Номер провадження: 22-ц/813/1557/22
Справа № 492/549/18
Головуючий у першій інстанції Варгаракі С.М.
Доповідач Сегеда С. М.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05.12.2022 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі:

головуючого Сегеди С.М.,

суддів: Комлевої О.С.,

Цюри Т.В.,

за участю секретаря Хухрова С.В.,

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження, без участі учасників справи, апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Арцизького районного суду Одеської області від 17 лютого 2020 року, ухваленого під головуванням судді Варгаракі С.М., у цивільній справі за позовною заявою Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

встановив:

18.04.2018 року позивач звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, та просив суд стягнути з відповідача заборгованість за кредитним договором на загальну суму 167 686,57 грн., а також судові витрати у справі.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначав, що між позивачем та відповідачем 20.09.2013 року був укладений кредитний договір № б/н, відповідно до якого ОСОБА_1 отримав кредит у сумі 5000,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом на суму залишку заборгованості за кредитом. В порушення умов договору відповідач зобов`язання за вказаним договором належним чином не виконав. У зв`язку із зазначеними порушеннями зобов`язань за кредитним договором відповідач має заборгованість, яку в добровільному порядку сплачувати не бажає, у зв`язку з чим позивач звернувся до суду та просив стягнути суму заборгованості з відповідача.

Заочним рішенням Арцизького районного суду Одеської області від 02 серпня 2018 року позовні вимоги ПАТ КБ «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором були задоволені повністю (т.1, а.с.69-70).

Разом з тим, за заявою представника ОСОБА_1 адвоката Гусельщикової М.А. від 19.02.20219 року ухвалою того ж суду від 19.12.2019 року вищевказане заочне рішення суду було скасовано і призначено розгляд справи на 13 січня 2020 року, на 15.30 год. (т.1, а.с. 75-79, 148).

Рішенням Арцизького районного суду Одеської області від 17 лютого 2020 року позовні вимоги ПАТ КБ «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором були задоволені повністю (т.1, а.с.226-229).

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 , в особі свого представника адвоката Гусельщикової М.А., ставить питання про скасування рішення Арцизького районного суду Одеської області від 17 лютого 2020 року, та постановлення нового, яким у задоволенні позовних вимог відмовити повністю, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального прав (т.2, а.с. 1-5).

Вирішуючи питання про слухання справи в прядку спрощеного позовного провадження, у відсутність учасників справи, колегія суддів виходить із того, що всі учасники справи належним чином повідомлені про час і місце судового засідання (т.2, а.с.64-67).

Крім того, у відповідності до ч. 5 ст. 268 ЦПК України, датою ухвалення рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено - повне чи скорочене).

Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

Таким чином, розгляд даної справи здійснений 23.11.2022 року в порядку спрощеного позовного провадження за наявними у справі матеріалами, у відсутність учасників справи, оскільки учасники справи повідомлені про час і місце судового засідання належним чином, про що вказано вище. Повний текст судового рішення складений 05.12.2022 року.

Крім того, відповідно до ст. 10 Закону України «Про правовий режим воєнного стану» у період воєнного стану не можуть бути припинені повноваження Президента України, Верховної Ради України, Кабінету Міністрів України, Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини, а також судів, органів прокуратури України, органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, та органів, підрозділи яких здійснюють контррозвідувальну діяльність. Згідно зі ст. 12-2 вказаного Закону в умовах правового режиму воєнного стану суди, органи та установи системи правосуддя діють виключно на підставі, в межах повноважень та в спосіб, визначені Конституцією України та законами України. Повноваження судів, органів та установ системи правосуддя, передбачені Конституцією України, в умовах правового режиму воєнного стану не можуть бути обмежені. Згідно зі ст. 26 вказаного Закону правосуддя на території, на якій введено воєнний стан, здійснюється лише судами. На цій території діють суди, створені відповідно до Конституції України. Скорочення чи прискорення будь-яких форм судочинства забороняється. Явка сторони до суду апеляційної інстанції не є обов`язковою, а тому перешкоди для розгляду справи в даному випадку відсутні.

Враховуючи вищенаведене, а також те, що дана справа перебуває на розгляді суду апеляційної інстанції більше 2-х років (т.2, а.с.13), колегія суддів вирішила дану справу розглядати судом апеляційної інстанції в порядку спрощеного позовного провадження за наявними матеріалами, у відсутність учасників справи.

Перевіривши законність і обґрунтованість оскаржуваного судового рішення, заслухавши доповідача, доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку про необхідність відмови в задоволенні апеляційної скарги, виходячи з наступних підстав.

Вирішуючи даний спір, суд першої інстанції виходив із того, що відповідно до Анкети-заяви про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг від 20.09.2013 року відповідач ОСОБА_1 отримав кредит у сумі 5000,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування.

Крім того, відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з Умовами та правилами надання банківських послуг та Тарифами Банку, які викладені на банківському сайті, складає між ним та банком договір про надання банківських послуг, що підтверджується підписом у заяві.

Однак, в порушення умов кредитного договору відповідач не надавав своєчасно позивачу грошові кошти для погашення заборгованості за кредитом, відсотками, а також іншими витратами, відповідно до умов договору, що має відображення у розрахунку заборгованості за кредитним договором. Таким чином, у порушення умов кредитного договору, а також ст.ст. 509, 526, 1054 ЦК України, відповідач зобов`язання за вказаним кредитним договором не виконав.

У звязку з цим, звертаючись до суду з даним позовом, позивач вказав, що станом на 14.03.2018 року відповідно до розрахунку заборгованості за кредитним договором у відповідача виникла перед позивачем заборгованість у сумі 345 052,87 грн., яка складається з наступного:

- заборгованість за кредитом 167 686,57 грн.;

- заборгованість за процентами 82 807,24 грн.;

- заборгованість за пенею 94 559,06 грн.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції стосовно того, що у відповідності до ст.ст. 525, 526, 530 ЦК України зобов`язання повинні виконуватися належним чином і в термін передбачений договором, одностороння відмова від виконання зобов`язання не допускається, боржник не звільняється від відповідальності за невиконання грошового зобов`язання.

За змістом ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Відповідно до ч.1 ст.1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

З підстав викладеного, суд дійшов правильного висновку про необхідність задоволення позовних вимог і стягнення з ОСОБА_1 на користь АТ «КБ «ПриватБанк» заборгованість по тілу кредиту в сумі 167 686,57 грн.

Що стосується заборгованості про процентам та за пенею, про що було вказано в позовній заяві, то колегія суддів зазначає, що звертаючись до суду з позовом, АТ «КБ «ПриватБанк» просив стягнути з відповідача лише тіло кредиту, без процентів і пені.

З цих підстав, посилання заявника апеляційної скарги на правову позицію Верховного Суду, яка викладена в постанові його Великої Палати від 03 липня 2019 року по справі № 342/180/17, є безпідставним, так як позивач не просив суд стягнути з відповідача процентів, штрафу і пені, а лише просив стягнути заборгованість по тілу кредиту.

Що стосується питання про те, звідки у ОСОБА_1 виникла кредитна заборгованість у сумі 167 686,57 грн., в той час як він тримав кредит лише на суму 5000 грн., колегія суддів зазначає наступне.

Як вбачається із Розрахунку заборгованості ОСОБА_1 перед АТ «КБ «ПриватБанк» за договором б/н від 14.03.2018 року, то він у повній мірі, регулярно і в значних сумах користувався грошовими коштами АТ «КБ «ПриватБанк», у зв`язку з чим утворилась кредитна заборгованість за тілом кредиту у сумі 167 686,57 грн. (т.1, а.с.10-12-звор.), яка підлягає стягненню з ОСОБА_1 на користь АТ «КБ «ПриватБанк».

Стосовно посилання представника ОСОБА_1 адвоката Гусельщикової М.А. на те, що він звільнений від сплати судового збору на підставі п.13 ч.1 ст.5 Закону України «Про судовий збір», то вони є безпідставними, так як у відповідності до даної норми права від судового збору дійсно звільняються учасники бойових дій, постраждалі учасники Революції Гідності, Герої України пов`язаних з порушенням їхніх прав. Однак, як вбачається з матеріалів справи, по даній справі ОСОБА_1 є відповідачем за позовом АТ «КБ «ПриватБанк», а тому дана справа не пов`язана з захистом його прав як учасника бойових дій.

Згідно ч.ч. 1,5,6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Колегія суддів зазначає, що заявник апеляційної скарги не надав суду достатніх, належних і допустимих доказів існування обставин, на які він посилається як на підставу своїх заперечень проти позовних вимог, оскаржуваного рішення суду та доводів апеляційної скарги.

За змістом ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватись на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотримання норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданням цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються, як на підставу своїх вимог або заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Колегія суддів також зазначає, що Європейський суд з прав людини (далі ЄСПЛ) вказав, що п.1 ст. 6 Конвенції «Про захист прав людини і основоположних свобод» (далі Конвенція) зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Суд апеляційної інстанції враховує положення практики ЄСПЛ про те, що право на обґрунтоване рішення не вимагає детальної відповіді судового рішення на всі доводи висловлені сторонами. Крім того, воно дозволяє вищим судам просто підтверджувати мотиви, надані нижчими судами, не повторюючи їх (справа «Гірвісаарі проти Фінляндії», п.32.)

Пункт 1 ст. 6 Конвенції не вимагає більш детальної аргументації від апеляційного суду, якщо він лише застосовує положення для відхилення апеляції відповідно до норм закону, як такої, що не має шансів на успіх, без подальших пояснень (Burg and others v. France (Бюрг та інші проти Франції), (dec.); Gorou v. Greece (no.2) (Гору проти Греції №2) [ВП], § 41.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням матеріального і процесуального права.

З огляду на викладене, колегія суддів дійшла висновку про законність і обґрунтованість оскаржуваного рішення суду, доводи апеляційної скарги його не спростовують, рішення ухвалено у відповідності до вимог матеріального і процесуального права, у зв`язку з чим апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, оскаржуване рішення суду - залишити без змін.

Керуючись ст.ст. 367, 368, п.1 ч.1 ст. 374, ст.ст. 375, 381 384, 389, 390 ЦПК України, апеляційний суд,

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Арцизького районного суду Одеської області від 17 лютого 2020 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, однак може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції України протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 05.12.2022 року.

Судді Одеського апеляційного суду: С.М. Сегеда

О.С. Комлева

Т.В. Цюра