Справа № 509/905/22
УХВАЛА

24 лютого 2022 року суддя Овідіопольського районного суду Одеської області Панасенко Є.М., розглянувши в письмовому провадженні в приміщенні суду заяву позивача Заступника керівника Одеської обласної прокуратури Раковича Максима подану в інтересах держави в особі органу місцевого самоврядування Таїровської селищної ради Одеського району Одеської області про забезпечення позову шляхом накладення арешту на земельні ділянки, заборони здійснення будь-яких будівельних робіт, та вчинення реєстраційних дій, в рамках цивільної справи № 509/905/22 за позовом Заступника керівника Одеської обласної прокуратури Раковича Максима в інтересах держави в особі органу місцевого самоврядування Таїровська селищна рада Одеського району Одеської області до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , треті особи, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про витребування з чужого незаконного володіння земельної ділянки,-

ВСТАНОВИВ:

Прокурор звернувся до суду з позовом в інтересах держави в особі органу місцевого самоврядування Таїровської селищної ради Одеського району Одеської області в якому просить, витребувати у ОСОБА_2 на користь Таїровської селищної ради Овідіопольського району Одеської області земельну ділянку загальною площею 0,05га, кадастровий номер :02:005:2874, скасувати рішення державного реєстратора приватного нотаріуса Одеського міського нотаріального округ Чужовської Н.Ю. від 15.03.2021 року № 57082286 та скасувати проведену нотаріусом Чужовською Н.Ю. державну реєстрацію права власності ОСОБА_2 на земельну ділянку загальною площею 0.05 га, кадастровий номер :02:005:2874, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 237 з одночасним припиненням права власності ОСОБА_2 на дану земельну ділянку. А також витребувати у ОСОБА_5 на користь Таїровської селищної ради Овідіопольського району Одеської області земельну ділянку загальною площею 0,05га, кадастровий номер :02:005:2885, скасувати рішення державного реєстратора Усатівської сільської ради Одеського району Одеської області Бадьорної К.Ю. від 02.03.2021 року № 56876712 та скасувати проведену державним реєстратором державну реєстрацію права власності ОСОБА_5 на земельну ділянку загальною площею 0.05 га, кадастровий номер :02:005:2885, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 237 з одночасним припиненням права власності ОСОБА_5 на дану земельну ділянку, та стягнути з відповідачів на користь Одеської обласної прокуратури сплачений судовий збір за подачу позовної заяви.

Разом з позовом подано заяву про забезпечення позову шляхом: накладення арешту на земельні ділянки кадастровий номер :02:005:2874 та :02:005:2885; заборони ОСОБА_2 та ОСОБА_5 , а також іншим фізичним та юридичним особам на час розгляду справи та до набрання законної сили рішення у справі здійснювати будь-які дії щодо поділу, об`єднання щодо ділянок, будівельні роботи на даних земельних ділянках; заборони Державній інспекції архітектури та містобудування України та її територіальним структурним підрозділам на час розгляду справи та до набрання законної сили рішення у справі здійснювати реєстрацію дозвільних документів щодо будівництва об`єктів нерухомості та введення їх в експлуатацію на кожній із земельних ділянок.

Заяву обґрунтовано тим, що беручи до уваги предмет спору, забезпечення позову шляхом накладення арешту та заборона вчиняти певні дії є співмірним заходом забезпечення позову із заявленими позовними вимогами, оскільки між сторонами дійсно виник спір щодо земельних ділянок, оскільки як стверджує прокурор, дані ділянки вибули з комунальної власності на підставі підробленого рішення органу самоврядування, тобто без волевиявлення територіальної громади смт Таїрове, без відповідного рішення Таїровської селищної ради, у зв`язку з чим підлягають витребуванню у ОСОБА_2 та ОСОБА_6 .

Відповідно до частини першої, другої статті 149 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Згідно з ч. 1 ст. 153 ЦПК України заява про забезпечення позову розглядається судом не пізніше двох днів з дня її надходження без повідомлення учасників справи (учасників третейського (арбітражного) розгляду).

Відповідно до ч. 13 ст. 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Згідно з ч. 1 ст.30 ЦПК України позови, що виникають із приводу нерухомого майна, пред`являються за місцезнаходженням майна або основної його частини.

У п. 3 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 22 грудня 2006 року № 9 "Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову" судам роз`яснено, що позов майнового характеру дозволяється забезпечувати шляхом накладення арешту на майно або грошові кошти, що належать відповідачеві і знаходяться у нього або в інших осіб.

Згідно з п. 4 вказаної постанови Пленуму Верховного Суду України від 22 грудня 2006 року № 9 "Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову" передбачено, що, розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Метою забезпечення позову є вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів заявника від можливих недобросовісних дій із боку відповідача з тим, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, в тому числі задля попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення.

Забезпечення позову по суті - це обмеження суб`єктивних прав, свобод та інтересів відповідача або пов`язаних із ним інших осіб в інтересах забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя і задоволених вимог позивача (заявника).

Розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Статтею 150 ЦПК України визначено перелік видів забезпечення позову, у пункті 1 частини першої якої передбачено, що позов може забезпечуватись накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб.

При вирішенні питання про забезпечення позову суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням такого: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; ймовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу.

Відповідно до частини третьої статті 150 ЦПК України заходи забезпечення позову, крім арешту морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги, мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Одним із критеріїв обґрунтованості заяви є наявність причинного зв`язку між конкретним видом забезпечення позову, про який йдеться у відповідній заяві, та наслідком у формі потенційної загрози виконанню рішення суду.

