ДАРНИЦЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД М.КИЄВА
провадження № 2/753/6857/22
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 грудня 2022 року Дарницький районний суд міста Києва у складі:

головуючого судді: Сирбул О.Ф. ,

за участю секретаря: Херенкової К.К.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Дарницького відділу Державної виконавчої служби у м. Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) про зняття арешту з нерухомого майна, -

В С Т А Н О В И В:

Позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до відповідача Дарницького відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) про скасування арешту з нерухомого майна. Позовні вимоги мотивовані тим, що ОСОБА_1 належить 1/3 частини квартири, яка розташована АДРЕСА_1 . Бажаючи розпорядитись своїм майном позивачу стало відомо про наявний арешт нерухомого майна, на підставі постанови № 572/8 від 24.11.2000 Дарницьким відділом державної виконавчої служби у місті Києві. Звернувшись до Дарницького відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) за отриманням інформації про підстави накладення арешту на квартиру, позивач отримав відповідь, що надати копію постанови та матеріали виконавчого провадження немає змоги через закінчення строків зберігання завершених виконавчих проваджень, крім того виконавче провадження знищено. У зв`язку з тим, що наявність арешту на належну позивачу квартиру, порушує його право власності на дане майно, змушений звернутися із даним позовом до суду.

Ухвалою суду від 08.11.2022 відкрито провадження у порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням/викликом сторін.

Від представника позивача надійшла заява про розгляд справи без її участі та без участі позивача, позовні вимоги підтримала.

Представник відповідача у судове засідання не з`явився, у відповідності до ст.ст. 174, 178 ЦПК України не скористався своїм процесуальним правом та не направив до суду відзив на позовну заяву, із викладенням заперечень проти позову.

Дослідивши докази і письмові пояснення, викладені у позовній заяві, суд встановив такі обставини та визначені відповідно до них правовідносини.

Відповідно до ст. 15 ЦК України кожна особа має права на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Згідно частин 1 та 2 статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Суд в межах заявлених позовних вимог (стаття 13 ЦПК України) та наданих сторонами доказів по справі встановив наступні обставини та правовідносини.

Відповідно до ч. 2 Постанови Пленуму ВССУ № 5 «Про судову практику в справах про зняття арешту з майна» від 03 червня 2016 року позов про зняття арешту з майна може бути пред`явлений власником, а також особою, яка володіє на підставі закону чи договору або іншій законній підставі майном, що не належить боржнику (речове право на чуже майно).

Судом встановлено, що позивачу ОСОБА_1 належить 1/3 частини квартири за адресою: АДРЕСА_1 .

Згідно зі змісту витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта, вбачається, що на підставі постанови № 572/8 від 24.11.2000 Дарницького ВДВС, Сьомою Київською державною нотаріальною конторою зареєстровано арешт квартиру адресою: АДРЕСА_1 , належну ОСОБА_1 .

З матеріалів справи вбачається, що позивач звертався до відповідача Дарницького відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) за інформацією щодо підстав накладення арешту на квартиру АДРЕСА_1 , та отримання копії № 572/8 від 24.11.2000 Дарницьким ВДВС.

З відповіді Дарницького районного відділу Державної виконавчої служби у м. Києві вбачається, що вказане виконавче провадження у межах якого накладено арешт на квартиру перевірити неможливо, тому що сплинув строк зберігання вказаного провадження і по спливу строку, а саме 3-х років було знищено. Та запропоновано звернутися до суду для вирішення питання про зняття арешту з майна.

Згідно ч. 1 ст. 56 Закону України "Про виконавче провадження" арешт майна (коштів) боржника застосовується для забезпечення реального виконання рішення.

Частиною 2 цього Закону передбачено, що арешт на майно (кошти) боржника накладається виконавцем шляхом винесення постанови про арешт майна (коштів) боржника або про опис та арешт майна (коштів) боржника.

Відповідно до ч. 1 ст. 59 Закону України «Про виконавче провадження» особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту.

Згідно ч. 4 ст. 59 Закону України «Про виконавче провадження» підставами для зняття виконавцем арешту з усього майна (коштів) боржника або його частини є: отримання виконавцем документального підтвердження, що рахунок боржника має спеціальний режим використання та/або звернення стягнення на такі кошти заборонено законом; надходження на рахунок органу державної виконавчої служби, рахунок приватного виконавця суми коштів, стягнених з боржника (у тому числі від реалізації майна боржника), необхідної для задоволення вимог усіх стягувачів, стягнення виконавчого збору, витрат виконавчого провадження та штрафів, накладених на боржника; отримання виконавцем документів, що підтверджують про повний розрахунок за придбане майно на електронних торгах; наявність письмового висновку експерта, суб`єкта оціночної діяльності - суб`єкта господарювання щодо неможливості чи недоцільності реалізації арештованого майна боржника у зв`язку із значним ступенем його зношення, пошкодженням; відсутність у строк до 10 робочих днів з дня отримання повідомлення виконавця, зазначеного у частині шостій статті 61 цього Закону, письмової заяви стягувача про його бажання залишити за собою нереалізоване майно; отримання виконавцем судового рішення про скасування заходів забезпечення позову; погашення заборгованості із сплати періодичних платежів, якщо виконання рішення може бути забезпечено в інший спосіб, ніж звернення стягнення на майно боржника; отримання виконавцем документального підтвердження наявності на одному чи кількох рахунках боржника коштів, достатніх для виконання рішення про забезпечення позову.

