Справа № 135/582/22
Провадження № 2/135/233/22
РІШЕННЯ

іменем України

23.11.2022 Ладижинський міський суд Вінницької області

в складі: головуючого судді Корнієнка О.М.,

з участю секретаря судових засідань Глушко І.В.,

представника позивача та третьої особи ОСОБА_1 ,

відповідача ОСОБА_2 ,

представника відповідача ОСОБА_3 ,

третьої особи ОСОБА_4 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Ладижин Вінницької області в спрощеному провадженні цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_5 до ОСОБА_2 , треті особи без самостійних вимог на предмет спору: ОСОБА_4 , ОСОБА_6 , про стягнення коштів за договором позики,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_5 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_2 , треті особи які не заявляють самостійних вимог на предмет спору: ОСОБА_4 , ОСОБА_6 про стягнення коштів за договором позики. В позові зазначено, що 14.05.2017 року мiж нею та відповідачем ОСОБА_2 було укладено договiр позики. Сума договору склала 24000 грн.. Текст договору написаний відповідачем власноручно, в тексті договору зазначений чоловiк відповідача - ОСОБА_4 , він договiр не пiдписував, хоча був присутнiй при його укладаннi,проти його укладання не заперечував. Їй невідомо чи укладала ОСОБА_2 договiр в інтересах сім`ї та чи використала відповідач отримані в борг грошi в інтересах сім`ї, тому обов`язок повернення позики повністю покладається на відповідача.

Також при укладаннi договору був присутнiй її чоловiк - ОСОБА_6 , хоча вiн не пiдписував текст договору, проти укладання договору не заперечував. Строк договору визначений сторонами у п`ять років. 14.05.2022 року сплив термiн повернення позики, однак відповідачем умови договору не були виконані, грошові кошти за договором позики не були повернуті.

Відповідач, як позичальник, належним чином взяті на себе зобов`язання за договором позики не виконала, внаслідок чого утворилась заборгованість за договором вiд 14.05.2017 року у розмірі 24000 грн, при цьому вимог про визнання недійсним договору позики вiд 14.05.2017 року ОСОБА_2 не заявляла.

Дана обставина стала підставою звернення до суду за захистом порушених прав. Тому, просила стягнути з відповідача ОСОБА_2 24000 грн за договором позики від 14.05.2017 року та понесені судові витрати.

В судовому засіданні представник позивача та третьої особи ОСОБА_6 ОСОБА_1 позовні вимоги позивача підтримав, просив їх задовольнити. Додатково пояснив, що між ОСОБА_5 та ОСОБА_2 укладено письмовий договір позики, що підтверджується розпискою. В договорі чітко не вказано про повернення коштів, однак чітко вказано, що ОСОБА_7 отримала в позику 24000 грн від ОСОБА_8 на 5 років. Оскільки договір підписано ОСОБА_2 та ОСОБА_5 , тому позов ОСОБА_5 пред?явила саме до ОСОБА_2 .

Відповідач ОСОБА_2 в судовому засіданні позовні вимоги не визнала, просила відмовити у їх задоволенні. Будучи допитана в якості свідка ОСОБА_2 пояснила, що в її чоловіка у власності є земельна ділянка, яку вони передали для обробітку ОСОБА_5 . Орієнтовно за 2013-2017 роки отримували зерно як орендну плату від ОСОБА_8 за користування землею. В 2017 році, оскільки мало бути весілля в їх дочки, вона попросила ОСОБА_5 дати їм гроші в сумі 24000 на 5 років. ОСОБА_5 привезла їм додому гроші. Домовились, що із цих коштів щороку по 4200 грн буде йти в рахунок орендної плати за користування землею. Вона символічно написала розписку, бо так вимагала ОСОБА_5 . Позивач користувалась їх землею. Ціна за оренду збільшилась, тому останні 2 роки позивач додатково привозила їм гроші 1000 і 2000 грн. П?ятирічний термін закінчився і вона сказала, що нічого один одному вже не винні. Згодом вона сказала ОСОБА_8 , що вони продають земельну ділянку та запропонувала її купити. Однак ОСОБА_8 не підійшла запропонована сума. Зазначила, що у позивачки ксерокопія договору, а оригінал договору знаходиться в неї. З 2017 року земля також була в користуванні позивачки, тому вважає, що вона розрахувалась з нею за отримані кошти за рахунок неотримання за весь цей час орендної плати.

