Справа № 464/1000/22
пр.№ 2/464/828/22
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

26.12.2022 м. Львів

Сихівський районний суд м. Львова

в складі: головуючого судді Мички Б.Р.,

секретар судового засідання Воловець Ю.І.

учасники справи:

представника позивача ОСОБА_1 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні за правилами загального позовного провадження цивільну справу №464/1000/22 за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про поділ спільного майна подружжя.

в с т а н о в и в:

позивач ОСОБА_2 звернулася до суду із позовом до відповідача ОСОБА_3 про поділ спільного майна подружжя. Позовні вимоги мотивовані тим, що з 5 серпня 1990 року сторони перебували у шлюбі. За час перебування у шлюбі ними було набуто спільне майно, а саме: квартиру АДРЕСА_1 та автомобіль марки RENAULT модель SANDERO 2011 року випуску, номер кузова НОМЕР_1 , номерний знак НОМЕР_2 . 15 червня 2021 року шлюб між сторонами було розірвано, про що в Сихівському відділі державної реєстрації актів цивільного стану у м.Львові складено відповідний актовий запис №38 та видано Свідоцтво про розірвання шлюбу Серія НОМЕР_3 . Згідно договору купівлі-продажу транспортного засобу №7566/21/001434 від 28.04.2021 року автомобіль марки RENAULT модель SANDERO 2011 року випуску, номер кузова НОМЕР_1 , номерний знак НОМЕР_2 відповідач продав без згоди позивача своєму батьку ОСОБА_4 . Відповідно до довідки про результати дослідження ринку колісних транспортних засобів та визначення усередненої вартості автомобіля, наданої суб`єктом оціночної діяльності ОСОБА_5 середньоринкова вартість автомобіля RENAULT SANDERO 2011 року випуску, номер кузова НОМЕР_1 , номерний знак НОМЕР_2 становить 191239грн., або в еквіваленті 7287 доларів США.

Згоди щодо добровільного поділу майна сторони після розірвання шлюбу не дійшли. Тому, позивач звернулася до суду з вказаним позовом, відповідно до якого просить здійснити розподіл спільно нажитого майна у наступному порядку:

в порядку поділу спільного майна подружжя визнати за ОСОБА_2 право власності на Ѕ частину квартири АДРЕСА_1 ;

в порядку поділу спільного майна подружжя визнати за ОСОБА_3 право власності на Ѕ частину квартири АДРЕСА_1 ;

стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 компенсацію Ѕ вартості автомобіля RENAULT модель SANDERO 2011 року випуску, номер кузова НОМЕР_1 , номерний знак НОМЕР_2 в розмірі 95619,50грн. (дев`яносто п`ять тисяч шістсот дев`ятнадцять грн. 50 коп.).

Ухвалою судді від 02 березня 2022 року в порядку забезпечення позову накладено арешт на квартиру АДРЕСА_1 .

Ухвалою судді від 29 березня 2022 року відкрито загальне позовне провадження у справі та призначено підготовче судове засідання.

Представником відповідача адвокатом Василишином Іваном Йосиповичем подано відзив на позовну заяву, відповідно до якого батько позивачки ОСОБА_6 отримав кооперативну квартиру АДРЕСА_1 , однак не мав коштів для оплати її вартості. Тому відповідач домовився з батьками позивачки про те, що він внесе необхідні кошти за вказану квартиру. Такі кошти для придбання даної квартири відповідачу позичив його батько ОСОБА_4 . Для купівлі автомобіля RENAULT модель SANDERO 2011 року випуску, номер кузова НОМЕР_1 , номерний знак НОМЕР_2 відповідач також позичав кошти у своїх батьків, які згодом багато років віддавав. Тому відповідач вважає спірне майно особистою власністю і відповідно позовні вимоги безпідставними.

Ухвалою суду від 08 червня 2022 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду на 30 червня 2022 року.

В судовому засіданні 26.12.2022 року представник позивача адвокат Фурик Андрій Ярославович позовну заяву підтримав, просив позов задовольнити з викладених підстав.

У судове засідання 26.12.2022 року у судове засідання не зявився, подав заяву про відкладення розгляду справи. У судовому засіданні 10.11.2022 року відповідач та його представник заперечили задоволенню позову.

Суд, вислухавши вступне слово сторін, дослідивши письмові докази, з`ясувавши фактичні обставини, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, застосувавши до спірних правовідносин відповідні норми матеріального та процесуального права, прийшов до наступних висновків.

Згідно з ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до вимог ст. 5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону.

Відповідно до вимог ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно ч.1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданими відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

У відповідності до вимог ч. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Судом встановлено, що між сторонами було зареєстровано шлюб 5 серпня 1990 року в Палаці урочистих подій м.Львова, про що видано Свідоцтво про укладення шлюбу 05.08.1990 року Серія НОМЕР_4 .

