КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

іменем України

27 грудня 2022 року м. Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати в цивільних справах:

головуючого судді: Суханової Є.М.,

суддів: Сушко Л.П., Олійника В.І.

розглянувши в порядку письмового провадження цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 в особі представника - адвоката Дем`янчук Ганна Віталіївна на рішення Дарницького районного суду м. Києва від 30 червня 2022 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , ОСОБА_1 , ОСОБА_4 , про відшкодування шкоди, завданої внаслідок залиття квартири,-

ВСТАНОВИВ:

У грудні 2020 року ОСОБА_2 звернулася в Дарницький районний суд м. Києва з позовом до ОСОБА_3 , ОСОБА_1 , ОСОБА_4 про відшкодування шкоди, завданої внаслідок залиття квартири.

Вимоги вмотивовані наступним чином. ОСОБА_2 є власницею квартири АДРЕСА_1 . 30 липня 2020 року в результаті недбалого відношення власників квартири АДРЕСА_2 за тією ж адресою, відбулось залиття квартири ОСОБА_2 , в результаті чого залиті: кухня, велика кімната, спальня, дитяча, ванна кімната, вбиральня, коридор. Згідно акту про залиття від 1 серпня 2020 року, складеного комісією ЖЕД-206, причиною залиття є халатне відношення мешканців квартири АДРЕСА_2 до сантехнічного обладнання, а саме: прорив на фільтрі очистки ХВП на кухні. Відповідно до висновку експерта № 28-09/20 від 28 вересня 2020 року кошторисна вартість відновлювальних ремонтних-робіт складає 99 200 грн 40 коп. Посилаючись на наведене, просить стягнути вказану суму з відповідачів.

Рішенням Дарницького районного суду м. Києва від 30 червня 2022 року позов ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , ОСОБА_1 , ОСОБА_4 , про відшкодування шкоди, завданої внаслідок залиття квартири задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 матеріальну шкоду, завдану внаслідок залиття квартири в розмірі 99200 грн 40 коп та судовий збір у розмірі 661 грн 25 коп.

У задоволенні позову ОСОБА_2 до ОСОБА_4 , відмовлено.

Не погодившись із рішенням суду, ОСОБА_1 в особі представника - адвоката Дем`янчук ГанниВіталіївни подано апеляційну скаргу, посилаючись на те, що воно ухвалене з порушенням норм процесуального та матеріального права, з неповним та всебічним дослідженням усіх обставин справи та невідповідністю висновків суду обставинам справи. Судом першої інстанції не взято до уваги доводи апелянта про невідповідність акта від 01.08.2020 року вимогам Правил утримання жилих будинків та прибудинкових територій, затвердженими наказом Державного комітету України з питань житлово-комунального господарства від 17 травня 2005 року № 76. Окрім того, висновок експерта, на підставі якого суд встановив розмір нібито завданої шкоди, складений без фактичного огляду квартири АДРЕСА_3 , наданий без невід`ємних додатків (фото квартири), складений на основі незаконного акту від 01.08.2020 року, містить в собі нові об`єкти пошкодження внаслідок залиття, про які не заначено навіть в акті від 01.08.2020 року.

Відповідно до ч.1 ст.368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими главою І розділу V ЦПК України.

Відповідно до ч.1. ст.369 ЦПК України, апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Згідно ч.13 ст.7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Враховуючи вищевикладене, розгляд справи здійснено в порядку письмового провадження, без повідомлення учасників справи.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Частина перша статті 15 Цивільного кодексу України закріплює право кожної особи на захист свого права в разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Відповідно до частини першої статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Разом з тим, вимогами цивільного процесуального законодавства суд зобов`язаний установити: чи були порушені, не визнані або оспорені права, свободи чи інтереси позивача; у чому полягає таке порушення прав; якими доказами воно підтверджується. Залежно від встановленого суд повинен вирішити питання про задоволення позовних вимог або відмову в їх задоволенні.

Судом встановлено, ОСОБА_2 є власником квартири АДРЕСА_1 (а.с. 8, т.1).

Також судом встановлено, що ОСОБА_1 є співвласником квартири АДРЕСА_4 , яка в ній зареєстрована та проживає разом з дочкою ОСОБА_3 , що в судовому засіданні не заперечувалось.

Відповідно до акту про залиття від 1 серпня 2020 року, складеного комісією ЖЕД-206, встановлено, що причиною залиття є халатне відношення мешканців квартири АДРЕСА_2 до сантехнічного обладнання, а саме: прорив на фільтрі очистки ХВП на кухні. Система ХВП, ГВП та ЦО, що обслуговувалась ЖЕД-206, знаходиться у справному стані (а.с. 17, 18. т. 1).

Звертаючись до суду з клопотанням про призначення металографічної судової експертизи, ОСОБА_1 та її представник, обгрунтовували необхідність її проведення тим, що на їх думку, причиною зриву кришки сітчастого фільтру могло бути перевищення допустимого тиску в трубах.