Представник відповідача ОСОБА_3 пояснив, що позов не визнають, оскільки правовідносини між сторонами в розумінні позики не склались. На той час відповідачу потрібні були кошти, тому вони пішли на умови позивачки, яка наполягала на написанні розписки про отримання коштів, однак фактично за ці кошти ОСОБА_2 передала в оренду позивачу земельну ділянку. Окрім цього, у написаній розписці, яка не є договором позики відсутнє зобов?язання повернути кошти.

Згідно поданого відзиву на позовну заяву зазначено що позивачкою надано до суду лише копію договору позики вiд 14.05.2017 року, та основним аргументом подачі позову до суду є те, що на думку позивачки вiдповідачка не повернула кошти у розмірі 24000 грн., однак позивачка вводить в оману суд. ОСОБА_5 є особою, яка здійснює пiдприємницьку дiяльність без належних документів, а саме: бере в оренду в людей сiльськогосподарські земельні паї та обробляє їх висаджуючи різні культури з метою отримання прибутку. Позивачка орендувала паї їх родини з 2015 по 2021 рік. Даний земельний пай належить на праві власності її чоловікові ОСОБА_4 .. У 2017 році у зв`язку із сімейними обставинами, вона та її чоловiк звернулись до позивачки із проханням виплатити їм кошти за користування її земельним паєм за 5 років оскільки була потреба у коштах, на що позивачка погодилась надати їм кошти, але за умови укладення договору позики. Ними було досягнути домовленостей, що позивачка надає їм кошти, натомість вони не отримують вiд неї кошти за п`ять років (2015-2021р.) за користування (орендою) нею їх паєм. Вони своїх домовленостей дотримали позивачка кошти їм за паї не виплачувала i все було гаразд до того часу коли позивачка не вирішила нажитись та повторно стягнути з них кошти, у розмірі 24000 грн. якi i так отримала. Отже позивачка обманним шляхом намагається стягнути борг, якого не iснує натомість iснує переплата адже за користування земельними паями з 2015 по 2021 р. вона їм не виплатила кошти у розмірі 37700 грн. Тобто станом на дату подачі позову у неї, як відповідача існує переплата у розмірі 13700 грн., тобто виходить, що позивачка сама має перед їх родиною борг за користування земельним паєм. Але незважаючи на дані факти звернулась з позовом до суду про стягнення неіснуючого боргу. Тому просила суд вiдмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі.

Третя особа яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору ОСОБА_4 , який також був допитаний в якості свідка в судовому засіданні повідомив, що його земельна ділянка була в оренді позивачки. В 2017 році позивач привезла їм додому гроші, бо їм в той час вони були потрібні. По людськи договорились, що позивачка дала їм гроші наперед за 5 років користування землею. Написали розписку. У розписці позивачка не захотіла писати, що кошти передала в рахунок орендної плати за 5 років. В той час він не міг писати через отриману травму, тому він не підписав розписку.

Позивач подала до суду відповідь на відзив, згідно якої повідомила, що відповідач у відповіді на позов стверджує, що вона здійснює підприємницьку діяльність орендуючи сільськогосподарські земельні дiлянки. Однак, вона не є суб`єктом підприємницько`ї діяльності. Договір оренди землi укладається у письмовiй формі i за бажанням однієї із сторін може бути посвідчений нотаріально. Власник земельної дiлянки може встановити вимогу нотаріального посвідчення договору оренди землi та скасувати таку вимогу. Встановлення (скасування) вимоги є одностороннім правочином, що підлягає нотаріальному посвідченню. Така вимога є обтяженням речових прав на земельну дiлянку та підлягає державній реєестрації в порядку, визначеному законом. (ст. 14 3У «Про оренду землі»). Належною формою договору оренди землi є письмова форма викладена у одному або кількох документах. До вiдзиву на позов договір оренди землi у письмовiй формі відповідачем не наданий, що свідчить про безпідставність тверджень відповідача про договiрнi відносини стосовно оренди землi. 3емельний пай є особистою приватною власністю ОСОБА_4 . i право на володіння, користування розпорядження належить виключно йому. Між нею та ОСОБА_4 відсутні будь які договiрнi чи позадоговірні відносини.

Суд, вислухавши пояснення представника позивача та третьої особи, представника відповідача, покази відповідача та третьої особи, свідків, дослідивши письмові докази, вважає, що позов підлягає задоволенню зважаючи на таке.

Відповідно до частини першої статті 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Статтею 525 ЦК України передбачено, що одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно з частиною першою статті 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Статтею 610 ЦК України визначено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Згідно з частиною першою статті 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

У частині першій статті 627 ЦК України визначено, що сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Відповідно до ч. 1 ст.628 ЦК України, зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Відповідно до ст. 629 ЦК України, договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Згідно з частиною першою статті 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Згідно зі статтею 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Частиною першою статті 1049 ЦК України передбачено, що позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Відповідно до статті 1047 ЦК України договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми.

За своїми правовими ознаками договір позики є реальною, односторонньою, оплатною або безоплатною угодою, на підтвердження якої може бути надана розписка позичальника.

Договір позики вважається укладеним в момент здійснення дій з передачі предмета договору на основі попередньої домовленості (пункт 2 частини першої статті 1046 ЦК України).

Ця особливість реальних договорів зазначена в частині другій статті 640 ЦК України, за якою якщо відповідно до акта цивільного законодавства для укладення договору необхідні також передання майна або вчинення іншої дії, договір є укладеним з моменту передання відповідного майна або вчинення певної дії.

На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

Договір позики є укладеним з моменту передачі грошей або інших речей, і може не співпадати з датою складання розписки, яка посвідчує цей факт, однак у будь-якому разі складанню розписки має передувати факт передачі коштів у борг.

За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики після отримання коштів, підтверджуючи як факт укладення договору та зміст умов договору, так і факт отримання боржником від кредитора певної грошової суми.

Факт отримання коштів у борг підтверджує не будь-яка розписка, а саме розписка про отримання коштів, зі змісту якої можливо установити, що відбулася передача певної суми коштів від позичальника до позикодавця.

Досліджуючи боргові розписки чи інші письмові документи, суд для визначення факту укладення договору повинен виявляти справжню правову природу правовідносин сторін незалежно від найменування документа та, залежно від установлених результатів, зробити відповідні правові висновки.

Зазначене узгоджується з висновками викладеними у постанові Великої Палати Верховного Суду від 16 січня 2019 року у справі № 464/3790/16-ц (провадження № 14-465цс18).

Тобто, відповідно до положень цивільного законодавства, сторони самостійно, на свій розсуд визначають умови договору, виконання яких в подальшому є для сторін обов`язковим. Відповідач, укладаючи договори позики, погодилася з усіма його умовами, що були письмо зафіксовані: сумою грошових коштів, строком повернення, відсутністю процентної ставки.

Судом встановлено, що 14.05.2017 року мiж позивачкою ОСОБА_5 та відповідачкою ОСОБА_2 було укладено договiр позики, згідно якого ОСОБА_5 надала ОСОБА_2 позику в сумі 24000 грн.

Договір позики фактично оформлено розпискою від 14.05.2017, відповідно до змісту якої зазначено, що ОСОБА_9 , ОСОБА_10 (із зазначенням даних ії паспортів та ідентифікаційних кодів) отримали грошову позику в розмірі 24000 грн на 5 років від ОСОБА_8 і ОСОБА_11 . Розписку підписано ОСОБА_2 .