Відповідно до ч. 5 ст. 59 Закону України "Про виконавче провадження" у всіх інших випадках арешт може бути знятий за рішенням суду.

Відповідно до пункту 9.9. Порядку №2274/5 у редакції чинній на дату завершення виконавчого провадження строк зберігання завершених виконавчих проваджень, переданих на зберігання, становить 3 (три) роки, крім виконавчих проваджень, завершених за постановами про накладення адміністративного стягнення, строк зберігання яких становить 1 (один) рік.

Так, як встановлено судом у ході розгляду справи, арешт, що був накладений на нерухоме майно позивача ОСОБА_1 , Дарницьким ВДВС після завершення виконавчого провадження не знято.

У зв`язку зі спливом трирічного строку зберігання виконавчого провадження, переданого до архіву органу ДВС виконавче провадження у межах якого накладався арешт було знищено на підставі Розділу 11 «Правил ведення діловодства та архіву в органах державної виконавчої служби та приватними виконавцями».

Таким чином судом встановлено, що виконавче провадження є завершеним, оскільки факт його завершення за наслідком спливу, зокрема трирічного строку зберігання, є підставою для його знищення, виконавчі провадження, в тому числі про стягнення виконавчого збору відсутні, відповідно підстави для продовження дії арешт майна позивача відсутні, оскільки арешт носить тимчасовий характер та застосовується для забезпечення виконання зобов`язань.

У свою чергу, статтею 41 Конституції України та статтею 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої України приєдналась 17.07.1997 відповідно до Закону України «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції», закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд учиняти щодо свого будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Статтею 10 Загальної декларації прав людини визначено, що кожна людина має право володіти майном, як одноособово, так і разом з іншими. Ніхто не може бути безпідставно позбавлений свого майна.

Відповідно до висновку Верховного Суду України від 15.03.2013 у справі №6-26цс13, вимоги особи, що ґрунтуються на її праві власності на арештоване майно, розглядаються за правилами, установленими для розгляду позовів про звільнення майна з-під арешту.

Згідно ч. 1 ст. 316 ЦК України, правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Згідно ч.ч. 1,2 ст. 319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону.

Згідно ч.1 ст. 328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів.

Статтею 391 ЦК України, передбачено, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

У рішенні Європейського суду з прав людини в справі «Вендітеллі проти Італії» суд відзначив порушення в тому, що уряд не вжив швидких заходів для того, щоб знову надати в повноправне користування власність після закінчення відповідних розслідувань.

Також, Європейський суд з прав людини наголошує на тому, що для того, щоб втручання в право власності вважалося допустимим, воно повинно служити не лише законній меті в інтересах суспільства, а повинна бути розумна співмірність між використовуваними інструментами і тією метою, на котру спрямований будь-який захід, що позбавляє особу власності. Заходи щодо обмеження права власності мають бути пропорційними щодо мети їх застосування.

Тобто, наявність арешту на майно за відсутності правових підстав для цього порушує право власності позивача, внаслідок чого він позбавлений змоги в повному обсязі користуватися та розпоряджатися належним на праві власності майном та власний розсуд.

Таким чином, з огляду на те, що обставини на підставі яких було накладено арешт на нерухоме майно позивача станом на сьогоднішній день відпали, виконавче провадження у межах якого накладався арешт завершене, а продовження дії арешту на вказане нерухоме майно порушує права позивача, щодо володіння, користування та розпорядження майном, суд приходить до висновку, що порушене право позивача підлягає судовому захисту шляхом зняття арешту з нерухомого майна належного позивачу, накладеного на підставі постанови про арешт майна боржника № 572/8 від 24.11.2000, Дарницьким ВДВС, запис в Єдиному реєстрі заборон відчуження об`єктів нерухомого майна № 1422554 від 28.10.2004.

Керуючись ст.ст. 3, 12, 13, 76-81, 89, 95, 133, 141, 247, 259, 263-265, 268, 353, 354 ЦПК України, ст.ст. 316, 319, 321, 328, 391 ЦК України, Закону України «Про виконавче провадження», Постанови Пленуму ВССУ № 5 «Про судову практику в справах про зняття арешту з майна» від 03 червня 2016 року, суд, -

В И Р І Ш И В:

Позов-задовольнити.

Зняти арешт з 1/3 частини квартири АДРЕСА_1 , що належить ОСОБА_1 , накладений на підставі постанови Дарницького ВДВС про арешт майна боржника № 572/8 від 24.11.2000, запис в Єдиному реєстрі заборон відчуження об`єктів нерухомого майна № 1422554 від 28.10.2004.

Рішення може бути оскаржено до Київського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закритті апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного розгляду.

Суддя: