КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 753/4584/20
№ апеляційного провадження: 22-ц/824/2978/2022
Головуючий у суді першої інстанції: Каліушко Ф.В.
Доповідач у суді апеляційної інстанції: Семенюк Т.А.

03 серпня 2022 року Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

Головуючого судді: Семенюк Т.А.

Суддів: Кирилюк Г.М., Рейнарт І.М.,

при секретарі - Стешенко М.В.,

розглянувши в судовому засіданні в м. Києві, справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 в інтересах ОСОБА_2 на рішення Дарницького районного суду міста Києва від 14 червня 2021 року в справі за позовом ОСОБА_3 до Дарницької районної в м. Києві державної адміністрації, треті особи: Служба у справах дітей Дарницької районної у м. Києві державної адміністрації, ОСОБА_4 про визнання незаконним та скасування розпорядження №104 від 06 лютого 2020 року,-

В С ТА Н О В И В :

У березні 2020 року ОСОБА_2 звернулася до суду із позовом до відповідача, посилаючись в обґрунтування вимог на те, що на підставі рішення комісії з питань захисту прав дитини Дарницької районної в м. Києві державної адміністрації від 23.01.2020 року відповідачем прийнято 06.02.2020 розпорядження №104, яким визначено місце проживання її двох малолітніх дітей разом з батьком - ОСОБА_4 .

Вважає, що вказане розпорядження є незаконним, таким, що прийняте виключно на користь батька, оскільки на час звернення до суду ОСОБА_4 жодним чином не реалізовував свої батьківські права та не виконував батьківських обов`язків протягом семи років, не надавав дітям належної матеріальної допомоги, не цікавився їх здоров`ям, успіхами, інтересами та не дбав про їх фізичний та моральний розвиток.

Комісія під час прийняття рішення не врахувала думку матері дітей, оскільки її не було під час прийняття оспорюваного рішення, не надано належної оцінки особі батька, його аморальній поведінці, а також при визначенні місця проживання її дітей із батьком, комісією з питань захисту прав дитини не перевірено фактичних обставин справи, зокрема належних умов проживання та розвитку дітей у місці проживання батька, оскільки його фактична адреса відрізняється від тієї, що надана комісії.

У зв`язку із викладеним просила визнати незаконним та скасувати розпорядження №104 від 06 лютого 2020 року, яким визначено місце проживання малолітніх дітей: ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , разом з батьком - ОСОБА_4 .

Рішенням Дарницького районного суду міста Києва від 14 червня 2021 року в задоволенні позовних вимог ОСОБА_7 відмовлено.

Не погоджуючись ізрішенням суду, ОСОБА_1 в інтересах ОСОБА_7 подала апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення та ухвалити нове, яким задовольнити позовні вимоги у повному обсязі вважаючи, що судом порушено норми процесуального та матеріального права, не враховано обставини, які мають суттєве значення для справи.

В обґрунтування апеляційної скарги зазначала, що в порушення вимог п. 73 Порядку № 866 Службою у справах дітей не було складено висновок щодо участі батька у вихованні дітей, а матеріали справи не містять доказів про те, що працівниками служби було проведено бесіду із близькими родичами дітей, зокрема, з бабусею та дідусем, які проживають разом із позивачкою та її дітьми, не було проведено й бесіду з самими дітьми, які в силу свого віку можуть висловлювати власну думку.

Вважає, що комісією не надано й належної оцінку особі батька, який притягувався до кримінальної відповідальності за ч. 2 ст. 302 КК України та визнаний винним за створення та утримання місць розпусти та звідництво з метою наживи.

Вказувала, що ОСОБА_4 повністю самоусунувся від виконання своїх батьківських обов`язків щодо виховання малолітніх дітей, відповідно до Характеристик з навчального закладу ОСОБА_6 та ОСОБА_5 , за час навчання, батько до класу не з`являвся і не цікавився шкільним життям і успіхами дітей. Тато на зустрічі батьків не приходив. Дітей зі школи не забирав.

Також зазначила, що відповідно до довідки з КНП «Центр первинної медико-санітарної допомоги №2», батько дітей за медичною допомогою по місцю лікування своїх дітей не звертався.