Цього ж дня ОСОБА_5 передала ОСОБА_2 кошти в сумі 24000 грн, що визнається сторонами, підтверджується третіми особами та підтверджується самою розпискою.

В розписці, названій «Договір позики» зазначений чоловiк відповідача ОСОБА_2 - ОСОБА_4 , однак розписку не пiдписував. Проти його укладання не заперечував.

Також в договорі зазначений чоловiк позивача - ОСОБА_6 , який також не ставив свій підпис. Однак, в судовому засіданні встановлено, що він погоджується на те, щоб кошти були стягнені на користь ОСОБА_5 , що видно із пояснень його представника.

Враховуючи, що розписку написано ОСОБА_2 , суд не вбачає суперечностей у тому, що саме вона є відповідачем по справі.

В договорі відсутня вказівка на дату повернення коштів. Однак, зазначено, що позика надається на 5 років. Даний строк на час звернення позивача до суду закінчився.

Відповідач стверджує, що оригінал розписки знаходиться в неї.

Враховую викладене, судом в судовому засіданні оглянуто оригінал розписки, який був наявний у представника позивача. Встановлено, що оглянута судом розписка відповідає ксерокопії, що міститься в матеріалах справи (а.с. 9).

Після чого стороною відповідача не заявлялось жодних клопотань про огляд будь-якого іншого примірника розписки, який, як було стверджено, знаходиться у них.

Відтак, суд вважає недоведеним те, що оригінал розписки знаходиться у відповідачки.

Як встановлено судом, позивач свої зобов`язання за договором виконала, передала відповідачці 24000 грн, що визнається відповідачем та підтверджено наявною в позивачки розпискою, але у визначений сторонами строк грошові кошти їй повернуто не було.

Отримання відповідачем 14.05.2017 коштів також підтвердили в судовому засіданні свідки.

Свідок ОСОБА_12 в судовому засіданні повідомила, що є дочкою відповідача. 14.05.2017 ОСОБА_5 прийшла до них додому та принесла гроші в сумі 24000 грн за користування їх земельною ділянкою наперед строком 5 років. Такої домовленості її батьки з позивачкою досягли усно. Перед цим ОСОБА_5 також орендувала в них землю та платила орендну плату.

Свідок ОСОБА_13 в судовому засіданні повідомила, що добре знає сім?ю відповідача. Знає, що вони здавали свою земельну ділянку позивачці в оренду, за що 2 роки отримували зерно. Їм потрібні були кошти на весілля дочки. 14.05.2017, коли ОСОБА_5 привозила кошти, вона також була в будинку. Вони їй повідомили, що ОСОБА_5 дала кошти наперед за користування землею. Бачила, що вони писали розписку.

Відповідно до ч.1 ст.545 ЦК України, прийнявши виконання зобов`язання, кредитор повинен на вимогу боржника видати йому розписку про одержання виконання частково або в повному обсязі.

Відповідно до ч. ч. 2, 3 ст.545 ЦК України, якщо боржник видав кредиторові борговий документ, кредитор, приймаючи виконання зобов`язання, повинен повернути його боржникові. У разі неможливості повернення боргового документа кредитор повинен вказати про це у розписці, яку він видає. Наявність боргового документа у боржника підтверджує виконання ним свого обов`язку.

За змістом зазначених норм закону наявність розписки у кредитора свідчить про існування боргу.

Розписок, написаних позивачем, про щорічне часткове зарахування певної суми коштів, як стверджує відповідач 4200 грн., в рахунок погашення боргу за договором позики відповідачем не надано.

Строк договору визначений сторонами у п`ять років. 14.05.2022 року сплив термiн повернення позики, однак відповідачем ОСОБА_2 умови договору не були виконані, грошові кошти за договором позики не були повернуті. Відповідач, як позичальник, належним чином взяті на себе зобов`язання за договором позики не виконала, внаслідок чого утворилась заборгованість за договором вiд 14.05.2017 року у розмірі 24000 грн.

Неповернення коштів підтверджено також і відповідачкою та третьою особою ОСОБА_4 .

Враховуючи викладене, боржник ОСОБА_2 зобов?язана сплатити позичальнику ОСОБА_5 борг за договором позики в сумі 24000 грн.

Щодо посилання відповідача на те, що між сторонами не було укладено договору позики, а кошти було передано їй наперед за користування земельною ділянкою, то дані обставини не знайшли свого підтвердження в судовому засіданні.

Посилання відповідача ОСОБА_2 щодо заперечення факту укладення з позивачем саме договору позики про те, що коштів у позивача ОСОБА_5 не позичали, а отримали кошти за пай, є безпідставними, оскільки сам відповідач у відзиві на позовну заяву визнає факт написання ним розписки і отримання за нею коштів.

При цьому у дослідженій розписці не міститься жодних інших умов про зарахування коштів, порядок такого зарахування, мету зарахування, зокрема, як стверджує відповідач за оренду земельної ділянки.

Окрім цього, відповідачем не доведено, що їй на праві власності належить будь-яка земельна ділянка. Із наданого державного акту на право власності на землю та витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно видно, що земельна ділянка для ведення товарного сільськогосподарського виробництва перебуває у власності ОСОБА_4 .

Разом з тим, відповідачем не доведено також і те, що ОСОБА_4 було передано належну йому ділянку в оренду. Із вказаного витягу не видно, що земельна ділянка ОСОБА_4 має обтяження з оренди. Договір оренди земельної ділянки між позивачем та третьою особою не укладався.

При цьому відповідно до положень ст. 13, 14 ЗУ «Про оренду землі» зазначено, що договір оренди землі - це договір, за яким орендодавець зобов`язаний за плату передати орендареві земельну ділянку у володіння і користування на певний строк, а орендар зобов`язаний використовувати земельну ділянку відповідно до умов договору та вимог земельного законодавства.

Договір оренди землі укладається у письмовій формі і за бажанням однієї із сторін може бути посвідчений нотаріально. Власник земельної ділянки може встановити вимогу нотаріального посвідчення договору оренди землі та скасувати таку вимогу. Встановлення (скасування) вимоги є одностороннім правочином, що підлягає нотаріальному посвідченню. Така вимога є обтяженням речових прав на земельну ділянку та підлягає державній реєстрації в порядку, визначеному законом.

За відсутності письмово укладеного договору оренди, показання позивача, третьої особи та свідків не є належним доказом наявності договірних відносин з оренди землі.

Враховуючи викладене, відповідачем не доведено, що між нею та позивачем виникли відносини із договору оренди землі, а не із договору позики грошових коштів, бо досліджена в судовому засіданні розписка містить відомості, що відповідач отримала кошти на вказаний строк, а не отримала їх на іншій підставі, зокрема для здійснення подальшого зарахування коштів за оренду земельної ділянки її чоловіка.

Виходячи із наведеного, суд вважає, що позовні вимоги позивача знайшли своє підтвердження в судовому засіданні, відтак, підлягають задоволенню.

Відповідно до ст. 141 ЦПК України стороні, на користь якої постановлено рішення, суд присуджує з другої сторони всі судові витрати. По даній справі позивачем сплачено судовий збір 992,40 грн, тому дані кошти підлягають стягненню з відповідача на користь позивача.

На підставі ст. ст. 11, 509, 525, 526, 530, 1046, 1047, 1049 ЦК України, керуючись ст. ст. ст. ст. 10, 11, 60, 88, 209, 213, 214, 215, 224-226 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_1 ) на користь ОСОБА_5 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , ідентифікаційний номер НОМЕР_2 ) 24000 (двадцять чотири тисячі) грн за договором позики від 14.05.2017 року.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_5 сплачений нею судовий збір у розмірі 992 грн 40 коп..

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

На рішення може бути подана апеляційна скарга протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення до Вінницького апеляційного суду.

Повний текст рішення складено 28 листопада 2022 року.

Суддя