Згідно довідки житлово-будівельного кооперативу №232 від 09.04.1994 року №61 ОСОБА_6 був членом ЖБК №232м.Львова і йому належала в цьому кооперативі квартира АДРЕСА_1 . Член кооперативу ОСОБА_6 повністю вніс свій внесок за вказану квартиру. Сума нагромаджень склала 1277956,00крб.

Відповідно до ордеру №6955, виданого виконавчим комітетом Львівської міської ради народних депутатів 11 квітня 1994 року, такий ордер видано члену ЖБК232 ОСОБА_6 з сім`єю 4 чоловік на право зайняття житлового приміщення в квартирі АДРЕСА_1 на підставі рішення загальних зборів ЖБК від 03.04.1993 року №5.

Відповідно до протоколу №10 загальних зборів членів ЖБК №232 від 04.06.1994 року постановлено виключити ОСОБА_6 із членів ЖБК в зв`язку з обміном квартири. Правлінню ЖБК №232 перевести всю виплачену суму ОСОБА_6 на рахунок ОСОБА_3 . Також постановлено прийняти ОСОБА_3 в члени ЖБК №232 та закріпити за ним квартиру АДРЕСА_1 .

Згідно довідки житлово-будівельного кооперативу №232 від 20.11.1997 року №61 ОСОБА_3 був членом ЖБК №232м.Львова і йому належить в цьому кооперативі квартира АДРЕСА_1 . Член кооперативу повністю розрахувався за квартиру 31.03.1993 року. Сума накопичення склала 1277956,00крб.

Відповідно до ордеру №023384, виданого міською адміністрацією Львівської міської ради народних депутатів 06.07.1994 року, такий ордер видано члену ОСОБА_3 на право зайняття в порядку обміну житлового приміщення житлової площі 41,58 кв.м. в квартирі АДРЕСА_1 . Склад сім`ї: ОСОБА_3 , ОСОБА_2 , ОСОБА_7 .

Як вбачається з реєстраційного посвідчення Серія НОМЕР_5 від 25 грудня 1997 року, виданого Львівським обласним державним комунальним бюро технічної інвентаризації та експертної оцінки, квартира АДРЕСА_1 зареєстрована за ОСОБА_3 на праві особистої власності на підставі довідки ЖБК №232 м.Львова за №61 від 20.11.1997 року.

Статтею 51 Конституції України закріплено, що кожен із подружжя має рівні права і обов`язки у шлюбі та сім`ї.

Згідно з частиною першою статті 58 Конституції України закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи.

Відповідно до статті 5 ЦК України акти цивільного законодавства регулюють відносини, які виникли з дня набрання ними чинності. Акт цивільного законодавства не має зворотної дії у часі, крім випадків, коли він пом`якшує або скасовує цивільну відповідальність особи.

Якщо цивільні відносини виникли раніше і регулювалися актом цивільного законодавства, який втратив чинність, новий акт цивільного законодавства застосовується до прав та обов`язків, що виникли з моменту набрання ним чинності. Визнання закону таким, що втратив чинність, припиняє його дію в повному обсязі.

Відповідно до положень пункту 4 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України, Цивільний кодекс України застосовується до цивільних відносин, що виникли після набрання ним чинності. Щодо цивільних відносин, які виникли до набрання чинності Цивільним кодексом України, положення цього Кодексу застосовуються до тих прав і обов`язків, що виникли або продовжують існувати після набрання ним чинності.

Відповідно до статті 112 ЦК УРСР (чинного на час набуття прав на спірну квартиру) майно може належати на праві спільної власності двом або кільком громадянам.

Положеннями статті 22 КпШС України (чинного на час набуття прав на спірну квартиру) передбачено, що майно, нажите подружжям за час шлюбу, є його спільною сумісною власністю. Кожен з подружжя має рівні права володіння, користування і розпорядження цим майном. Подружжя користується рівними правами на майно і в тому разі, якщо один з них був зайнятий веденням домашнього господарства, доглядом за дітьми або з інших поважних причин не мав самостійного заробітку.

Відповідно до статті 368 ЦК України спільна власність двох або більше осіб без визначення часток кожного з них у праві власності є спільною сумісною власністю. Майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно з роз`ясненнями, викладеними у підпунктах 6, 6-1 постанови Пленуму Верховного Суду України від 18 вересня 1987 року № 9 «Про практику застосування судами законодавства про житлово-будівельні кооперативи», при розгляді спорів про поділ квартири між подружжям, яке розлучилося, судові слід керуватися статтею 146 ЖК України, статтею 15 Закону України «Про власність», пунктом 43 Примірного статуту житлово-будівельного кооперативу, затвердженого постановою Ради Міністрів УРСР від 30 квітня 1985 року № 186, (далі - Примірний статут ЖБК) і статтями 22, 24, 28, 29 КпШС України, ураховуючи, що пай, внесений подружжям в ЖБК у період сумісного проживання за рахунок спільних коштів, а також за рахунок коштів, подарованих подружжю або одержаних ним у позичку, та після повної сплати пайового внеску - квартира, є їх спільним майном і підлягає поділу на загальних підставах.

Відповідно до частини першої статті 15 Закону України від 07 лютого 1991 року № 697-ХІІ «Про власність» член житлового, житлово-будівельного, дачного, гаражного чи іншого кооперативу або товариства, який повністю вніс свій пайовий внесок за квартиру, дачу, гараж, іншу будівлю або приміщення, надані йому в користування, набуває права власності на це майно.

Статтею 16 Закону України «Про власність» передбачалось, що майно, нажите подружжям за час шлюбу, належить їм на праві спільної сумісної власності. Здійснення ними цього права регулюється цим Законом і Кодексом про шлюб та сім`ю України.

Статтями 22, 28, 29 КпШС України (чинного на час набуття прав на спірну квартиру) передбачено, що майно, нажите подружжям за час шлюбу, є його спільною сумісною власністю. Кожен з подружжя має рівні права володіння, користування та розпорядження цим майном. Подружжя користується рівними правами на майно і в тому разі, якщо один з них був зайнятий веденням домашнього господарства, доглядав за дітьми або з інших поважних причин не мав самостійного заробітку. В разі поділу майна, яке є спільною сумісною власністю подружжя, їх частки визнаються рівними.

Набуття майна за час шлюбу створює презумпцію права спільної сумісної власності. При цьому, тягар доказування, що вказане майно не належить до спільного сумісної власності, покладається на особу, яка заперечує факт набуття майна у спільну сумісну власність.

Зазначена правова позиція висловлена в постанові Верховного Суду України від 24.05.2017 року № 6-843цс17.

Зважаючи на те, що відповідач не надав докази на спростування закріплену в ст.22 КпШС презумпцію спільності майна подружжя, набутого за час шлюбу, слід дійти висновку, що спірна квартира АДРЕСА_1 є спільною сумісною власністю подружжя.

Згідно зі ст. 28 КпШС в разі поділу майна, яке є спільною сумісною власністю подружжя, їх частки визнаються рівними. В окремих випадках суд може відступити від начала рівності часток подружжя, враховуючи інтереси неповнолітніх дітей або інтереси одного з подружжя, що заслуговують на увагу. Суд може визнати майно, нажите кожним із подружжя під час їх роздільного проживання при фактичному припиненні шлюбу, власністю кожного з них.

За правилами статті 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності. Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними (стаття 63 СК України).

За статтями 69, 70 СК України дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності. У разі поділу такого майна частки майна дружини та чоловіка є рівними.

У разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом (частина друга статті 372 ЦК України).

Поділ квартири в будинку житлово-будівельного кооперативу між членом кооперативу і його дружиною допускається в разі розірвання шлюбу між ними, якщо пай є спільною власністю подружжя і якщо кожному з колишнього подружжя є можливість виділити ізольоване жиле приміщення в займаній ними квартирі. Поділ квартири провадиться за згодою між колишнім подружжям, а в разі відсутності згоди - за рішенням суду (ч.1 ст.146 Житлового кодексу Української РСР).

Відповідно до пункту 43 Примірного статуту житлово-будівельного кооперативу, затвердженого Постановою Ради Міністрів Української РСР від 30 квітня 1985 року № 186 поділ квартири між членом житлово-будівельного кооперативу і його дружиною допускається в разі розірвання шлюбу між ними, якщо пай є спільною власністю подружжя і якщо кожному з колишнього подружжя можливо виділити ізольоване жиле приміщення в займаній ними квартирі. Поділ квартири провадиться за згодою між колишнім подружжям, а при відсутності згоди - за рішенням суду. Угода між колишнім подружжям про поділ паю є обов`язковою для кооперативу і виконавчого комітету місцевої Ради народних депутатів при вирішенні питання про членство іншого з подружжя в кооперативі. При наявності рішення суду про поділ паю особа визнається членом кооперативу з моменту набрання рішенням суду законної чинності.

На підставі викладеного, враховуючи відсутність заперечень відповідача щодо відступлення від рівності часток подружжя, спірна квартира належить сторонам у рівних частках, у зв`язку з цим в порядку поділу спільної сумісної власності подружжя за позивачкою слід визнати право власності на 1/2 частину квартири АДРЕСА_1 .

