ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/8651/22 Справа № 200/7363/15-ц Суддя у 1-й інстанції - Кудрявцева Т. О. Суддя у 2-й інстанції - Биліна Т. І.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 грудня 2022 року Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Дніпровського апеляційного суду в складі:

головуючого - Биліни Т.І.,

суддів: Максюти Ж.І., Зайцевої С.А.,

за участю секретаря - Заворотного К.Я.,

розглянувла у відкритому судовому засіданні в м. Дніпро цивільну справу

за апеляційною скаргою

ОСОБА_1 ,

на рішення Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 16 серпня 2016 року по справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , третя особа - відділ формування та ведення реєстру територіальної громади Департаменту адміністративних послуг та дозвільних процедур, виконавчий комітет Шевченківської районної у м. Дніпропетровську ради про усунення перешкод в користуванні квартирою шляхом зняття з реєстрації, зобов`язання вчинити певні дії, -

ВСТАНОВИЛА:

У квітні 2015 року ОСОБА_2 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , треті особи: виконавчий комітет Шевченківської районної у м. Дніпропетровську ради, Відділ формування та ведення реєстру територіальної громади Департаменту адміністративних послуг дозвільних процедур, про усунення перешкод у користуванні квартирою шляхом зняття відповідачів з реєстрації.

Позов обґрунтовано тим, що 14 травня 2014 року вона придбала у Товариства з обмеженою відповідальністю «Новий Дім» квартиру АДРЕСА_1 , але виявилось, що у квартирі зареєстровані невідомі їй особи: ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 та малолітня донька ОСОБА_3 - ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Згідно відповіді Бабушкінського районного відділу Державної міграційної служби України ГУ у Дніпропетровській області вищезазначені особи були зареєстровані до придбання нею квартири. Крім того, у районному відділі картки реєстрації осіб по ОСОБА_1 , оформлено 05 червня 2014 року, по ОСОБА_3 - 16 червня 2014 року, а по ОСОБА_5 - 18 серпня 2014 року. За обліками реєстрації/зняття з реєстраційного обліку картотеки форми «Б» відомості щодо будинку АДРЕСА_1 відсутні.

Реєстрацією невідомих осіб у належній їй квартирі, порушено її право на володіння, користування та розпорядження квартирою.

Рішенням Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 6 серпня 2016 року позов ОСОБА_2 задоволено.

Усунуто перешкоди ОСОБА_2 у володінні, користуванні та розпорядженні квартирою АДРЕСА_1 шляхом зняття з реєстраційного обліку у квартирі за вказаною адресою ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 та малолітню ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Зобов`язано відділ формування та ведення реєстру територіальної громади Департаменту адміністративних послуг дозвільних процедур зняти з реєстраційного обліку ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 та малолітню ОСОБА_5 у квартирі АДРЕСА_1 .

Вирішено питання розподілу судового збору /а.с.167-170 Том І/.

Не погоджуючись з вказаним рішенням, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій просив рішення суду скасувати та ухвалити нове про відмову у задоволенні позовних вимог, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права /а.с.178-182 Том І/.

У письмових запереченнях на апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Бабушкінського районного суду м.Дніпропетровська від 16 серпня 2016 року ОСОБА_2 через свого представника - ОСОБА_6 просила зазначене рішення залишити без змін, а апеляційну скаргу залишити без задоволення, оскільки вважає що рішення суду першої інстанції є законним, обґрунтованим та справедливим /а.с.194-196 Том І/.

Рішенням Апеляційного суду Дніпропетровської області від 21 листопада 2016 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 задоволено.

Рішення Бабушкінського районного суду міста Дніпропетровська від 16 серпня 2016 року скасовано, у задоволенні позову ОСОБА_2 відмовлено. Вирішено питання розподілу судових витрат.

Скасовуючи рішення суду першої інстанції та відмовляючи у задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 , апеляційний суд виходив із того, що позивач обрала неналежний спосіб захисту порушеного права. Зняття з реєстрації місця проживання проводиться відповідним органом реєстрації на підставі рішення суду про позбавлення права користування житловим приміщенням, або виселення, що набрало законної сили. Крім того, відповідний орган реєстрації - відділ формування та ведення реєстру територіальної громади Департаменту адміністративних послуг дозвільних процедур, виконавчого комітету Шевченківської районної ради у місті Дніпропетровську, залучено до участі у справі не як відповідача, а в якості третьої особи.

Не погодившись з рішенням апеляційного суду Дніпропетровської області від 21 листопада 2016 року, ОСОБА_2 через свого представника подала касаційну скаргу, в якій просила скасувати рішення апеляційного суду Дніпропетровської області від 21 листопада 2016 року, рішення Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 16 серпня 2016 року залишити без змін.

За результатами розгляду касаційної скарги Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду постановою від 18 вересня 2019 року касаційну скаргу ОСОБА_2 задовольнив частково. Рішення апеляційного суду Дніпропетровської області від 21 листопада 2016 року скасував, справу направив на новий розгляд до суду апеляційної інстанції /а.с.52-56 Том ІІ/.

Скасовуючи рішення апеляційного суду, Верховний суд зазначив, що апеляційний суд не врахував, що позивач пред`явила позов як власник і основною її вимогою є усунення перешкод у володінні, користуванні та розпорядженні квартирою. При цьому саме рішення суду про позбавлення права користування житловим приміщенням і є підставою для зняття особи з реєстраційного обліку.

З набранням чинності 15 грудня 2017 року новел ЦПК України та на виконання вимог ст. 360 ЦПК України у цій редакції, у листопаді 2019 року ОСОБА_2 , скористалась своїм правом, подала відзив на апеляційну скаргу, в якому просила визнати відповідачів такими, що втратили право користування житловим приміщенням, вказане їй необхідно для зняття їх з реєстраційного обліку за адресою розташування спірної квартири, відмовити у задоволенні апеляційної скарги, а рішення Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 16 серпня 2015 року залишити без змін /а.с.71-73 Том ІІ/.

Постановою Дніпровського апеляційного суду від 02 жовтня 2020 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишено без задоволення, а рішення Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 16 серпня 2016 року - без змін /а.с.83-88 Том ІІ/.

Не погодившись з постановою апеляційної інстанції, у листопаді 2020 року ОСОБА_1 подав касаційну скаргу на постанову Дніпровського апеляційного суду від 02 жовтня 2020 року, в якій просив її скасувати з підстав порушення судом процесуальних норм права/а.с.84 Том ІІ/.

Постановою Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 26 жовтня 2022 року апеляційна скарга ОСОБА_1 задоволена, постанова Дніпровського апеляційного суду від 02 жовтня 2020 року скасована, справа передана на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Підставою скасування постанови апеляційного суду став розгляд справи за відсутністю відповідачів, присутність яких колегією суддів визнана необов`язковою, так як справа розглядалася у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи. /а.с.159-163 Том ІІ/.

В судовому засіданні апеляційної інстанції ОСОБА_2 та її представник ОСОБА_7 підтримали позовні вимоги, просили апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Відповідачі ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 були повідомлені про дату, час та місце розгляду справи шляхом розміщення оголошення на веб-сайті судової влади та за допомогою SMS повідомлення відправленого на номер телефону ОСОБА_1 , вказаного останнім у заяві.

Частинами першою, другою, п`ятою статті 223 ЦПК України передбачено, що неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті.

Розглядаючи втретє апеляційну скаргу ОСОБА_1 апеляційний суд, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та заявлених позовних вимог, враховуючи висновки Верховного Суду як від 18 вересня 2019 року, так і від 26 жовтня 2022 року у цій справі,колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, а рішення Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 16 серпня 2016 року скасуванню в частині позовних вимог щодо зобов`язання вчинити певні дії та зміні в частині усунення перешкод у користуванні квартирою, з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що 14 травня 2014 року ОСОБА_2 на підставі договору купівлі-продажу квартири, посвідченого приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Кейтельгіссер О.М., укладеного з Товариством з обмеженою відповідальністю та іноземною інвестицією "НОВИЙ ДІМ", придбала у зазначеного Товариства квартиру АДРЕСА_1 .

Як зазначено у вказаному договорі купівлі-продажу, квартира належить продавцю на підставі Свідоцтва про право власності на нерухоме майно, виданого 15 січня 2014 року, індексний номер 16146949, Реєстраційною службою Дніпропетровського міського управління юстиції Дніпропетровської області.

Відповідно до п.6 вказаного договору купівлі-продажу продавець, свідчить, що має законне право на продаж квартири, що малолітні та неповнолітні діти не мають права проживання, користування квартирою та не перебувають на реєстраційному обліку у вищевказаній квартирі.

На підставі вказаного договору купівлі-продажу за позивачкою зареєстровано право власності на зазначену квартиру в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно про реєстрацію прав та їх обтяжень, що підтверджується Витягом № 21595846 від 14 травня 2014 року.

Також судом першої інстанції встановлено, що на час розгляду справи зазначений договір купівлі-продажу спірної квартири, є дійсним, неправомірність придбання позивачем цієї квартири в установленому законом порядку не визнавалася.

Після укладення договору позивачці стало відомо, що у належній їй квартирі зареєстровані невідомі їй особи - ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , та малолітня донька ОСОБА_3 - ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

13 березня 2015 року позивач звернулася до Бабушкінського районного відділу Державної міграційної служби України ГУ в Дніпропетровській області з заявою, на яку 30 березня 2015 року отримала відповідь про те, що по облікам Бабушкінського РВ в період з 14 травня 2014 року по 30 березня 2015 року ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2., та ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3., реєстрацію місця проживання в квартирі АДРЕСА_1 не здійснювали, оскільки були зареєстровані до купівлі-продажу вказаної квартири, а малолітня ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1., була зареєстрована до батька згідно наказу МВС України № 1077 від 22 листопада 2012 року. Для зняття вказаних осіб з реєстраційного обліку позивачці було рекомендовано звернутися до суду.

Відповідно до Довідки від 27 лютого 2014 року інд. 1211 вих.№ 595, виданої Бабушкінським районним відділом Державної міграційної служби України ГУ в Дніпропетровській області за обліками реєстрації/зняття з реєстраційного обліку картотеки форми Б Бабушкінського РВ у м. Дніпропетровську відомості стосовно б. АДРЕСА_1 відсутні.

Як вбачається з Довідки від 01 вересня 2015 року № 01/09-01, виданої Товариством з обмеженою відповідальністю та іноземною інвестицією "НОВИЙ ДІМ" - продавця та власника предмету продажу, на підставі Свідоцтва про право власності на нерухоме майно індексний номер 16146949, виданого 15 січня 2014 року Реєстраційною службою Дніпропетровського міського управління юстиції Дніпропетровської області, на дату укладення договору у спірній квартирі не було проживаючих або зареєстрованих осіб, квартира знаходилась у стані непридатному для проживання, потребувала внутрішніх оздоблювальних робіт, встановлення сантехнічного та іншого обладнання.

Як вбачається з копій карток реєстрації за адресою АДРЕСА_1 , наданих суду 31 серпня 2015 року Бабушкінським районним відділом у м.Дніпропетровську Головного управління в Дніпропетровській області, а також з паспортів громадян України, ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , зареєстрований за вказаною адресою 05 червня 2014 року, ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , зареєстрований за вказаною адресою 16 червня 2014 року, ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрована за вказаною адресою 18 серпня 2014 року.

Рішенням №3 сумісного засідання адміністрації і профспілкового комітету Дніпропетровського авторемзаводу №2 від 23 травня 1996 р. постановлено виділити трикімнатну квартиру ОСОБА_1 по АДРЕСА_4 - житловою площею 35,20 кв.м., загальною площею 58,92 кв.м., 3 поверх, квартира АДРЕСА_4 на склад сім"ї з 4 осіб.

Рішенням виконавчого комітету Бабушкінської районної ради народних депутатів №387 від 16 серпня 1996 року "Про затвердження протоколу засідання громадської комісії по житлових питаннях при виконкомі" затверджено протокол №8 від 15 серпня 1996 р. засідання громадської комісії при виконкомі; надано ОСОБА_1 житлову площу за місцем роботи ДАРЗ-2 3х35,20.

Рішенням виконавчого комітету Бабушкінської районної ради № 472 від 16 липня 2004 року "Про затвердження протоколу засідання громадської комісії з житлових питань при виконкомі" внесено зміни у рішення виконавчого комітету Бабушкінської районної ради народних депутатів № 387 від 16 серпня 1996 року та п.1.10.1. відмінено в частині надання житлової площі за місцем роботи в буд. АДРЕСА_4 , згідно рішення виконавчого комітету міської ради від 17 квітня 2003р. № 1110 про ліквідацію житлового будівельного кооперативу № 440 за адресою АДРЕСА_4 .

Цим рішенням, яке є чинним на час розгляду даної справи, анульовано ордери на житлові приміщення, які були видані наведеним у рішенні громадянам та відновлено на квартирному або кооперативному обліку з урахуванням постановки на облік як таких, що не реалізували своїх житлових потреб згідно діючого законодавства.

Таким чином, вказаним рішенням скасоване рішення виконавчого комітету Бабушкінської районної ради народних депутатів № 387 від 16 серпня 1996 року "Про затвердження протоколу засідання громадської комісії по житлових питаннях при виконкомі" про надання ОСОБА_1 житлової площі за вказаною адресою, виданий ордер анульовано.