Вважає, що батько надав неправдиві відомості щодо свого місця проживання з метою приховування дійсної адреси, Акт щодо умов проживання дітей був складений не за тією адресою, де б він мав проживати разом з дітьми або, діти проживають не з батьком, а з бабусею (його матір`ю), що є порушенням Розпорядження № 104 про визначення місця проживання дітей саме з їхнім батьком, оскільки Акт обстеження житлових умов (нібито за місцем проживання батька) складений за адресою: АДРЕСА_1 , але, зареєстрованим місцем проживання батька є АДРЕСА_2 . Відповідно до Довідки з місця роботи батька, він працює у м. Львів.

Згідно інформації, наданої Дівичківською сільською Радою Київської області на адвокатський запит, ОСОБА_4 та його діти за адресою АДРЕСА_3 не проживають, їхнє фактичне місце проживання встановити не вдалося.

Згідно Інформації, наданої Службою у справах дітей та сім`ї Виконкому Переяславської міської ради на запит адвоката, ОСОБА_4 та малолітні діти ОСОБА_4 і ОСОБА_6 за адресою: АДРЕСА_2 - не проживають. На прохання Головного спеціаліста Служби у справах дітей та сім`ї надати відомості щодо місця проживання малолітніх дітей, гр. ОСОБА_4 категорично відмовився.

Відзив на апеляційну скаргу до суду апеляційної інстанції не надходив, що за положеннями ч. 3 ст. 360 ЦПК України не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

Колегія суддів, заслухавши доповідь судді-доповідача, доводи апеляційної скарги, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду та матеріали справи в межах апеляційного оскарження, вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню частково.

Судом встановлено, що 23 жовтня 2010 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_4 був зареєстрований шлюб, який заочним рішенням Дарницького районного суду м. Києва від 15 жовтня 2015 року розірвано. Ушлюбі у сторін народились двоє дітей: син - ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , та донька - ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

09 січня 2020 року та 23 січня 2020 року відбулись засідання комісії з питань захисту прав дитини Дарницької районної в місті Києві державної адміністрації за заявами ОСОБА_4 та ОСОБА_2 про визначення місця проживання малолітніх дітей ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , та ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , за наслідком розгляду яких визначено місце проживання малолітніх дітей разом з батьком - ОСОБА_4 .

У відповідності до витягів з протоколів №1 та №2 засідання комісії з питань захисту прав дитини, а також висновку Служби у справах дітей та сім`ї Дарницької районної в місті Києві державної адміністрації про визначення місця проживання дітей, думку дітей було заслухано начальником служби у присутності головного спеціаліста служби та під час цієї бесіди було встановлено, що мама дітей зі своїм новим чоловіком майже постійно пиячать та приводять чужих людей до квартири. Часто вдома немає чого їсти, мама нічого не готує, діти самі купують собі продукти за гроші, які присилає тато на картку ОСОБА_5 . Одяг та шкільні речі купують бабусі та дідусі. ОСОБА_5 впевнено заявив, що він хоче і буде жити тільки з татом, а ОСОБА_6 сказала, що у батька добре і він їх любить і не ображає, купує, що треба, але їй шкода розлучатися з сестрою і вона хоче бачитися з бабусею та дідусем (батьками позивача).

06 лютого 2020 року розпорядженням Дарницької районної в місті Києві державної адміністрації за №104 визначено місце проживання малолітніх дітей ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , разом з батьком - ОСОБА_4 . Зобов`язано батька дітей ОСОБА_4 не чинити перешкод у спілкуванні матері ОСОБА_2 з дітьми, не допускати протиправних дій та негативних розмов стосовно матері дітей. Зобов`язано матір дітей ОСОБА_2 не допускати протиправних дій та негативних розмов стосовно батька дітей.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що оспорюванимрозпорядженнямне порушуються сімейні права позивачки.

Проте, з таким висновком суду повною мірою погодитись не можна.

Сторонами в цивільному процесі є позивач і відповідач. Позивачем і відповідачем можуть бути фізичні і юридичні особи, а також держава (стаття 48 ЦПК України).

Суд першої інстанції має право за клопотанням позивача до закінчення підготовчого провадження, а у разі розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження - до початку першого судового засідання залучити до участі у ній співвідповідача.

Якщо позов подано не до тієї особи, яка повинна відповідати за позовом, суд до закінчення підготовчого провадження, а у разі розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження - до початку першого судового засідання за клопотанням позивача замінює первісного відповідача належним відповідачем, не закриваючи провадження у справі.

Після спливу строків, зазначених у частинах першій та другій цієї статті, суд може залучити до участі у справі співвідповідача або замінює первісного відповідача належним відповідачем виключно у разі, якщо позивач доведе, що не знав та не міг знати до подання позову у справі про підставу залучення такого співвідповідача чи заміну неналежного відповідача.

Про залучення співвідповідача чи заміну неналежного відповідача постановляється ухвала. За клопотанням нового відповідача або залученого співвідповідача розгляд справи починається спочатку (стаття 51 ЦПК України).

Пред`явлення позову до неналежного відповідача не є підставою для відмови у відкритті провадження у справі, оскільки заміна неналежного відповідача здійснюється в порядку, визначеному ЦПК України.

За результатами розгляду справи суд відмовляє в позові до неналежного відповідача та приймає рішення по суті заявлених вимог щодо належного відповідача. Тобто, визначення відповідачів, предмета та підстав спору є правом позивача. Натомість, встановлення належності відповідачів й обґрунтованості позову - обов`язком суду, який виконується під час розгляду справи, а не на стадії відкриття провадження.

Відповідно до ст. 160 СК України, місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків. Місце проживання дитини, яка досягла десяти років, визначається за спільною згодою батьків та самої дитини. Якщо батьки проживають окремо, місце проживання дитини, яка досягла чотирнадцяти років, визначається нею самою.

За ст. 161 СК України, якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом.

Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. Орган опіки та піклування або суд не можуть передати дитину для проживання з тим із батьків, хто не має самостійного доходу, зловживає спиртними напоями або наркотичними засобами, своєю аморальною поведінкою може зашкодити розвиткові дитини.

Тлумачення зазначених норм дозволяє зробити висновок, що у справі за позовом одного з батьків про визнання незаконним рішення органу опіки та піклування про визначення місця проживання дитини (дітей), належними відповідачами є: особа рішення якої стосується (той з батьків, з ким визначено проживання дитини (дітей) та орган опіки та піклування, рішення якого оскаржується.

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин, суд апеляційної інстанції враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (частина четверта статті 263 ЦПК України).У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 18 серпня 2021 року в справі № 543/994/17 (провадження № 61-6125св21) зазначено, що: «пред`явлення позову до неналежного відповідача не є підставою для відмови у відкритті провадження у справі, оскільки заміна неналежного відповідача здійснюється в порядку, визначеному ЦПК України. За результатами розгляду справи суд відмовляє в позові до неналежного відповідача та приймає рішення по суті заявлених вимог щодо належного відповідача. Тобто, визначення відповідачів, предмета та підстав спору є правом позивача. Натомість, встановлення належності відповідачів й обґрунтованості позову - обов`язком суду, який виконується під час розгляду справи, а не на стадії відкриття провадження».

У справі, що переглядається позов ОСОБА_2 пред`явила до Дарницької районної в м. Києві державної адміністрації, вимог до ОСОБА_4 та Служби у справах дітей Дарницької районної у м. Києві державної адміністрації, які залучені у справі як треті особи, позовних вимог не заявляла, клопотань про залучення їх до участі у справі як співвідповідачів не заявляла.

З огляду на викладене, колегія суддів вважає, що у задоволенні позовної вимоги про визнання незаконним та скасування розпорядження Дарницької районної в місті Києві державної адміністрації від 06 лютого 2020 року за №104 слід відмовити, оскільки вона пред`явлена до неналежного відповідача.

Оскільки суд відмовив у задоволенні позову внаслідок необґрунтованості, колегія суддів вважає, що судове рішення підлягає зміні в мотивувальній частині.

Проте, суд першої інстанції зробив правильний висновок про відмову у задоволенні позову.

З урахуванням необхідності врахування висновку щодо застосування норм права викладеного в постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 18 серпня 2021 року в справі № 543/994/17 (провадження № 61-6125св21), колегія суддів вважає, що оскаржене рішення ухвалене частково без додержання норм процесуального права.

У зв`язку з наведеним, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу необхідно задовольнити частково, а рішення суду першої інстанції змінити, виклавши його мотивувальну частину у редакції цієї постанови.

Оскільки судове рішення змінюється виключно у частині мотивів його прийняття, то новий розподіл судових витрат не здійснюється.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 376, 381-384 ЦПК України, суд, -

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 в інтересах ОСОБА_2 - задовольнити частково.

Рішення Дарницького районного суду міста Києва від 14 червня 2021 року - змінити, виклавши мотивувальну частину рішення в редакції цієї постанови.

Постанова набирає чинності з моменту її прийняття, може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Повний текст виготовлено 08 серпня 2022року.

Головуючий

Судді