Пленум Верховного Суду України «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» № 9 від 22 грудня 2006 року у п.4 роз`яснив, що розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 12 лютого 2020 року у справі № 381/4019/18 (провадження № 14-729цс19) вказано, що: «співмірність передбачає співвідношення судом негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати внаслідок невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, вартості майна, на яке він заявляє клопотання накласти арешт, чи майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії. Заходи забезпечення позову застосовуються для того, щоб гарантувати виконання можливого рішення суду і повинні застосовуватися лише в разі необхідності, оскільки безпідставне звернення до таких дій може спричинити порушення прав та законних інтересів інших осіб чи учасників процесу. Розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам. [...] Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд повинен співвідносити негативні наслідки від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати внаслідок невжиття цих заходів. [...] Необхідність застосування заходів забезпечення випливає з фактичних обставин справи, які свідчать про наявність підстав вважати, що незастосування цього заходу призведе до утруднення чи унеможливлення виконання рішення суду в разі задоволення позову».

Таким чином, порушене, невизнане, оспорюване право особи може буде захищене та відновлене тільки після реального виконання рішення суду, яким спір буде вирішено по суті.

Враховуючи викладене, приймаючи до уваги предмет розгляду позову, проаналізувавши зміст заяви прокурора про вжиття заходів забезпечення позову, виходячи із пов`язаності заходів забезпечення позову з його предметом, а саме те, що предметом позову є витребування з чужого незаконного володіння земельних ділянок, суд приходить до висновку, що прокурором були надані належні та переконливі докази існування очевидної небезпеки заподіяння шкоди інтересам держави її правам, необхідності докладання значних зусиль та витрат для захисту цих прав, свобод та інтересів у майбутньому в разі не вжиття заходів забезпечення позову, а тому вважає, що заява про забезпечення позову в частині накладення арешту на земельні ділянки та заборони вчиняти певні дії підлягає задоволенню.

Між іншого, прокурор просить заборони відповідачам та іншим фізичним та юридичним особам проводити будівельні роботи на земельних ділянках та заборонити компетентним установам здійснювати реєстрацію дозвільних документів щодо будівництва на земельної ділянці. Проте, суд зазначає, що відповідно до ст. 41 Закону України «Про регулювання містобудівельної діяльності» № 3038 від 17.02.2011 року до компетенції державних установ входить сукупність заходів, спрямованих на дотримання замовниками, проектувальниками, підрядниками та експертними організаціями вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності, будівельних норм і правил під час виконання підготовчих та будівельних робіт, а тому в цій частині вимоги заяви про забезпечення позову задоволенню не підлягають.

Окрім того, суд вважає, що на час розгляду судом заяви про забезпечення позову, відсутні підстави вважати, що існують обставини, за наявності яких законодавець встановив обов`язок суду щодо застосування зустрічного забезпечення, передбачених ст. 154 ч.3 ЦПК України.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 149-153, 354 ЦПК України, п. 4 постанови № 9 Пленуму Верховного Суду України від 22.12.2006 р. «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову»,-

ПОСТАНОВИВ:

Заяву задовольнити частково.

Накласти арешт на земельну ділянку загальною площею 0,05 га, кадастровий номер :02:005:2874, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 237, яка перебуває у приватній власності ОСОБА_2 , РНОКПП НОМЕР_1

Заборонити державним реєстраторам, нотаріусам та іншим посадовим (уповноваженим) особам на виконання функцій державних реєстраторів проводити буд-які реєстраційні дії, щодо земельної ділянки загальною площею 0,05 га, кадастровий номер :02:005:2874, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 237, яка перебуває у приватній власності ОСОБА_2 , РНОКПП НОМЕР_1 .

Накласти арешт на земельну ділянку загальною площею 0,05 га, кадастровий номер :02:005:2885, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 237, яка перебуває у приватній власності ОСОБА_7 , РНОКПП НОМЕР_2 .

Заборонити державним реєстраторам, нотаріусам та іншим посадовим (уповноваженим) особам на виконання функцій державних реєстраторів проводити буд-які реєстраційні дії, щодо земельної ділянки загальною площею 0,05 га, кадастровий номер :02:005:2885, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 237, яка перебуває у приватній власності ОСОБА_7 , РНОКПП НОМЕР_2 .

В іншій частині заяви про забезпечення позову відмовити.

Міри по застосуванню зустрічного забезпечення позову судом не приймалися.

Копію даної ухвали направити заявнику, учасникам справи та всім особам, яких стосуються заходи забезпечення позову і яких суд може ідентифікувати, - для негайного виконання.

Ухвала суду про забезпечення позову підлягає негайному виконанню в порядку, встановленому для виконання судових рішень.

Суд роз`яснює, що у відповідності до ч. 4 ст. 157 ЦПК України, особи, винні в невиконанні ухвали про забезпечення позову, несуть відповідальність, встановлену законом.

Строк пред`явлення до виконання ухвали суду про забезпечення позову - три роки.

Відповідно ст. 158 ЦПК України, суд може скасувати заходи забезпечення позову з власної ініціативи або за вмотивованим клопотанням учасника справи.

Ухвалу суду може бути оскаржено до Одеського апеляційного суду через Овідіопольський районний суд Одеської області шляхом подання апеляційної скарги протягом п`ятнадцяти днів з дня проголошення ухвали.

Учасник справи, якому повна ухвала суду не була вручена у день її проголошення або складення, має право на подання апеляційної скарги з клопотанням про поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Оскарження ухвали суду про забезпечення позову не зупиняє її виконання.

Головуючий: Є. М. Панасенко