Справа № 212/5956/22
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

09 грудня 2022 року м. Кривий Ріг

Жовтневий районний суд міста Кривого Рогу Дніпропетровської області, в складі: головуючого - судді Пустовіт О.Г., за участю секретаря судового засідання Голуб О.В., розглянувши в порядку ст. 247 ЦПК України за відсутності учасників справи та без здійснення фіксації судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу у підготовчому судовому засіданні цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору Виконавчий комітет Покровської районної у місті ради, представлений органом опіки та піклування, про відібрання дитини та визначення місця проживання дитини з батьком, -

ВСТАНОВИВ:

В листопаді 2022 року позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з позовною заявою, в якій просив суд: визначити місце проживання неповнолітніх синів ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , разом з батьком ОСОБА_1 , з відібранням неповнолітніх синів ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 у матері ОСОБА_2 без позбавлення батьківських прав з поверненням дітей на виховання йому як батькові; понесені витрати по сплаті судового збору залишити за ним.

Пред`явлені вимоги мотивовано тим, що ОСОБА_1 з ОСОБА_2 , перебувають у зареєстрованому шлюбі з 01 листопада 2014 року. За час перебування у фактичних шлюбних відносинах у них народилися син ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та син ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . Так сталося, що спільне життя із відповідачем не склалося та з вересня 2021 року вони з Відповідачем проживають окремо. Як виявилося вони є різними людьми із різними поглядами на життя та взаємні права і обов`язки, як подружжя. Починаючи з вересня 2021 року за спільною згодою з Відповідачем вирішили, що сини будуть проживати разом з ним. Квартира у якій вони проживають із синами за адресою АДРЕСА_1 , є повністю облаштованою як для його проживання, так і синів з усіма створеними для них умовами для виховання, розвитку та проживання. Починаючи з вересня 2021 року, а саме з моменту припинення ними фактичних шлюбних стосунків, вони проживають окремо. З того моменту, він разом з синами залишився проживати в квартирі за адресою: АДРЕСА_1 , а Відповідач мешкає окремо. Спір про визначення місця проживання синів у судовому порядку між ними не вирішувався. Досягнуту домовленість Відповідач не порушувала, а він в свою чергу не чинив їй жодних перешкод у спілкуванні з синами та прийнятті участі у їх вихованні. Однак, з початку введення в Україні воєнного стану, ОСОБА_2 разом з синами, без його відома та попереднього погодження з ним, виїхали за кордон та наразі знаходяться в Німеччині. З огляду на ускладнені стосунки з відповідачем, він має достатньо підстав вважати, що подальше проживання дітей з матір`ю суперечитиме його інтересам, оскільки своєю поведінкою та діями відповідач може налаштувати синів проти нього. Крім того, після припинення стосунків з ОСОБА_2 , саме сини добровільно виявили бажання залишитись проживати з ним як батьком. