Справа № 303/8566/21
П О С Т А Н О В А

Іменем України

19 грудня 2022 року м. Ужгород

Закарпатський апеляційний суд у складі

головуючого судді КОНДОРА Р.Ю.

суддів СОБОСЛОЯ Г.Г., КОЖУХ О.А.

за участю секретаря ІГНАТЮК І.Ю.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Ужгороді цивільну справу № 303/8566/21 за позовом ОСОБА_1 до фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 про стягнення середнього заробітку за час затримки виконання рішення про поновлення на роботі, за апеляційною скаргою фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 на рішення Мукачівського міськрайонного суду від 27 квітня 2022 року, повний текст якого складено 27 квітня 2022 року, головуючий суддя Куцкір Ю.Ю., -

встановив:

26.10.2021 ОСОБА_1 , від імені та в інтересах якої діяв адвокат Дудурич І.В., звернулася до суду із зазначеним позовом до фізичної особи-підприємця ФОП ОСОБА_2 мотивуючи таким.

17.09.2018 позивачка була прийнята на роботу до ФОП ОСОБА_2 на посаду касира-оператора у відділення під торговою маркою « ІНФОРМАЦІЯ_1 » за адресою: АДРЕСА_1 .

28.02.2020 відповідач видав незаконний наказ № 3 про звільнення позивачки з роботи з 29.02.2020 року за власним бажанням.

Рішенням Мукачівського міськрайонного суду від 10.12.2020 цей наказ було скасовано та зобов`язано ФОП ОСОБА_2 поновити позивачку на роботі та виплатити середній заробіток за час вимушеного прогулу. Рішення суду тривалий час не виконувалося і лише 28.07.2021 роботодавець видав наказ № 8 та поновив позивачку на роботі.

Рішення суду про поновлення працівника на роботі мало бути виконане роботодавцем негайно після його ухвалення, чого зроблено не було.

Невиконання відповідачем протягом тривалого часу рішення суду має наслідком застосуванням приписів ст. 236 КЗпП України про стягнення з відповідача на користь позивачки середнього заробітку за час затримки виконання рішення про поновлення на роботі.

Період затримки складає з 11.12.2020 по 27.08.2021, що становить 154 робочих дні, тому виходячи з середньоденного заробітку позивачки за два місяці до звільнення у 185,21 грн, середній заробіток за час затримки виконання рішення про поновлення на роботі складає 28522,34 грн, що їх вона просить стягнути на її користь із відповідача.

Рішенням Мукачівського міськрайонного суду від 27.04.2022 позов задоволено, стягнуто з фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час затримки виконання рішення суду про поновлення на роботі за період з 11.12.20020 по 27.08.2021 у розмірі 28522,34 грн; стягнуто з відповідача на користь держави судовий збір у розмірі 908,00 грн.

Ухвалою Мукачівського міськрайонного суду від 13.05.2022 стягнуто з фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 витрати на правничу допомогу в сумі 5000,00 грн.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив із його обґрунтованості та доведеності, оскільки рішення суду про поновлення позивачки на роботі було виконане несвоєчасно без належних для того підстав, а саме, попри ухвалення судом 10.12.2020 рішення про поновлення позивачки на роботі фактично її було поновлено лише наказом роботодавця від 28.07.2021 з 29.07.2021.

Відповідач фізична особа-підприємець ОСОБА_2 , від імені та в інтересах якого діє адвокат Литвин С.Й., оскаржив рішення суду як незаконне.

Доводи скарги зводяться до того, що 22.01.2021 приватним виконавцем виконавчого округу Закарпатської області Хриптою О.О. було відкрито виконавче провадження № 64261592 із примусового виконання рішення Мукачівського міськрайонного суду від 10.12.2021 на підставі виконавчого листа, виданого судом 15.01.2021. Внаслідок цього розрахунковий рахунок відповідача, на якому накопичувалася сума для виплати зарплати ОСОБА_1 , був заблокований, що унеможливило добровільне і негайне виконання рішення суду. На момент набрання рішенням суду законної сили на рахунку не було необхідної для виплати суми коштів.

Виходячи з цього, сторона просить рішення суду скасувати.

Заслухавши доповідь судді, пояснення позивачки ОСОБА_1 , яка апеляцію не визнала, відхиливши клопотання представника відповідача ФОП ОСОБА_2 адвоката Литвина С.Й. про відкладення розгляду справи як необґрунтоване, бездоказове, врахувавши, що сторона відповідача, яка ініціювала апеляційну перевірку рішення суду першої інстанції, не з`явилася в судове засідання двічі без поважних причин (ст. 131 ч. 3 ЦПК України), її позиція в справі викладена письмово, явка відповідача та його представника до апеляційного суду не визнавалася обов`язковою, а їхня неявка не перешкоджає апеляційному розгляду справи, розглянувши справу за правилами ст. 372 ч. 2 ЦПК України за відсутності сторони відповідача, дослідивши матеріали справи, обговоривши доводи учасників процесу, суд приходить до такого.

Апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги (ст. 367 ч. 1 ЦПК України).

Встановлено, що рішенням Мукачівського міськрайонного суду від 10.12.2020 у справі № 303/1630/20 за позовом ОСОБА_1 до фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 про скасування наказу, поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку позов задоволено:

скасовано наказ ФОП ОСОБА_2 від 28.02.2020 № 3 про звільнення ОСОБА_1 з посади касира-контролера;

зобов`язано ФОП ОСОБА_2 поновити ОСОБА_1 на посаді касира-контролера з 29.02.2020;

стягнуто з ФОП ОСОБА_2 :

на користь ОСОБА_1 :

середній заробіток на період з 29.02.2020 по 10.12.2020 у розмірі 52970,06 грн; судовий збір у сумі 1681,60 грн;

на користь держави 840,80 грн судового збору;

цим рішенням встановлено, що середньоденна заробітна плата ОСОБА_1 за два останні місяці роботи перед звільненням становила 185,21 грн (а.с. 10-14, посилання в мережі Internet на Єдиний державний реєстр судових рішень https://reyestr.court.gov.ua/Review/93575797).

22.01.2021 приватним виконавцем виконавчого округу Закарпатської області Хриптою О.О. відкрито виконавче провадження № 64261633 на виконання виконавчого листа № 303/1630/20, виданого Мукачівським міськрайонним судом 15.01.2021, вказано боржнику на необхідність виконання рішення протягом 10 робочих днів, стягнуто з боржника основну винагороду приватного виконавця в сумі 9080,00 грн (а.с. 15).

Постановою Закарпатського апеляційного суду від 15.06.2021 апеляційну скаргу ФОП ОСОБА_2 залишено без задоволення, рішення Мукачівського міськрайонного суду від 10.12.2020 у справі № 303/1630/20 залишено без змін (https://reyestr.court.gov.ua/Review/97959605).

Ухвалою Верховного Суду від 13.08.2021 відмовлено у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ФОП ОСОБА_2 на рішення Мукачівського міськрайонного суду від 10.12.2020 та постанову Закарпатського апеляційного суду від 15.06.2021 у справі № 303/1630/20 (https://reyestr.court.gov.ua/Review/99009803).

28.07.2021 фізична особа-підприємець ОСОБА_2 видав наказ № 8, яким на виконання рішення Мукачівського міськрайонного суду від 10.12.2020 № 303/1630/20 поновив ОСОБА_1 на посаді касира-контролера, до роботи на якій належало стати з наступного дня (а.с. 16). Як випливає з тексту наказу, ОСОБА_1 з ним ознайомилася в день його видання.

Таким чином, рішення Мукачівського міськрайонного суду від 10.12.2020 у справі № 303/1630/20 про поновлення ОСОБА_1 на роботі було виконане лише 28.07.2021.

У разі звільнення без законної підстави працівник повинен бути поновлений на попередній роботі органом, який розглядає трудовий спір (ст. 235 ч. 1 КЗпП України).

