Справа 336/6404/21
Провадження № 2/336/650/2022
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

11 лютого 2022 року м. Запоріжжя

Шевченківський районний суд м. Запоріжжя у складі:

головуючого судді Дмитрюк О.В.,

за участю секретаря Павловцева В.С.,

розглянувши у підготовчому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про поділ майна подружжя та визнання права особистої приватної власності на частину житлового будинку, за зустрічним позовом ОСОБА_2 (представник позивача адвокат Дьякова Тетяна Вікторівна) до ОСОБА_1 , ОСОБА_3 про визнання права особистої приватної власності на частину житлового будинку,

ВСТАНОВИВ:

09.08.2021 р. ОСОБА_1 звернулась до суду з вище вказаним позовом, в якому зазначила, що 20.07.1984 р. між ОСОБА_4 та ОСОБА_3 було зареєстровано шлюб.

Від шлюбу подружжя має доньку ОСОБА_5 , 1986 р.н.

Приблизно з 1992-1993 р.р. між сторонами фактично було припинено шлюбні відносини. Незважаючи на те, що офіційно шлюб між подружжям не було розірвано, спільне господарство вони не вели, взаємних прав та обов`язків, як подружжя, не виконували. Крім того, під час зареєстрованого шлюбу, позивач та відповідач ОСОБА_3 перебували у фактичних шлюбних відносинах із іншими особами.

Позивач, під час зареєстрованого шлюбу із ОСОБА_3 в період з 1992 р. по липень 2019 р. перебувала у фактичних шлюбних відносинах з ОСОБА_2 . В період перебування у фактично шлюбних відносинах із відповідачем ОСОБА_2 , був придбаний житловий будинок АДРЕСА_1 .

Так, позивачу на підставі договору купівлі-продажу від 11.03.1996 р., посвідченого державним нотаріусом П`ятої Запорізької державної нотаріальної контори, зареєстрованого в реєстрі за № 3-334, на праві спільної часткової власності належить Ѕ частина житлового будинку АДРЕСА_1 .

Згідно п.1 вказаного договору ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 продали, а ОСОБА_2 та ОСОБА_9 (помилково вказано ОСОБА_10 ) купили по Ѕ частині кожен, жилий будинок з господарчими будівлями та спорудами, що знаходиться у АДРЕСА_1 , розташований на земельній ділянці розміром 453 кв.м.

При перекладі назви вулиці «Комбінатська» з російської мови на українську постійно відбувалися помилки. Так, під час складання договору купівлі-продажу при перекладі назви вулиці «Комбінатська» допущено помилку та вказано як « ОСОБА_11 ».

Згідно витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 16.06.2021 р., на підставі договору купівлі-продажу від 11.03.1996 р. ОСОБА_1 на праві спільної часткової власності належить Ѕ частина житлового будинку АДРЕСА_1 .

У вказаному будинку позивач зареєстрована з 02.07.1996 р.

Влітку 2021 р. співвласники житлового будинку дійшли згоди щодо відчудження житлового будинку АДРЕСА_1 . Але приватний нотаріус, перевіривши всі представлені документи, запитав у позивача нотаріальну згоду на відчудження житлового будинку її колишнього чоловіка ОСОБА_3 , із яким вона перебувала у зареєстрованому шлюбі на час придбання житлового будинку.

Подружжя ОСОБА_12 фактично припинили свої шлюбні відносини ще в 1992 р., а юридично лише 08.08.2017 р.

Після перебування у фактичних шлюбних відносинах понад 27 років, 20.07.2019 р. між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 було зареєстровано шлюб.

Посилаючись на ст.60, 61 СК України, ст.317, 319, 321, 392 ЦК України, ОСОБА_1 просить поділити майно, набуте за час її шлюбу із ОСОБА_3 та визнати за нею право особистої приватної власності на Ѕ частину житлового будинку АДРЕСА_1 .

Ухвалою від 24.09.2021 р. у справі відкрито провадження та призначено судове засідання на 08.11.2021 р.

04.11.2021 р. до суду надійшла зустрічна позовна заява ОСОБА_2 , в якій позивач, посилаючись на ті ж фактичні обставини, що викладені у первісному позові, просить визнати за ним право особистої приватної власності на Ѕ частину житлового будинку АДРЕСА_1 .

08.11.2021 р. розгляд справи було відкладено на 14.12.2021 р. на підставі п.1 ч.2 ст.223 ЦПК України.

Ухвалою від 14.12.2021 р. зустрічний позов ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , ОСОБА_3 про визнання права особистої приватної власності на частину житлового будинку прийнято до спільного розгляду з первісним позовом, на підставі ч.4 ст.193 ЦПК України, суд перейшов до розгляду даної справи за правилами загального позовного провадження, призначивши підготовче судове засідання на 11.02.2022 р.

ОСОБА_1 подала до суду заяву про розгляд справи без її участі, просить задовольнити первісний позов та не заперечує проти задоволення зустрічної позовної заяви.

Представник ОСОБА_2 подала заяву про розгляд справи без її участі, просить задовольнити зустрічні вимоги ОСОБА_2 , не заперечує проти задоволення позову, пред`явленого ОСОБА_1 .

Відповідач ОСОБА_3 направив до суду заяву, в якій просить розглянути справу за його відсутності, проти задоволення первісної заяви ОСОБА_1 та зустрічної позовної заяви ОСОБА_2 не заперечує.

Розгляд справи за відсутності учасника справи узгоджується з положеннями ч.3 ст.211 ЦПК України.

З огляду на визнання відповідачами позовів, суд, на підставі ч.3 ст.200, ч.4 ст.206 ЦПК України, вважає за можливе ухвалити рішення за результатами підготовчого провадження.

В силу ч.2 ст.247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.

Вивчивши матеріали справи, приймаючи до уваги позицію сторін, суд вважає, що заявлені первісний та зустрічний позови підлягають задоволенню, виходячи з наступного.

Як встановлено судом з письмових доказів, ОСОБА_3 та ОСОБА_13 з 20.07.1984 р. перебували у шлюбі (а.с.9), який було розірвано 08.08.2017 р. (а.с.10).

11.03.1996 р. ОСОБА_10 та ОСОБА_2 придбали, кожен по Ѕ частині, житловий будинок АДРЕСА_1 , про що надано договір купівлі-продажу, посвідчений державним нотаріусом П`ятої Запорізької державної нотаріальної контори та зареєстрований в реєстрі за № 3-334 (а.с.12-13).

Право власності ОСОБА_9 та ОСОБА_2 на Ѕ частину за кожним було зареєстровано в Запорізькому міському бюро технічної інвентаризації (а.с.13 зв.).

Відповідно до Витягів з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності (а.с.18, 50), житловий будинок АДРЕСА_1 належить на праві спільної часткової власності ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , кожному по Ѕ його частині.

Як зазначає ОСОБА_1 Ѕ частину будинку АДРЕСА_1 вона придбала в той час, коли перебувала у шлюбі з ОСОБА_3 , хоча фактично знаходилась у шлюбних стосунках з ОСОБА_2 .

Зазначені обставини не оспорюються відповідачами, а тому в силу ч.1 ст.82 ЦПК України, не підлягають доказуванню.

Ст.16 ЦК України визначені способи захисту цивільних прав та інтересів, в тому числі визнання права.

Згідно ст.60 СК України, майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини самостійного заробітку (доходу).

Тлумачення ст.60 СК України свідчить, що законом встановлено про презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу. Разом із тим, зазначена презумпція може бути спростована, й один із подружжя може оспорювати поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об`єкт, в тому числі в судовому порядку. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує (постанова ВС справа № 711/5108/17, пр. № 61-1935св18).

Згідно з ч.2 ст.368 ЦК України, майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом.

У відповідності до п.3,4 ч.1 ст.57 СК України, особистою приватною власністю дружини, чоловіка є майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але за кошти, які належали їй, йому особисто.

Згідно правової позиції, викладеної у постанові ВСУ від 16.12.2015 р., справа № 6-2641цс15, відповідно до п.3 ч.1 ст.57 СК України особистою приватною власністю дружини, чоловіка є майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але за кошти, які належали їй (йому) особисто.

Таким чином, у разі придбання майна хоча й у період шлюбу, але за особисті кошти одного з подружжя, це майно не може вважатися об`єктом спільної сумісної власності подружжя, а є особистою приватною власнітю того з подружжя, за особисті кошти якого воно придбане. Тобто статус спільної сумісної власності визначається такими критеріями: час набуття майна; кошти, за які таке майно було набуте (джерело набуття).

За приписами ст.316 ЦК України право власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Згідно ст.317 ЦК України власникові належить права володіння, користування та розпорядження своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна.

Право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні (ч.1 ст.321 ЦК України).

Відповідно до ст.392 ЦК України, власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

Аналізуючи надані сторонами докази у сукупності з положеннями діючого законодавства, враховуючи визнання відповідачами фактичних обставин щодо набуття майна, суд дійшов висновку, що право позивачів може бути захищено у обраний ними спосіб, та задовольняє позовні вимоги ОСОБА_1 та ОСОБА_2 ..

Керуючись ст.ст. 4, 12, 13, 141, 261, 264, 265, 354ЦПК України, суд -

В И Р І Ш И В:

Позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) до ОСОБА_2 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 ), ОСОБА_3 ( АДРЕСА_2 , РНОКПП не відомий) про поділ майна подружжя та визнання права особистої приватної власності на частину житлового будинку задовольнити.

Зустрічний позов ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , ОСОБА_3 про визнання права особистої приватної власності на частину житлового будинку задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1 право особистої приватної власності на Ѕ частину житлового будинку АДРЕСА_1 , що була придбана ОСОБА_1 в період шлюбу з ОСОБА_3 .

Визнати за ОСОБА_2 право особистої приватної власності на Ѕ частину житлового будинку АДРЕСА_1 .

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Запорізького апеляційного суду протягом тридцяти днів через Шевченківський районний суд м.Запоріжжя.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення складений 21 лютого 2022 року.

Суддя О.В.Дмитрюк