Суд не приймає до уваги посилання відповідача на те, що квартира ним придбана за позичені у його батьків кошти, як на підставу набуття спірної квартири на праві особистої, а не спільної сумісної власності, з огляду на вищенаведені норми Закону.

Крім цього, згідно висновку Верховного Суду викладеного в постанові від 09.01.2020 року у справі №367/7110/14-ц майно, отримане за договором, укладеним в інтересах сім`ї, в тому числі за кредитним договором, належить подружжю на праві спільної сумісної власності.

Також суд звертає увагу на ту обставину, що відповідач не надав на вимогу суду оригінали розписок, згідно яких позичив у батька кошти на придбання спірної квартири, а також не пояснив суду де такі знаходяться.

Також в судовому засіданні встановлено, що в 2011 році відповідач купив автомобіль RENAULT модель SANDERO 2011 року випуску, номер кузова НОМЕР_1 , номерний знак НОМЕР_2 .

Відповідно до договору купівлі-продажу транспортного засобу №7566/21/001434 від 28.04.2021 року автомобіль марки RENAULT модель SANDERO 2011 року випуску, номер кузова НОМЕР_1 , номерний знак НОМЕР_2 Гачак ОСОБА_8 продав ОСОБА_4 .

Згідно частини третьої статті 65 СК України для укладення одним із подружжя договору стосовно цінного майна згода другого з подружжя має бути надана письмово.

Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України у пунктах 22, 30 постанови від 21 грудня 2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи. У випадку, коли при розгляді вимоги про поділ спільного сумісного майна подружжя буде встановлено, що один із них здійснив його відчуження чи використав його на свій розсуд проти волі іншого з подружжя і не в інтересах сім`ї чи не на її потреби, або приховав його, таке майно чи його вартість враховується при поділі. У випадку відчуження майна одним із подружжя проти волі іншого з подружжя та у зв`язку з цим неможливості встановлення його дійсної (ринкової) вартості, визначенню підлягає ринкова вартість подібного за своїми якостями (технічними характеристиками) майна на час розгляду справи. Такий підхід є гарантією справедливої сатисфакції особі у зв`язку з припиненням її права на спільне майно.

Верховний Суд в постанові від 07.04.2021 року у справі № 402/849/18 зробив наступний висновок: «визначаючи розмір компенсації вартості частки автомобіля, суди першої та апеляційної інстанцій керувалися тим, що в договорі купівлі-продажу автомобіля визначена вартість його продажу. Водночас суди не врахували, що в договорі купівлі-продажу спірного автомобіля його ціна визначається за згодою сторін, яка може не відповідати його дійсній вартості, а також на момент поділу майна вартість автомобіля може змінитися, а тому під час вирішення спору суд зобов`язаний був урахувати дійсну його вартість».

Як вбачається з довідки про результати дослідження ринку колісних транспортних засобів та визначення усередненої вартості автомобіля, наданої суб`єктом оціночної діяльності ОСОБА_5 середньоринкова вартість автомобіля RENAULT SANDERO 2011 року випуску, номер кузова НОМЕР_1 , номерний знак НОМЕР_2 становить 191239грн., або в еквіваленті 7287 доларів США.

Таким чином, суд вважає, що відповідач зобов`язаний відшкодувати позивачу половину вартості вищезгаданого автомобіля, а саме 95619,50грн.

Відповідно до положення ст. 141 ЦПК України з відповідача підлягає стягненню судовий збір на користь позивачки у розмірі 6865, 27 грн.

Керуючись ст.ст.12, 13, 81, 89, 141, 263 - 265, 280 - 289 ЦПК України, суд, -

у х в а л и в :

позов задовольнити повністю.

В порядку поділу майна подружжя визнати за ОСОБА_2 право власності на 1/2 частину квартири АДРЕСА_1 .

В порядку поділу майна подружжя визнати за ОСОБА_3 право власності на 1/2 частину квартири АДРЕСА_1 .

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 компенсацію 1/2 вартості автомобіля Renault модель SANDERO 2011 року випуску, номер кузова НОМЕР_1 , номерний знак НОМЕР_2 в розмірі 95619, 50 грн.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 судовий збір у розмірі 6865, 27 грн.

Позивач: ОСОБА_2 , проживає за адресою: АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_6 .

Відповідач: ОСОБА_3 , проживає за адресою: АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_7 .

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку протягом 30 днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення (ст.354 ЦПК України). Апеляційна скарга подається з урахуванням Перехідних положень ЦПК України.

За умовами ст.273 ЦПК України рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення складено 30.12.2022 року.

Головуючий Б.Р.Мичка