається до ТОВ «СБ ЛТД» і просить визнати за ОСОБА_1 майнові (речові права), у тому числі право на отримання в натурі та оформлення у власність після завершення будівництва на однокімнатну квартиру АДРЕСА_1 .
В обгрунтування заявлених позовних вимг посилається на те, що між ОСОБА_1 та ТОВ «СБ ЛТД» укладений Попередній договір Договору купівлі-продажу квартири від 16.10.2015 року, відповідно до якого ТОВ «СБ ЛТД» зобов`язувалося передати (укласти Основний договір) протягом 2-го кварталу 2016 року ОСОБА_1 у власність окрему квартиру № 21 (1 кімната), загальна площа 38, АДРЕСА_3 ,, а ОСОБА_1 зобов`язувався сплатити його вартість.
16.10.2015 року між вказаними сторонами укладено Договір про забезпечення виконання зобов`язання № ПМ/2С-К21.
11.04.2016 року між ОСОБА_1 та ТОВ «СБ ЛТД» було підписано Додаткову угоду № 1 до Договору про забезпечення виконання зобов`язання № ПМ/2С-К21, за якою сторони остаточно вирішили розмір та порядок оплати за Попереднім договором.
21.04.2016 року позивачем ОСОБА_1 було сплачено вартість вказаного об`єкта нерухомості в сумі 582 855, 00 гривень, що підтверджується трьома платіжними дорученнями, які долучені до позовної заяви.
Тобто з вищевикладеного виходить, що позивач виконав свої зобов`язання за вказаним Попереднім договором перед відповідачем ТОВ «СБ ЛТД»..
Проте відповідач ТОВ «СБ ЛТД» не виконало свої зобов`язання перед позивачем, ОСОБА_1 , у власність вказане майно не передавав (не уклав Основний договір купівлі-продажу квартири), та будинок не введений в експлуатацію.
Із засобів масової інформації позивачу ОСОБА_1 відомо, що будівництво житлового комплексу за адресою АДРЕСА_4 , зупинено, оскільки забудовник самовільно вів будівництво комплексу за відсутності дозвільних документів на будівництво.
Зазначає, що оскільки він сплатив вартість квартири, в зв`язку з чим, вважає, що йому належать майнові права на вказану квартиру та просить позов задовольнити.
Ухвалою Голосіївського районного суду міста Києва від 27.06.2022 року відкрито провадження у справі, призначено до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін.
Від представника позивача до суду надійшла заява, яка була зареєстрована канцелярією суду від 07.11.2022 року, про розгляд справи у його відсутності.
Відповідач явку у судове засідання свого представника не забезпечив, незважаючи на те, що про розгляд справи повідомлявся належним чином, про причини неявки суд не повідомив, відзив на позовну заяву не подав.
Враховуючи викладене, суд вважає за можливе розглянути справу без участі сторін на підставі доказів, які містяться в матеріалах справи, та ухвалити заочне рішення відповідно до ст. 280-281 ЦПК України.
Дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню з огляду на наступне.
Судом встановлено, що 16.10.2015 року між ОСОБА_1 та ТОВ «СБ ЛТД» укладено Попередній договір Договору купівлі-продажу квартири, відповідно до якого відповідач зобов`язувався передати (укласти Основний договір) протягом 2-го кварталу 2016 року ОСОБА_1 у власність окрему квартиру № 21 (1 кімната), загальна площа 38, АДРЕСА_3 , ЖК «Панорамне містечко» ( на даний час входить до ЖК «Деміївський квартал») , а ОСОБА_1 зобов`язувався сплатити його вартість. (а.с. 27-30)
16.10.2015 року між ОСОБА_1 та ТОВ «СБ ЛТД» укладено Договір про забезпечення виконання зобов`язання № ПМ/2С-К21. (а.с. 31-34)
11.04.2016 року ОСОБА_1 та ТОВ «СБ ЛТД» було підписано Додаткову угоду № 1 до Договору про забезпечення виконання зобов`язання № ПМ/2С-К21, за якою сторони остаточно вирішили розмір та порядок оплати за Попереднім договором. (а.с._35).
21.04.2016 року позивачем ОСОБА_1 сплачено вартість вказаного об`єкта нерухомості в сумі 582 855, 00 гривень, що підтверджується трьома платіжними дорученнями, які долучені до позовної заяви. (а.с. 36,37)
З огляду на викладене, у суду наявні підстави для висновку, що позивач ОСОБА_1 виконав свої зобов`язання за вказаним Попереднім договором перед ТОВ «СБ ЛТД».
В свою чергу відповідач ТОВ «СБ ЛТД» не виконало свої договірні зобов`язання, на час вирішення судом спору не здійснило укладення основного договору купівлі-продажу.
Отже судом встановлено, що на час звернення позивача до суду з позовом введення в експлуатацію будинку АДРЕСА_4 не здійснено.
Звертаючись до суду з позовом, позивач вказує, що ним повністю сплачено вартість квартири до завершення будівництва об`єкту нерухомого майна, в якому знаходиться квартира, та прийняття його до експлуатації, відтак йому належать майнові права на квартиру.
Частиною 1 ст. 15, ч. 1 ст. 16 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання; кожна особа має право в порядку, встановленому законом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.
Відповідно до правил ст. ст. 177, 190 ЦК України, об`єктами цивільних прав є речі, у тому числі гроші та цінні папери, інше майно, майнові права, результати робіт, послуги, результати інтелектуальної, творчої діяльності, інформація, а також інші матеріальні і нематеріальні блага; майном як особливим об`єктом вважаються окрема річ, сукупність речей, а також майнові права та обов`язки. Майнові права є неспоживною річчю. Майнові права визнаються речовими правами.
Відповідно до рішення Конституційного Суду України від 01 грудня 2004 року№18-рп/2004 щодо поняття порушеного права, за захистом якого особа може звертатися до суду, то це поняття, яке вживається в низці законів України, має той самий зміст, що й поняття «охоронюваний законом інтерес». Щодо останнього, то в тому ж Рішенні Конституційний Суд України зазначив, що поняття «охоронюваний законом інтерес» означає правовий феномен, який: а) виходить за межі змісту суб`єктивного права; б) є самостійним об`єктом судового захисту та інших засобів правової охорони; в) має на меті задоволення усвідомлених індивідуальних і колективних потреб; г) не може суперечити Конституції і законам України, суспільним інтересам, загальновизнаним принципам права; д) означає прагнення (не юридичну можливість) до користування у межах правового регулювання конкретним матеріальним та/або нематеріальним благом; є) розглядається як простий легітимний дозвіл, тобто такий, що не заборонений законом. Охоронюваний законом інтерес регулює ту сферу відносин, заглиблення в яку для суб`єктивного права законодавець вважає неможливим або недоцільним.
Під способами захисту суб`єктивних цивільних прав розуміють закріплені законом матеріально-правові заходи примусового характеру, за допомогою яких проводиться поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав та вплив на правопорушника.
Загальний перелік таких способів захисту цивільних прав та інтересів передбачений статтею 16 ЦК України.
У вказаній нормі зазначено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.
Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: визнання права; визнання правочину недійсним; припинення дії, яка порушує право; відновлення становища, яке існувало до порушення; примусове виконання обов`язку в натурі; зміна правовідношення; припинення правовідношення; відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; відшкодування моральної (немайнової) шкоди; визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом.
Право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема з правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом (ст. 328 ЦК України).
Згідно з ч. 2 ст. 331 ЦК України право власності на новостворене нерухоме майно (житлові будинки, споруди, тощо) виникає з моменту завершення будівництва. Якщо договором або законом передбачено прийняття нерухомого майна до експлуатації, право власності виникає з моменту його прийняття до експлуатації. Якщо право власності на нерухоме майно відповідно до закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації.
Відповідно до ст. 11 ЦК України цивільні права та обов`язки виникають з дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.
Згідно зі ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
За правилом ст. 527 ЦК України боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов`язання чи звичаїв ділового обороту.
Законом України «Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україна», а саме ст. 3 визначено поняття «майнових прав» як будь-яких прав, пов`язаних з майном, відмінних від права власності, у тому числі права, які є складовими частинами права власності (права володіння, розпорядження, користування), а також інші специфічні права (права на провадження діяльності, використання природних ресурсів тощо) та права вимоги.
Виходячи з цих обставин, суд приходить до висновку про обґрунтованість вимог позивача.
Відповідно до ч.ч. 1, 6 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Враховуючи викладене, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір в розмірі 5828, 55 грн., сплачений останнім при зверненні до суду з позовом.
Керуючись ст.ст. 4,5,12,13, 76-81, 137, 141, 209, 258, 259, 263- 268, 272, 273 ЦПК України, суд,-
позовні вимоги ОСОБА_1 до товариства з обмеженою відповідальністю «СБ ЛТД» про визнання майнових прав на об`єкт незавершеного будівництва задовольнити.
Визнати за ОСОБА_1 (РНОРПП НОМЕР_1 ) майнове право (у тому числі право на отримання в натурі та оформлення у власність після завершення будівництва) на квартиру АДРЕСА_5 .
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача.
Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.
Рішення суду може бути оскаржене протягом тридцяти днів з дня його проголошення шляхом подання апеляційної скарги безпосередньо до Київського апеляційного суду, а в разі, якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених цим Кодексом, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Суддя К.Г. Плахотнюк