Справа № 710/2016/21
Провадження № 2/710/35/22
УХВАЛА

03.03.2022 м. Шпола

Шполянський районний суд Черкаської області у складі:

головуючого судді Побережної Н.П.,

секретаря судового засідання Харченко Л.М.,

відповідача ОСОБА_1 ,

розглянувши в порядку спрощеного провадження клопотання про закриття провадження по цивільній справі за позовом Лип`янської сільської ради до ОСОБА_1 про стягнення податку на доходи з фізичних осіб та військового збору,

ВСТАНОВИВ:

17.12.2021 до Шполянського районного суду Черкаської області надійшла дана позовна заява. Предмет позову: стягнути з відповідача 24941,10 грн (23022,55 грн ПДФО та 1918,55 грн військового збору з отриманого середнього заробітку за час вимушеного прогулу в розмірі 127903,05 грн).

Свій позов позивач обґрунтовує тим, що Лип`янська сільська рада, виконуючи рішення Шполянського районного суду Черкаської області від 03.12.2020, виконала функції податкового агента і перерахувала до бюджету податку на доходи фізичних осіб в сумі 23022,55 грн. (127903,05 X 18%, платіжне доручення № 76 від 17.03.2021) та військовий збір в сумі 1918,55 грн. (127905,05 X 1,5% , платіжне доручення № 7 7 від 17.03.2021) за рахунок коштів місцевого бюджету. Листом від 27.09.2021 лист за вих. №5162/08-04, у зв`язку із тим, що в рішенні суду не було передбачено утримання ПДФО і військового збору з середнього заробітку, Лип`янська сільська рада звернулася до ОСОБА_1 про відновлення касових видатків по сплаті податку на доходи з фізичних осіб та військового збору шляхом внесення коштів до будь-якого відділення банку України на рахунок Лип`янської сільської ради (код 26323522), в добровільному порядку, до 15.10.2021, а саме: 23022,55 грн, податок на доходи з фізичних осіб із заробітної плати на рахунок UA0022058 Держказначейська служба України м. Київ; 1918,55 грн, військовий збір із заробітної плати на рахунок і: 0022058 Держказначейська служба України м. У відповідь на лист від 27.09.2021 за вих. №5162/08-04 Лип`янська сільська рада від відповідача - не отримала. При цьому слід зазначити що ОСОБА_1 не вчинено жодних дій щодо сплати ПДФО та військового збору, шо можливість для сплати була, оскільки відповідач ОСОБА_1 працює на посаді директора Лип`янської загальноосвітньої школи І-ІІІ ступенів Лип`янської сільської ради та отримує заробітну плату. Тому позивач звернувся до суду з цим позовом.

Відповідач надав суду відзив, в кому вказав, що провадження у цивільній справі №710/2016/21 необхідно закрити, оскільки вона не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства, мотивуючи тим, що позивач є органом місцевого самоврядування, а відповідно до статті 18 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» орган місцевого самоврядування може бути позивачем та відповідачем у судах загальної юрисдикції, зокрема, звертатися до суду, якщо це необхідно для реалізації його повноважень і забезпечення виконання функцій місцевого самоврядування. Можливість звернення органу місцевого самоврядування до суду загальної юрисдикції має бути пов`язана з реалізацією його повноважень, забезпеченням виконання функцій місцевого самоврядування та має здійснюватись у визначених законодавством випадках. Відповідно до частини першої статті 19 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства. Суди розглядають у порядку цивільного судочинства також вимоги щодо реєстрації майна та майнових прав, інших реєстраційних дій, якщо такі вимоги є похідними від спору щодо такого майна або майнових прав, якщо цей спір підлягає розгляду в місцевому загальному суді і переданий на його розгляд з такими вимогами. Предметом спору у цій справі є стягнення з Відповідача на користь Позивача, який є органом місцевого самоврядування, податку на доходи фізичних осіб у розмірі 23 022,55 грн. та військового збору у розмірі 1 918,55 грн. Однак, ні Конституція України, ні закони України не наділяють органи місцевого самоврядування повноваженнями звертатись до суду з позовом до фізичних осіб про стягнення податку на доходи фізичних осіб та військового збору (податкового боргу). Разом з тим, пунктом 5 частини першої статті 283 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що виключно за зверненням податкових та митних органів при здійсненні ними визначених законом повноважень здійснюється провадження в адміністративних справах на підставі заяви таких органів щодо стягнення коштів за податковим боргом. Однак, матеріали справи не містять жодних доказів наявності у Відповідача податкового боргу, який може бути підтверджений виключно податковою вимогою контролюючого органу. Таким чином, спір про стягнення з Відповідача на користь Позивача, який є органом місцевого самоврядування, податку на доходи фізичних осіб у розмірі 23 022,55 грн. та військового збору у розмірі 1 918,55 грн. (податкового боргу) не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства, оскільки такі спори вирішуються виключно адміністративними судами за позовами податкових органів.