Відповідно до Розпорядження Дніпропетровського міського голови № 634-р від 30 грудня 2013 року "Про присвоєння адреси житловому будинку по вул.Артема (Бабушкінський район) " присвоєно житловому будинку по АДРЕСА_1 (колишня адреса - АДРЕСА_4 ); зобов`язано ТОВ ІІ "НОВИЙ ДІМ" у тримісячний термін з дня виходу розпорядження встановити таблички із зазначенням найменування проїзду та номера житлового будинку.

Також, судом першої інстанції встановлено та матеріалами справи підтверджено, що відповідачі в квартирі АДРЕСА_1 ніколи не проживали, їх речі в квартирі відсутні, витрати за комунальні послуги за вказаною адресою вони не несли, крім того, вони мають інше місце проживання.

Тобто, відповідачі з дитиною безпідставно є зареєстрованими в квартирі АДРЕСА_1 , чим порушуються права позивача на володіння, користування та розпорядження цієї квартирою, яка вимушена нести витрати на сплату комунальних послуг за всіх осіб, що зареєстровані в квартирі.

Відповідно до ст.ст. 317, 319, 321 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення своїх прав, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійснені лише у випадках і в порядку, встановлених законом.

Відповідно до ч.1 ст. 383 ЦК України власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім"ї, інших осіб і не має права використовувати його для промислового виробництва.

Відповідно до ч.2 ст. 386 ЦК України власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню.

Згідно зі ст. 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

Відповідно до ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом.

Згідно зі ст. 150 ЖК України громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди.

Відповідно до ч.4 ст. 29 ЦК України місцем проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років, є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров`я, в якому вона проживає.

Таким чином, задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_2 , суд першої інстанції дійшов до правильного та обґрунтованого висновку, що відповідачі з дитиною безпідставно зареєстровані у квартирі АДРЕСА_1 , оскільки рішення виконавчого комітету Бабушкінської районної ради народних депутатів від 16 серпня 1996 року № 387 про надання їм ордеру на спірну квартиру скасовано рішенням виконавчого комітету Бабушкінської районної у м. Дніпропетровську ради від 16 липня 2004 року №472 і вони право проживання у спірній квартирі не набули.

Діями відповідачів порушуються права позивача, як єдиного власника, на володіння, користування та розпорядження цієї квартирою, яка вимушена нести витрати на сплату комунальних послуг за всіх осіб, що зареєстровані у квартирі.

Доводи апеляційної скарги, що копія рішення виконавчого комітету Бабушкінської районної ради №472 від 16 липня 2004 року "Про затвердження протоколу засідання громадської комісії з житлових питань при виконкомі" не містить супровідного листа та не завірена належним чином, колегія суддів не приймає до уваги, оскільки судом першої інстанції було досліджено всі надані сторонами докази та в достатньому обсязі встановлено обставини справи.

Твердження апелянта, що зазначені в позові вимоги щодо усунення перешкод в користуванні квартирою шляхом зняття з реєстрації є необґрунтованими, оскільки реєстрація відповідачів жодним чином не порушує право позивача на користування, володіння та розпорядження, колегія суддів вважає безпідставними та такими, що суперечать наявним в матеріалах справи доказам.

Колегія суддів погоджується, що позивач обґрунтовано пред`явила позов, як власник спірної квартири, щодо якої їй чиняться перешкоди з боку відповідачів, та внаслідок їх дій щодо незняття з реєстраційного обліку в позасудовому порядку порушується її право власника на користування своїм майном.

Оскільки іншого відповідачем не доведено, як в суді першої інстанції, так і при розгляді апеляційної скарги, то за встановлених судом першої інстанції обставин підстави для користування спірним житловим приміщенням у відповідачів у квартирі АДРЕСА_1 на умовах договору, згідно з ч. 3 ст. 810 ЦК України та ст. 158 ЖК УРСР - відсутні.

Як наслідок з боку відповідачів має місце позадоговірне користування житлом, а не зобов`язальне, яке ґрунтується на обмеженому речовому праві особистого сервітуту, відповідно ч.1 ст.401 ЦК України.

Наявність позадоговірного сервітуту дає підстави для виникнення «кондикційних» відносини, де застосовується позадоговірний зобов`язальний спосіб захисту права власності, притаманний положенням ст. 1212 ЦК України.

Відповідно до ч. 1 та ч. 2 ст. 1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно.

Приписи Глави 83 ЦКУ «Набуття, збереження майна без достатньої правової підстави» застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події. Для кондикційних зобов`язань вина не має значення, оскільки важливим є факт неправомірного набуття (збереження) майна однією особою за рахунок іншої.