Відповідно до висновку експерта від 25 жовтня 2021 року № СЕ-19-21/25076-РМ за результатами експертного дослідження за експертною спеціальністю 8.17 «Дослідження причин руйнування виробів з металів та сплавів» у цивільній справі № 753/21520/20 причиною зриву кришки сітчастого фільтру грубої очистки води є недотримання та порушення технологічних та технічних процесів виготовлення даного виробу (а.с. 232-245, т. 1).

Між сторонами виникли правовідносини з відшкодування шкоди внаслідок залиття, які регулюються нормами ЦК України, Законом України «Про житлово-комунальні послуги» в редакції, чинні станом на час виникнення правовідносин сторін, Правилами утримання жилих будинків та прибудинкових територій, затвердженими наказом Державного комітету України з питань житлово-комунального господарства від 17 травня 2005 року №76, зареєстрованими в Міністерстві юстиції України 25 серпня 2005 року № 927/11207.

Так, ст.322 ЦК України передбачено, що власник зобов`язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно ст.386 ЦК України передбачено, що власник, права якого порушені, має право на відшкодування заданої йому майнової та моральної шкоди.

Відповідно ст.22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є ; втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода ).

Відповідно до ст.1166 ЦК України, шкода завдана майну фізичної або юридичної особи відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Згідно із роз`ясненнями, наданими у постанові Пленуму Верховного суду України № 6 від 27 березня1992 року «Про практику розгляду судами цивільних справ про відшкодування шкоди» розглядаючи позови про відшкодування шкоди, суди повинні мати на увазі, що шкода, заподіяна особі і майну громадянина або заподіяна майну юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її заподіяла, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи.

Так, ч.2 ст.1166 ЦК України передбачено, що особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо доведе, що шкоди завдано не з її вини.

За загальними правилами деліктних зобов`язань, закріплених ст.1166 ЦК України, майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

З аналізу наведеної статті ЦК України вбачається, що відсутність своєї вини відповідно до вимог ч.2 ст.1166 ЦК України має доводити саме заподіювач шкоди, а не позивач має доводити наявність вини відповідача, хоча він не позбавлений цього права.

Так, Правилами від 25 серпня 2005 року № 927/11207, передбачено, що у разі залиття квартири складається відповідний акт (пункт 2.3.6 Правил ).

Згідно з п.2.3.6 Правил від 25 серпня 2005 року № 927/11207, у разі залиття, аварії квартир складається відповідний акт. Форма цього акта встановлена в Додатку 4 до Правил утримання жилих будинків та прибудинкових територій.

В додатку № 4 до цих Правил від 25 серпня 2005 року № 927/11207, зазначено, що факт залиття квартири та його наслідки фіксується актом комісійного обстеження квартири за участю представників організації (підприємств), яка відповідно до укладеної угоди є виконавцем послуг з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій, представників організацій (підприємства), яка згідно з укладеною угодою обслуговує внутрішньо-будинкові системи опалення та водопостачання, представника власника будинку, будинкового комітету та затверджується начальником організації (підприємства ), яка відповідно до укладеної угоди надає послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій. Присутність зацікавлених осіб від потерпілої сторони та з боку винної є обов`язковою. В акті повинно бути відображено: дата складання акта (число місяць ,рік ); прізвища, ініціали та посади членів комісії; прізвище, ім`я, по батькові власника (наймача, орендаря) квартири, що зазнала шкоди; адреса квартири, поверх, форма власності, характер залиття та його причини: завдана матеріальна шкода (обсяги необхідного ремонту приміщень квартири, перелік пошкоджених внаслідок залиття речей та їх орієнтовна вартість); висновок комісії щодо встановлення вини особи, що вчинила залиття .

Акт обов`язково має бути підписаний всіма членами комісії. Відмова від підпису складеного акта присутніми особами від потерпілої сторони та з боку винної не впливає на його чинність (у такому випадку в акті має бути зазначено, що згадані особи (прізвище, ім`я, по батькові) підписувати складений акт відмовилися з таких-то причин). Акт повинен бути складений у тому числі за присутності: головного інженера виконавця послуг; голови комісії; майстра технічної дільниці; майстра ремонтної дільниці слюсаря-сантехніка, представників організації обслуговуючої компанії.

Для розгляду цивільного спору з питань відшкодування збитків, завданих внаслідок залиття має значення встановлення його причини, в тому числі місця аварії - місця пошкодження, виходу з ладу систем тепло - та/або гарячого, холодного водопостачання/водовідведення, що впливає на розмежування відповідальності виробника, виконавця та споживача житлово-комунальної послуги, правовідносини між якими, що виникають у процесі її створення, надання та споживання, регулюються Законом України «Про житлово-комунальні послуги».

Таким чином, цивільне законодавство в деліктних зобов`язаннях передбачає презумпцію вини завдавача шкоди. Якщо у процесі розгляду справи зазначена презумпція не спростована, то вона є юридичною підставою для висновку про наявність вини заподіювача шкоди.

З огляду на наведене та з урахуванням визначених цивільним процесуальним законом принципів змагальності і диспозитивності цивільного процесу, положень ЦК України щодо відшкодування шкоди, саме на відповідача покладено обов`язок доведення відсутності вини у завданні шкоди.

Згідно наданого акту про залиття від 1 серпня 2020 року, складеного комісією ЖЕД-206, в результаті візуального обстеження встановлено, що у квартирі АДРЕСА_3 залито кухня: стеля (вологі потьоки, плями бурого кольору (водоемульсійне фарбування); стіни (кахель), підлога (мокрий лінолеум); велика кімната - стіни (руді, сірі плями та потьоки на шпалерах, часткове відшарування шпалер); стеля (вологі потьоки, плями бурого та сірого кольору (водоемульсійне фарбування); підлога - (мокрий лінолеум); спальня (руді, сірі мокрі плями на шпалерах, часткове відшарування шпалер; стеля (вологі потьоки, плями бурого та сірого кольору (водоемульсійне фарбування); підлога - (мокрий лінолеум); дитяча: стіни (мокрі потьоки на шпалерах, часткове відшарування шпалер); стеля (вологі плями бурого кольору (водоемульсійне фарбування); підлога - (мокрий лінолеум); ванна кімната: (вологі потьоки, плями бурого кольору (водоемульсійне фарбування); стіни (кахель), вбиральня: стеля (вологі потьоки, плями бурого кольору (водоемульсійне фарбування); стіни (кахель), коридор: стіни (вологі потьоки, часткове відшарування шпалер); стеля (вологі потьоки, плями бурого кольору (водоемульсійне фарбування); підлога (мокрий лінолеум).

Як вбачається з висновку експерта № 28-09/20 за результатами проведення комісійного експертного будівельно-технічного дослідження від 28 вересня 2020 року кошторисна вартість відновлювальних ремонтно-будівельних робіт, необхідних для усунення пошкоджень, що виникли в результаті дії води при залитті квартири АДРЕСА_3 , а також відповідно вартість матеріальної шкоди, завданої при цьому власнику квартири АДРЕСА_3 ОСОБА_2 , станом на дату складення висновку, становить 99200 грн 40 коп (а.с. 12-47, т. 1).

Розмір збитків, завданих внаслідок залиття квартири позивача, визначений висновком експерта № 28-09/20 за результатами проведення комісійного експертного будівельно-технічного дослідження від 28 вересня 2020 року відповідачем не спростований.

Верховний Суд у постанові від 27 березня 2019 року у справі №643/19078/15 вказав на те, що відповідальність за завдану шкоду може наставати лише за наявності підстав, до яких законодавець відносить: наявність шкоди; протиправну поведінку заподіювача шкоди; причинний зв`язок між шкодою та протиправною поведінкою заподіювача; вину. За відсутності хоча б одного із цих елементів цивільно-правова відповідальність не настає.

Презумпцію вини у залитті квартири, належної позивачу, ОСОБА_1 в ході розгляду справи судом першої інстанції, не спростувала, тому правильним є висновок суду першої інстанції про встановленість вини ОСОБА_1 у залитті квартири ОСОБА_2 .

Розглядаючи справу, суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що доводи представника відповідачки про те, що акт від 1 серпня 2020 року є неналежним доказом наявності вини відповідача у залитті належної позивачу квартири, не заслуговують на увагу, оскільки цей акт відповідає формі, встановленій Правилами від 25 серпня 2005 року № 927/11207, в ньому наведені: дата та місце складання; члени комісії, що складають акт; місце, де трапилося залиття; подія, що трапилася; наслідки залиття, а також причини залиття.

Доводи апеляційної скарги ОСОБА_1 про те, що вона акт не пдписувалане впливає на його правильність, оскільки зворотного апелянтне довела.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 12 листопада 2018 у справі №753/20314/15, у якій зазначено, що не підписання акта відповідачем не впливає на його правильність, оскільки зворотнього останній не довів. Відтак, якщо власник квартири, у якій сталася аварійна ситуація, що спричинила залиття, не підписав письмовий акт обстеження, це не призведе до втрати таким документом юридичної сили, а отже й доказового значення для справи.

Тому аргумент апеляційної скарги про те, що позивач не довів, що затоплення його квартири сталося саме з вини ОСОБА_1 і акт не підтверджує вину ОСОБА_1 , оскільки акт складений без її участі, колегія суддів відхиляє.

Суд першої інстанції дійшов правильного висновку про доведеність протиправних дій відповідача, що призвело до залиття її квартири та заподіяння їй майнової шкоди, розмір якої визначений у висновку експерта.

Доводи скарги та матеріали справи не дають підстав для висновку, що судом першої інстанції при розгляді справи були допущені порушення норм матеріального чи процесуального права.

Отже, підстав для його скасування з мотивів, викладених у скарзі, апеляційний суд не знаходить.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.374 ЦПК України, суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Відповідно до ст.375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст.7,367, 369, 374, 375, 381, 382, 389 ЦПК України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 в особі представника - адвоката Дем`янчук Ганна Віталіївна - залишити без задоволення.

Рішення Дарницького районного суду м. Києва від 30 червня 2022 року- залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає, окрім випадків, передбачених ч. 3 ст. 389 ЦПК України.

Повна постанова складена 27.12.2022.

Головуючий: Є.М. Суханова

Судді: Л.П. Сушко

В.І. Олійник