У судове засідання позивач не з`явився, про час, дату та місце судового розгляду був належним чином повідомлений, надав заяву про розгляд справи у його відсутність та вказав, що позов підтримує повністю.

Відповідач у суд з`явився, позов не визнав, вказав що підтримує клопотання про закриття провадження по справі, а в разі відмови у закритті провадження то вважає, що наявні підстави для відмови у задоволенні позову.

Суд, вивчивши та дослідивши матеріали справи, приходить до висновку, що клопотання про закриття провадження по справі не підлягає до задоволення з наступних підстав.

Судом встановлено, що рішенням Шполянського районного суду Черкаської області від 03.12.2020 у справі 710/18/20 було вирішено, з-поміж іншого, стягнути з Лип`янської сільської ради Шполянського району Черкаської області на користь ОСОБА_1 середню заробітну плату за час вимушеного прогулу в розмірі 127903,05 грн (сто двадцять сім тисяч дев`ятсот три гривні п`ять копійок) (а.с. 8-28).

Згідно з листом Лип`янської сільської ради до ОСОБА_1 Лип`янська сільська рада повідомила, що в порядку виконання рішення Шполянського районного суду Черкаської області від 03.12.2020 у справі № 710/18/20, нею було виконано функції податкового агента і перераховано до бюджету податку на доходи фізичних осіб в сумі 23022,55 грн. (127903.05 х 18%. платіжне доручення № 76 від 17.03.2021 р.) та військовий збір в сумі 1918,55 грн. (127905.05 х 1,5% . платіжне доручення № 77 від 17.03.2021р.) за рахунок коштів місцевого бюджету. ОСОБА_1 необхідно в термін до 15.10.2021 відновити касові видатки по сплаті податку на доходи з фізичних осіб та військового збору шляхом внесення коштів до будь-якого відділення банку України на рахунок Лип`янської сільської ради (код 26323522), а саме: 23022,55 грн. - податок на доходи з фізичних осіб із заробітної плати та 1918,55 грн. - військовий збір із заробітної плати. В разі не відновлення касових видатків у добровільному порядку Лип`янська сільська рада залишає за собою праву звернутися до суду щодо безспірного стягнення зазначених сум. Підставою такого звернення зазначено те, що у виконавчому листі Шполянського районного суду Черкаської області від 05.03.2021 у справі № 710/18/20 для стягнення середньої заробітної плати за час вимушеного прогулу в сумі 127903,05 грн на користь ОСОБА_1 не вказано в тому числі податки та збори (а.с. 29-31).

Згідно з меморіальним ордером від 17.03.2021 ОСОБА_1 було перераховано 127903,05 грн як безспірне списання середньої заробітної плати за час вимушеного прогулу згідно виконавчого листа Шполянського районного суду Черкаської області від 05.03.2021 №710/18/20 (а.с. 35).

За даними платіжного доручення №76 від 17.03.2021 Лип`янська сільська рада перерахувала ГУК у Черк.обл/тг с. Лип`янка 23022,55 грн. Призначення платежу: податок на доходи фізосіб із зарплати за час вимушеного прогулу на користь ОСОБА_1 згідно з виконавчим листом Шполянського районного суду Черкаської області від 05.03.2021 (а.с. 36).

Відповідно до платіжного доручення №77 від 17.03.2021 Лип`янська сільська рада перерахувала ГУК у Черк.обл/тг с. Лип`янка 1918,55 грн. Призначення платежу: податок на доходи військовий збір із зарплати за час вимушеного прогулу на користь ОСОБА_1 згідно з виконавчим листом Шполянського районного суду Черкаської області від 05.03.2021 (а.с. 36).