У разі затримки власником або уповноваженим ним органом виконання рішення органу, який розглядав трудовий спір про поновлення на роботі незаконно звільненого працівника, цей орган виносить ухвалу про виплату йому середнього заробітку або різниці в заробітку за час затримки (ст. 236 КЗпП України).

Процесуальний інститут негайного виконання судового рішення у справах про поновлення на роботі незаконно звільненого працівника призначений для якомога швидшого поновлення порушених трудових прав працівника у необхідних межах у разі прийняття судом рішення про поновлення його на роботі.

При цьому, безвідносно до того, що такий процесуальний інститут передбачений ЦПК України (ст. 430 ч. 1 п. 4 ЦПК України), обов`язок роботодавця негайно виконати рішення про поновлення на роботі незаконно звільненого працівника, прийнятого органом, який розглядає трудовий спір, імперативно встановлений КЗпП України спеціальним законом, яким регулюються трудові відносини включно з порядком вирішення трудових спорів (ст. 235 ч. 7 у редакції, чинній на час ухвалення судом рішення про поновлення ОСОБА_1 на роботі, ст. 235 ч. 8 у редакції, чинній на час вирішення справи, що розглядається, судом першої інстанції та апеляційного розгляду справи).

Судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України; невиконання судового рішення є підставою для відповідальності, встановленої законом (ст. 129-1 Конституції України, ст. 18 ч.ч. 1, 2 ЦПК України).

Виходячи з імперативної обов`язковості негайного виконання рішення про поновлення працівника на роботі, діючи у трудових правовідносинах добросовісно, без мети заподіяння шкоди іншій стороні, перешкоджання в реалізації її законних прав, роботодавець, будучи обізнаним щодо рішення про поновлення працівника на роботі, повинен ясно демонструвати готовність невідкладно поновити відповідні права, виконати рішення належним чином, повинен своєчасно вживати всіх необхідних заходів для поновлення порушених трудових прав позивача, на користь якого ухвалене рішення, тощо.

Формулюючи правову позицію з питання негайного виконання рішення суду про поновлення незаконно звільненого працівника на роботі Верховний Суд України у постанові від 01.07.2015 у справі № 6-435цс15 дійшов висновків (з урахуванням редакції законів на час виникнення спірних правовідносин та ухвалення судом рішення), за змістом яких:

частина 1 статті 235 КЗпП України передбачає, що в разі звільнення без законних підстав працівник повинен бути поновлений на попередній роботі органом, який розглядає трудовий спір;

рішення про поновлення на роботі незаконно звільненого працівника, підлягає негайному виконанню (частина 5 статті 235 КЗпП України);

негайне виконання судового рішення полягає в тому, що воно набуває властивостей обов`язковості і підлягає виконанню не з моменту набрання ним законної сили, а негайно з часу його оголошення в судовому засіданні;

оскільки зазначена норма права в імперативній формі передбачає негайне виконання рішення суду про поновлення працівника на роботі відсутність у судовому рішенні вказівки про це не позбавляє рішення його обов`язковості з моменту проголошення;

обов`язковість рішень суду віднесена Конституцією України до основних засад судочинства (частина 5 статті 124 Конституції України); отже, з огляду на принцип загальнообов`язковості судових рішень за змістом статей 14, 367 ЦПК України судові рішення, які відповідно до закону підлягають негайному виконанню, є обов`язковими для виконання, зокрема, посадовими особами, від яких залежить реалізація прав особи, підтверджених судовим рішенням;

належним виконанням судового рішення про поновлення на роботі слід вважати видання власником про це наказу, що дає можливість працівнику приступити до виконання своїх попередніх обов`язків;

законодавець передбачає обов`язок роботодавця добровільно і негайно виконати рішення суду про поновлення працівника на роботі і цей обов`язок полягає у тому, що у роботодавця обов`язок видати наказ про поновлення працівника на роботі виникає відразу після оголошення рішення суду, незалежно від того, чи буде дане рішення суду оскаржуватися;

статтею 236 КЗпП України встановлено, що у разі затримки власником або уповноваженим ним органом виконання рішення органу, який розглядав трудовий спір про поновлення на роботі незаконно звільненого або переведеного на іншу роботу працівника, цей орган виносить ухвалу про виплату йому середнього заробітку або різниці в заробітку за час затримки;

виходячи з лексичного значення (тлумачення) поняття «затримка», як «зволікання», «проволока», за змістом норм статті 236 КЗпП України затримкою виконання рішення суду про поновлення працівника на роботі слід вважати невидання власником (уповноваженим органом) наказу про поновлення працівника на роботі без поважних причин, негайно, після проголошення судового рішення.

Верховний Суд України в цій справі погодився з тим, що рішення суду про поновлення працівника на роботі вказує на обов`язок, а не на право роботодавця не пізніше наступного дня після проголошення судового рішення незалежно від відкриття виконавчого провадження видати наказ (розпорядження) про поновлення на роботі і фактично допустити його до виконання попередніх обов`язків.

У подальшому вказана правова позиція щодо обов`язку роботодавця в порядку виконання рішення суду, допущеного до негайного виконання, видати наказ про поновлення працівника на роботі невідкладно після проголошення судом рішення, безвідносно до наявності чи відсутності виконавчого провадження з цього приводу, була підтверджена Верховним Судом (до прикладу, в постановах від 01.04.2020 у справі № 488/4594/17, від 21.04.2021 у справі № 461/1303/19).

За обставинами справи відповідач одразу був обізнаний із фактом ухвалення 10.12.2020 Мукачівським міськрайонним судом рішення про поновлення ОСОБА_1 на роботі: у рішенні суду від 10.12.2020 зафіксовано, що представник відповідача ОСОБА_3 залишив судове засідання в режимі відеоконференції; позивачка ОСОБА_1 апеляційному суду пояснила, що одразу довела до відома роботодавця як факт ухвалення судом рішення про її поновлення на роботі, так у подальшому, оскільки рішення не виконувалося, і факт відкриття виконавчого провадження. Втім, ФОП ОСОБА_2 вживаючи заходів для оскарження рішення суду про поновлення ОСОБА_1 на роботі, що є його безумовним правом, не поновив при цьому позивачку на роботі відповідно до вимог закону та рішення суду.

Відповідач не навів жодних обґрунтованих причин, які б перешкоджали йому на виконання рішення суду про поновлення працівника на роботі виконати свій обов`язок із видання відповідного наказу невідкладно після проголошення судом рішення. Доказів наявності будь-яких перешкод (доказів об`єктивних, непереборних, поважних причин), які б унеможливлювали виконання роботодавцем такого свого обов`язку, у справі немає. Під час розгляду справи судом першої інстанції відповідач діючи в процесі на власний ризик і розсуд, користуючись правовою допомогою адвоката ОСОБА_4 , жодним чином не спростовував і не заперечував по суті ані підстав позову ОСОБА_1 , ані його предмета, не подавав ніяких доказів, а лише не з`являючись у судові засідання клопотав в особі свого представника про відкладення судового розгляду (а.с. 44, 47, 52-53 та ін.).

Доводи апеляції про те, що добровільне і негайне виконання рішення суду було неможливим через блокування в рамках виконавчого провадження розрахункового рахунку, на якому накопичувалася сума для виплати зарплати ОСОБА_1 , неспроможні.

По-перше, такі твердження цілком бездоказові в рамках справи, що розглядається. По-друге, відсутність коштів на рахунку, коли б це і було доведено, жодним чином не є перешкодою для невідкладного виконання рішення суду про поновлення працівника на роботі, допуск його до роботи з подальшими розрахунками враховуючи, до того ж, що невідкладно належало виконати рішення саме в частині поновлення працівника на роботі, а не про виплату йому всього присудженого. По-третє, такі міркування відповідача суто маніпулятивні, позаяк штучно намагаються створити начебто об`єктивні підстави для невиконання рішення, тоді як таких підстав не існувало, а своєчасне виконання рішення саме і усунуло б підстави для подальшого процесу, в тому числі, усунуло б підстави для блокування коштів на рахунку відповідача, якщо таке мало місце.

