СВЯТОШИНСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД М. КИЄВА
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

ун. № 759/9929/22

пр. № 2/759/4123/22

02 грудня 2022 року м. Київ

Суддя Святошинського районного суду м. Києва Кириленко Т.В., розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Українська страхова група" про стягнення недоплаченої частити страхового відшкодування, -

ВСТАНОВИВ:

У серпні 2022 року позивач звернувся до суду із вищезазначеними позовом, в якому просив суд стягнути з відповідача ПрАТ «СГ «УСГ» суму недоплаченого страхового відшкодування у розмірі 20 633 грн. 19 коп., з відповідача ОСОБА_2 різницю між фактичним розміром шкоди та страховим відшкодуваннмя у сумі 79 854 грн. 25 коп. та моральну шкоду у розмірі 10 000 грн., а також судові витрати.

Позовні вимоги обґрунтовані тим що 05.11.2021 року о 11:15 год. ОСОБА_2 , керуючи автомобілем «Toyota», д.н.з. НОМЕР_1 в м. Києві по вул. Кільцева дорога, 14-В під час перестроювання не надав переваги у русі транспортному засобу «Jeep», НОМЕР_2 , що на праві власності належить ОСОБА_1 та знаходився під його керуванням, який рухався в попутному напрямку по тій смузі на яку він мав намір перестроїтись та здійснив з ним зіткнення. Внаслідок ДТП транспортні засоби отримами механічні ушкодження.

Постановою Святошинського районного суду м. Києва від 03.12.2021 року у справі № 759/26726/21 винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, внаслідок якого трапилась зазначена дорожньо-транспортна подія, визнаний Пошивайло В.В.

На виконання вимог Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» цивільно-правова відповідальність винної особи на момент настання ДТП була застрахована відповідно до полісу ОСЦПВВНТЗ № 201970270 виданого ПрАТ «СК «УСГ», дійсного на дату ДТП. Ліміт відповідальності страховика за вказаним полісом складає 130 000 грн.

Керуючись нормами Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», позивач звернувся до відповідача та надав усі необхідні документи, передбачені ст. 35 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», у тому числі заяву про страхове відшкодування. За результатами розгляду вказаної заяви страховиком було здійснено розрахунок та виплачено лише частину страхового відшкодування у розмірі 109 366,81 грн.

Не погоджуючись із розміром страхового відшкодування, розрахованого страховиком, позивач замовив огляд пошкодженого транспортного засобу «Jeep», НОМЕР_2 у оцінювача ФОП ОСОБА_3 . На підставі огляду було складено Звіт про оцінку вартості матеріального збитку, заподіяного власнику колісного транспортного засобу «Jeep», НОМЕР_2 № 878/11-21 від 20.11.2021 року. Так, відповідно до зазначеного звіту вартість матеріального збитку складає 151 360,50 грн. Таким чином позивач просить стягнути із відповідача ПрАТ «СК «УСГ» недоплачену частину страхового відшкодування у розмірі 20 633,19 грн.

Крім цього, згідно вказаного звіту вартість відновлювального ремонту складає 209 854,25 грн., а тому позивач просив стягнути із відповідача ОСОБА_2 різницю між розміром шкоди і страховим відшкодуванням у розмірі 79 854,25 грн.

Також позивач зазначає, що належний йому автомобіль «Jeep», НОМЕР_2 був його основним засобом пересування. Пошкодження автомобіля в ДТП завдало позивачеві душевних страждань та негативно вплинуло на його моральний стан. Таким чином, просить стягнути із відповідача ОСОБА_2 моральну шкоду у розмірі 10 000 грн.

Крім цього позивач просив стягнути із відповідачів судовий збір у розмірі 1104,87 грн., витрати на правову допомогу у розмірі 15 000 грн. та витрати пов`язані зі збиранням доказів (проведення оцінки пошкодженого транспортного засобу у розмірі 3500 грн.

Ухвалою Святошинського районного суду м. Києва від 19.08.2022 року було відкрито провадження по справі у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін (а.с. 61-62).

04.11.2022 року до суду надійшов відзив від представника відповідача ПрАТ «СК «УСГ» у якому той заперечував проти задоволення позовних вимог, посилаючись на те, що долучений позивачем звіт є неналежним доказом, оскільки він проведений не на дату заподіяння збитків - 05.11.2021 року, а на дату оцінки - 18.11.2021 року. Крім цього зазначає, що страховик не може бути примушений до виплати ПДВ у складі суми страхового відшкодування за винятком випадку, коли сума ПДВ нарахована та сплачена на користь виконавця робіт (а.с. 68-73).

04.11.2022 року представник позивача подав до суду заяву про часткову відмову від позовних вимог (а.с. 118-119).

Ухвалою Святошинського районного суду м. Києва від 07.11.2022 року провадження про справі було закрито в частині стягнення із відповідача Подшивайла В.В. різниці між фактичним розміром шкоди та страховим відшкодуванням (а.с. 122-123).

Суд, дослідивши матеріали справи дійшов наступних висновків.

Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Судом встановлено, що 05.11.2021 року о 11:15 год. ОСОБА_2 , керуючи автомобілем «Toyota», д.н.з. НОМЕР_1 в м. Києві по вул. Кільцева дорога, 14-В під час перестроювання не надав переваги у русі транспортному засобу «Jeep», НОМЕР_2 , що на праві власності належить ОСОБА_1 та знаходився під його керуванням, який рухався в попутному напрямку по тій смузі, на яку він мав намір перестроїтись та здійснив з ним зіткнення. Внаслідок ДТП транспортні засоби отримами механічні ушкодження.

Постановою Святошинського районного суду м. Києва від 03.12.2021 року у справі № 759/26726/21 винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, внаслідок якого трапилась зазначена дорожньо-транспортна подія, визнаний ОСОБА_2 (а.с. 8).

Згідно ч. 6 ст. 82 ЦПК України вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою.

На виконання вимог Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» цивільно-правова відповідальність винної особи на момент настання ДТП була застрахована відповідно до полісу ОСЦПВВНТЗ № 201970270 виданого ПрАТ «СК «УСГ», дійсного на дату ДТП. Ліміт відповідальності страховика за вказаним полісом складає 130 000 грн. (а.с. 9, 10).

Керуючись нормами Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», позивач звернувся до відповідача та надав усі необхідні документи, передбачені ст. 35 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», у тому числі заяву про страхове відшкодування. За результатами розгляду вказаної заяви страховиком було здійснено розрахунок та вплачене страхове відшкодування у розмірі 109 366,81 грн. (а.с. 11, 12).

Не погоджуючись із розміром страхового відшкодування, розрахованого страховиком, позивач замовив огляд пошкодженого транспортного засобу «Jeep», НОМЕР_2 у оцінювача ФОП ОСОБА_3 . На підставі огляду було складено Звіт про оцінку вартості матеріального збитку заподіяного власнику колісного транспортного засобу «Jeep», НОМЕР_2 № 878/11-21 від 20.11.2021 року (а.с. 13-45).

Так, відповідно до зазначеного звіту вартість матеріального збитку, завданого власнику автомобіля «Jeep», НОМЕР_2 становить 151 360,50 грн. з урахуванням ПДВ (на використані запасні частини), а вартість відновлювального ремонту легкового автомобіля «Jeep», НОМЕР_2 без урахування фізичного зносу вузлів та деталей на момент проведення дослідження становить 209 854,25 грн.

Відповідно до ч. 1 ст. 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування.

Як передбачено п. 1 ч. 2 ст. 22 ЦК України, збитками є втрати, яких особа зазнала у зв`язку із пошкодженням або знищенням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки).

Відповідно до ст. 1166 ЦК України, майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдану майну фізичній або юридичній особі, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

У відповідності до ч. 2 ст. 1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Статтею 979 ЦК України передбачено, що за договором страхування одна сторона (страховик) зобов`язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору.

Частиною 1 ст. 990 ЦК України передбачено, що страховик здійснює страхову виплату відповідно до умов договору на підставі заяви страхувальника (його правонаступника) або іншої особи, визначеної договором, і страхового акта (аварійного сертифіката).

Відповідно ст. 3 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» обов`язкове страхування цивільно- правової відповідальності здійснюється з метою забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та/або майну потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди та захисту майнових інтересів страхувальників.

Пунктом 22.1 ст.22 цього ж Закону визначено, що у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи.

Відповідно до ст. 29 Закону, у зв`язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством, включаючи витрати на усунення пошкоджень, зроблених навмисно з метою порятунку потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, з евакуацією транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди до місця проживання того власника чи законного користувача транспортного засобу, який керував транспортним засобом у момент дорожньо-транспортної пригоди, чи до місця здійснення ремонту на території України. Якщо транспортний засіб необхідно, з поважних причин, помістити на стоянку, до розміру шкоди додаються також витрати на евакуацію транспортного засобу до стоянки та плата за послуги стоянки.

Як встановлено судом вище, вартість матеріального збитку, завданого позивачу становить 151 360,50 грн. з урахуванням ПДВ (на використані запасні частини) та 133 255,29 грн. без врахування ПДВ (на використані запасні частини).

Згідно висновку викладеного Верховним Судом у постанові від 22 грудня 2020 року у справі № 565/1210/19 (провадження № 61-9485св20) у разі проведення ремонтних робіт у особи, яка є платником ПДВ, позивач має право на відшкодування сплаченого ним податку за рахунок страхової компанії, якщо понесення витрат зі сплати цього податку буде підтверджено відповідними доказами.

Дійсно, суд приймає доводи представника відповідача про те, що страховик не зобов`язаний відшкодовувати вартість суми ПДВ на користь позивача, оскільки страхове відшкодування здійснювалось безпосередньо на його користь, а доказів того, що ремонтні роботи проводились особою, що є платником ПДВ матеріали справи не містять.

Однак, згідно наданого позивачем висновку, розмір матеріального збитку становить 133 255,29 грн. без врахування ПДВ (на використані запасні частини), а тому враховуючи ліміт відповідальності відповідача ПрАТ «СК «УСГ», як страховика, що становить 130 000 грн. та суму вже сплаченого страхового відшкодування в розмірі 109 366,81 грн., різниця становить: 130 000 грн. - 109 366,81 грн. = 20 633,19 грн.

Щодо тверджень представника відповідача про те, що поданий позивачем звіт є неналежним доказом суд зазначає наступне.

Відповідно до пункту 32 Національного стандарту № 1 "Загальні засади оцінки майна і майнових прав", затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 10 вересня 2003 р. №1440 для застрахованого майна, подібного до майна, що продається (купується) на ринку, оцінка розміру ймовірного страхового відшкодування проводиться виходячи з характеристики майна на дату заподіяння збитків до настання страхового випадку шляхом розрахунку прямих збитків.

Як вбачається з матеріалів справи, шкоду заподіяно 05.11.2021 року, огляд КТЗ представником страховика було проведено 11.11.2021 року (а.с. 83-84).

Відповідно до Звіту № 16400 від 19.12.2021 року, що надало суду відповідачем оцінку завданої шкоди проведено за цінами станом на 05.11.2021 року. У Висновку № 878/11-21 від 20.11.2021 року, наданого позивачем оцінку завданої шкоди проведено станом на 18.11.2021 року.

Однак проаналізувавши надані суду звіти, вбачається, що у доданому позивачем звіті, а саме ремонтній калькуляції № 878/11-21, доданій до нього, вбачається, що для розрахунку матеріального збитку використовувались ціни на запчастини станом 15.11.2021 року (а.с. 27).

У той же час із ремонтної калькуляції № 16400, доданої до звіту наданого відповідачем вбачається, що для розрахунку матеріального збитку використовувались ціни на запчастини станом на 26.11.2021 року (а.с. 100).

Враховуючи викладене, суд, для вирішення зазначеної справи, приймає до уваги звіт наданий позивачем, оскільки він містить у собі дані, що є найбільш наближені до дати заподіяння матеріальних збитків - 05.11.2021 року.

Таким чином, суд приходить до висновку про задоволення позовних вимог та стягнення із відповідача недоплаченої частини страхового відшкодування в розмірі 20 633,19 грн.

Крім цього, позивач просить стягнути витрати на правову допомогу у розмірі 15 000 грн. та судовий збір у розмірі 1104,87 грн.

На підтвердження понесення витрат на правничу допомогу суду надано: Договір про надання правової допомоги № 17//21-ЮП/IL від 17.11.2021, укладений між позивачем ОСОБА_1 та адвокатом Конюшко Д.Б. (а.с. 52-53), акт приймання-передавання наданих послуг за даним договором та квитанцію, що підтверджують оплату позивачем 15 000 грн. на користь адвоката Конюшка Д.Б. (а.с. 56,57).

При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ), присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року. Так у справі "Схід/Захід Альянс Лімітед" проти України" (заява N 19336/04) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (п. 268).

У рішенні ЄСПЛ від 28 листопада 2002 року "Лавентс проти Латвії" зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.

Згідно з пунктом 4 частини першої статті 1 Закону України від 05 липня 2012 року N 5076-VI "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" (далі - Закон N 5076-VI) договір про надання правової допомоги - домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.

Гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення представництва на надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок його обчислення, зміни та умови повернення визначаються у договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховується складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час (стаття 30 Закону N 5076-VI).

Розмір гонорару визначається лише за погодженням адвоката з клієнтом, а суд не вправі втручатися у ці правовідносини.

Разом із тим, чинне цивільно-процесуальне законодавство визначило критерії, які слід застосовувати при визначенні розміру витрат на правничу допомогу.

За змістом статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.

Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонам.

Таких клопотань до суду не надходило.

Відповідно до частини третьої статті 141 ЦПК України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися.

Відповідно до частини восьмої статті 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.

Таким чином із відповідача, враховуючи той факт, що вазані витрати понесені у справі за позовом ОСОБА_1 до ПАТ СК "Українська страхова група" та ОСОБА_2 про стягнення шкоди, проте провадження у справі за позовом до ОСОБА_2 закрито у зв`язку з відмовою від позову, у порядку ст. 141 ЦПК України на користь позивача підлягають стягненню витрати на правничу допомогу пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, що становить 2850 грн. та судовий збір у розмірі 209,92 грн.

На підставі вищевикладеного, керуючись ст.ст. 979, 1166, 1188, 1192 ЦК України; ст.ст. 2, 13, 48, 76-82, 141, 229, 259, 263-265, 268, 273 ЦПК України,-

УХВАЛИВ:

Позов ОСОБА_1 до Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Українська страхова група" про стягнення недоплаченої частити страхового відшкодування - задовольнити.

Стягнути з Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Українська страхова група» () на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (РНОКПП: НОМЕР_3 ) недоплачену частину страхового відшкодування в розмірі 20 633 грн. 19 коп.

Стягнути з Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Українська страхова група» () на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (РНОКПП: НОМЕР_3 ) судові витрати в розмірі 3059 грн. 92 коп.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення суду може бути оскаржене безпосередньо до Київського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. У разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення сторін зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасники справи якому рішення не було вручене у день його складення має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Суддя Т.В. Кириленко