Згідно з заявою ОСОБА_1 до Управління державної казначейської служби України у Шполянському районі Черкаської області заявник просив прийняти до виконання виконавчий лист Шполянського районного суду Черкаської області від 05.03.2021 у справі № 710/18/20 (а.с. 83).

Відповідно до листа Управління державної казначейської служби України у Шполянському районі Черкаської області до Шполянського районного суду Черкаської області було надіслано виконавчий лист Шполянського районного суду Черкаської області від 05.03.2021 у справі № 710/18/20 у зв`язку з повним його виконанням 18.03.2021 (а.с. 84).

Позивач подаючи позов вказав, що підставою стягнення коштів є сплачена середня заробітна плата за час вимушеного прогулу в розмірі 127903,05 грн без відрахування податку на доходи фізичних осіб та військового збору, а тому вважає що суми податків сплачені позивачем мають бути відшкодовані позивачу. Відповідач у відзиві не заперечує ту обставину, що суми, які просить стягнути з нього позивач не є податковим боргом, крім того і сам позивач не вказує, що стягує саме податковий борг.

Відповідно до п. 6 роз`яснень постанови Пленуму Верховного Суду України від 24.12.1999 № 13 Про практику застосування судами законодавства про оплату праці, задовольняючи вимоги про оплату праці суд має навести в рішенні розрахунки, з яких він виходив при визначенні сум, що підлягають стягненню. Оскільки справляння і сплата прибуткового податку з громадян є відповідно обов`язком роботодавця та працівника, суд визначає зазначену суму без утримання цього податку й інших обов`язкових платежів, про що зазначає у рішенні суду.

Системний аналіз наведених норм дає підстави для висновку, що суми, які суд визначає до стягнення з роботодавця на користь працівника як середній заробіток, обраховуються без віднімання сум податків та зборів. Податки і збори із суми середнього заробітку, присудженої за рішенням суду, підлягають нарахуванню роботодавцем при виконанні відповідного судового рішення та, відповідно, відрахуванню із суми середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні працівника, внаслідок чого виплачена працівнику на підставі судового рішення сума середнього заробітку зменшується на суму податків і зборів.

Схожі правові висновки містяться в постановах Верховного Суду від 01 лютого 2022 у справі №711/1176/21, 18 липня 2018 року у справі №359/10023/16-ц, Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 10 жовтня 2019 року у справі № 522/13736/15 та у справі № 369/10046/18, а також в постанові Великої Палати Верховного Суду від 30 січня 2019 року у справі № 910/4518/16 та в постанові Верховного Суду від 27 листопада 2019 року, справа № 401/1813/16-ц.

Отже, правовідносини, що виникли між сторонами, врегульовані нормами Глави 83 ЦК України про зобов`язання у зв`язку з набуттям, збереженням майна без достатньої правової підстави.

Позивач в позовній заяві як правові підстави позову послався на норми ПК України, Порядку виконання рішень про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів або боржників, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 03.08.2011 №845, Закон України «Про виконавче провадження», та не навів норми Глави 83 ЦК України.

Однак суд, з`ясувавши при розгляді справи, що сторона або інший учасник судового процесу на обґрунтування своїх вимог або заперечень послався не на ті норми права, самостійно здійснює правильну правову кваліфікацію та застосовує для прийняття рішення ті норми, предметом регулювання яких є відповідні правовідносини.

Відповідне положення містяться у постанові Великої Палати Верховного Суду від 04.12.2019 у справі № 917/1739/17, зокрема Верховний Суд зазначив, що саме на суд покладено обов`язок надати правову кваліфікацію відносинам сторін виходячи із фактів, установлених під час розгляду справи, та визначити, яка правова норма підлягає застосуванню для вирішення спору. Самостійне застосування судом для прийняття рішення саме тих норм матеріального права, предметом регулювання яких є відповідні правовідносини, не призводить до зміни предмета позову та/або обраного позивачем способу захисту.

Критеріями розмежування судової юрисдикції, тобто передбаченими законом умовами, за яких певна справа підлягає розгляду за правилами того чи іншого виду судочинства, є суб`єктний склад спірних правовідносин, предмет спору та характер спірних матеріальних правовідносин у їх сукупності. Крім того, таким критерієм може бути пряма вказівка в законі на вид судочинства, у якому розглядається визначена категорія справ.