Право відповідача діяти в процесі на власний розсуд не може ставитися під сумнів як таке, що водночас не спростовує вчинення відповідачем фактичних дій, які свідчать про відсутність наміру виконати рішення суду та невиконання саме ним тривалий час рішення. Безвідносно до того, яким чином діяла позивачка ОСОБА_1 із приводу отримання виконавчого документа, яким чином діяв відповідач ФОП ОСОБА_2 у процесі тощо, роботодавець не вправі пов`язувати саме і тільки свій обов`язок своєчасно видати наказ про поновлення працівника на роботі на негайне виконання рішення суду, перешкод для чого не мав, із діями працівника, не вправі перекладати відповідальність за наслідки невидання такого наказу на працівника, а також обґрунтовувати свою бездіяльність обставинами, до яких працівник ніякого стосунку не має. У цьому зв`язку обставини, на які посилався апелянт, підтверджують по суті, що питання про добровільне негайне виконання рішення суду не вирішувалося саме роботодавцем позивачки.

Отже, рішення суду про поновлення ОСОБА_1 на роботі підлягало негайному та безумовному виконанню безвідносно до того, чи оскаржувалося воно відповідачем, чи здійснювалися заходи з примусового виконання рішення, чи були в нього кошти на рахунку для виплати зарплати ОСОБА_1 тощо.

Відтак, оскільки докази об`єктивної неможливості додержання вимог закону з метою своєчасного поновлення порушених трудових прав працівника, наявності реальних перешкод які б унеможливлювали виконання роботодавцем такого свого обов`язку, відсутні, правову позицію позивачки щодо порушення її трудових прав та наявності підстав для стягнення середнього заробітку за час затримки виконання рішення про поновлення на роботі слід визнати обґрунтованою по суті. Ця позиція не спростована відповідачем у належний процесуальний спосіб. Працівник, право якого було порушене і в подальшому було поновлене судом, не може і не повинен залежати від волі роботодавця, його дій, бездіяльності, його власного розсуду у процедурі виконання рішення суду про поновлення працівника на роботі.

Затримка виконання рішення Мукачівського міськрайонного суду від 10.12.2020 щодо негайного поновлення ОСОБА_1 на роботі мала місце з вини роботодавця ФОП ОСОБА_2

Токар ОСОБА_5 звернулася до суду із заявою в межах тримісячного строку від дня, коли він була ознайомлена із наказом ФОП ОСОБА_2 від 28.07.2021 № 8 (ст. 233 ч. 1, ст. 236 КЗпП України). Розрахунок середнього заробітку за час затримки виконання рішення суду про поновлення на роботі здійснений виходячи із зафіксованого рішенням Мукачівського міськрайонного суду від 10.12.2020 у справі № 303/1630/20 середньоденного заробітку позивачки в розмірі 185,21 грн і за визначені в межах заявленої вимоги позивачкою 154 робочі дні у періоді з 11.12.2020 по 27.08.2021 відповідна сума становить 28522,34 грн, цей розрахунок відповідачем не заперечувався.

Зважаючи на встановлене, суд першої інстанції обґрунтовано визнав позов доведеним, ухвалив справедливе рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права, чого доводи апеляції не спростовують.

Відтак, на підставі ст. 375 ЦПК України апеляцію відповідача належить залишити без задоволення, а рішення суду без змін.

Керуючись ст. 374 ч. 1 п. 1, ст.ст. 375, 382 ЦПК України, апеляційний суд

постановив:

Апеляційну скаргу фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 залишити без задоволення, а рішення Мукачівського міськрайонного суду від 27 квітня 2022 року без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення може бути оскаржена до Верховного Суду. Повне судове рішення складене 27 грудня 2022 року.

Судді