Відтак, оскільки відповідачі ніколи не проживали у спірній квартирі, вони не користувалися нею, хоча об`єктивно мали таку можливість, що встановлено судом першої інстанції та не спростовано апелянтом в суді апеляційної інстанції, колегія суддів приходить до висновку, що відповідачі повинні повернути позивачу майно належне їй на праві приватної власності.

Що стосується позовної вимоги ОСОБА_2 щодо зобов`язання Відділу формування та ведення реєстру територіальної громади Департаменту адміністративних послуг та дозвільних процедур зняти з реєстраційного обліку відповідачів за спірною адресою, колегія суддів зазначає, що суд першої інстанції помилково дійшов висновку про її задоволення виходячи з наступного.

Відділ формування та ведення реєстру територіальної громади Департаменту адміністративних послуг та дозвільних процедур позивачем залучений у справу в якості третьої особи, тобто, в силу ст. 42 ЦПК України є учасником справи, а не стороною, як це передбачено ст. 48 ЦПК України.

З наведеного вбачається, що позовні вимоги пред`явлені позивачем не до відповідача, а до третьої особи. Суд першої інстанції на вказане уваги не звернув та задовольнив вимоги про зобов`язання Відділу формування та ведення реєстру територіальної громади Департаменту адміністративних послуг та дозвільних процедур зняти з реєстраційного обліку відповідачів за спірною адресою з порушенням норм процесуального права.

У своїй діяльності колегія суддів керується положеннями ст. 5 ЦПК України, яка вказує, що здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, у спосіб, визначений законами України.

Частина 1 ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» передбачає, що зняття з реєстрації місця проживання особи відбувається на підставі судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою.

Як наслідок, колегія суддів вважає необхідним усунути перешкоди позивачці в користуванні житловим приміщенням, яке є власністю останньої, шляхом визнання відповідачів втратившими право користування житловим приміщенням, що є достатньою підставою для зняття їх з реєстрації місця проживання Відділом формування та ведення реєстру територіальної громади Департаменту адміністративних послуг та дозвільних процедур.

Доводи апелянта, що вирішуючи даний спір, суд першої інстанції вийшов за межі позовних вимог, чим порушив принцип диспозитивності цивільного процесу, задовольнивши позовні вимоги, що не були заявлені позивачем і не розглядалися судом першої інстанції, колегія суддів вважає безпідставними, оскільки позивач пред`явила позов як власник нерухомого майна і основною її вимогою є усунення перешкод у володінні, користуванні та розпорядженні квартирою. При цьому, безпосередньо саме рішення про позбавлення права користування житловим приміщенням і є підставою для зняття особи з реєстраційного обліку.

Так, колегія суддів зазначає, що апелянтом не надано до апеляційної скарги жодного додаткового доказу, який би не був досліджений судом першої інстанції, а згідно із ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше, як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачений цим Кодексом випадках, а відповідно до ч. 3 ст. 12, ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана надати суду докази на підтвердження своїх вимог або заперечень.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Відповідно до ст. 89 ЦПК України виключне право оцінки доказів належить суду, який має оцінювати докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному повному та об`єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Відповідно до ст.376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є, зокрема, неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи та неправильне застосування норм матеріального права.

За таких обставин, колегія суддів приходить до висновку, що рішення Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 16 серпня 2016 року постановлено з порушенням норм процесуального права, апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, а рішення суду скасуванню з ухваленням нового судового рішення про зміну в частині вирішення питання позовних вимог про усунення перешкод в користуванні власним майном та скасовано в частині задоволення позовних вимог щодо зобов`язання третьої особи вчинити певні дії.

керуючись ст.ст. 367, 374, 376, 381-383 ЦПК України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задовольнити частково.

Рішення Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 16 серпня 2016 рокув частині вирішення питання позовних вимог про усунення перешкод в користуванні власним майном - змінити, в частині зобов`язання третьої особи здійснити зняття відповідачів з реєстраційного обліку -скасувати.

Задовольнити позовні вимоги ОСОБА_2 щодо усунення перешкод у володінні, користуванні та розпорядженні квартирою АДРЕСА_1 .

Визнати ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , та ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 - особами позбавленими права користування квартирою АДРЕСА_1 .

В задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 про зобов`язання Відділу формування та ведення реєстру територіальної громади Департаменту адміністративних послуг та дозвільних процедур зняти з реєстраційного обліку ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , та ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 в квартирі АДРЕСА_1 - відмовити.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття. Постанова суду може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня її проголошення.

Головуючий: Т.І. Биліна

Судді: С.А.Зайцева

Ж.І.Максюта