Відповідно до статті 2 КАС завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Адміністративна справа - переданий на вирішення адміністративного суду публічно-правовий спір. У свою чергу, публічно-правовий спір - спір, у якому: хоча б одна сторона здійснює публічно-владні управлінські функції, в тому числі на виконання делегованих повноважень, і спір виник у зв`язку із виконанням або невиконанням такою стороною зазначених функцій; або хоча б одна сторона надає адміністративні послуги на підставі законодавства, яке уповноважує або зобов`язує надавати такі послуги виключно суб`єкта владних повноважень, і спір виник у зв`язку із наданням або ненаданням такою стороною зазначених послуг; або хоча б одна сторона є суб`єктом виборчого процесу або процесу референдуму і спір виник у зв`язку із порушенням її прав у такому процесі з боку суб`єкта владних повноважень або іншої особи (пункти 1, 2 частини першої статті 4 КАС).

Згідно з правилами визначення юрисдикції адміністративних судів щодо вирішення адміністративних справ за статтею 19 КАС юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах, зокрема спорах фізичних чи юридичних осіб із суб`єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи індивідуальних актів), дій чи бездіяльності, крім випадків, коли для розгляду таких спорів законом встановлено інший порядок судового провадження (пункт 1 частини першої).

У пункті 7 частини першої статті 4 КАС визначено, що суб`єкт владних повноважень - це орган державної влади, орган місцевого самоврядування, їх посадова чи службова особа, інший суб`єкт при здійсненні ними публічно-владних управлінських функцій на підставі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, або наданні адміністративних послуг.

Водночас помилковим є застосування статті 19 КАС та поширення юрисдикції адміністративних судів на усі спори, стороною яких є суб`єкт владних повноважень, оскільки при вирішенні питання про розмежування компетенції судів щодо розгляду адміністративних і господарських справ недостатньо застосування виключно формального критерію - визначення суб`єктного складу спірних правовідносин. Визначальною ознакою для правильного вирішення спору є характер правовідносин, з яких виник спір. Публічно-правовий спір, на який поширюється юрисдикція адміністративних судів, є спором між учасниками публічно-правових відносин і стосується саме цих відносин.

Публічно-правовим, вважається, зокрема, спір, у якому сторони правовідносин виступають одна щодо іншої не як рівноправні і в якому одна зі сторін виконує публічно-владні управлінські функції та може вказувати або забороняти іншому учаснику правовідносин певну поведінку, давати дозвіл на передбачену законом діяльність тощо.

Необхідною ознакою суб`єкта владних повноважень є здійснення ним публічно-владних управлінських функцій. Ці функції суб`єкт повинен виконувати саме в тих правовідносинах, у яких виник спір.

До юрисдикції адміністративного суду належить спір, який виник між двома (кількома) суб`єктами стосовно їх прав та обов`язків у конкретних правових відносинах, у яких хоча б один суб`єкт законодавчо вповноважений владно керувати поведінкою іншого (інших) суб`єкта (суб`єктів), а останній (останні) відповідно зобов`язаний виконувати вимоги та приписи такого суб`єкта владних повноважень.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Великої Палати Верховного Суду від 23.05.2018 у справі № 914/2006/17.

Згідно ч.1 ст.19 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства.

Вимогами п.1 ч.1 ст.255 ЦПК України визначено, що суд своєю ухвалою закриває провадження у справі, якщо справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

Отже, оскільки даний спір виник з цивільних відносин між позивачем та відповідачем щодо зайво сплачених коштів, що регулюється вимогами ЦК України, то даний спір не є публічно-правовим спором, також не пов`язаний із здійсненням позивачем, який хоч і є суб`єктом владних повноважень, публічно - владних управлінських функцій відносно відповідача, відповідно даний спір має вирішуватись за правилами цивільного судочинства, а відтак відсутні підстави для закриття провадження по справі.

Керуючись ст.ст. 255, 258-261, 354 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ:

Відмовити у задоволенні клопотання представника позивача про закриття провадження по справі.

Відкласти розгляд справи на 24.03.2022 о 13 год. 30 хв..

Ухвала оскарженню не підлягає, заперечення на неї можуть бути включені до апеляційної скарги на рішення суду по даній справі.

Ухвала в повному обсязі складена 04.03.2022.

Суддя Н.П. Побережна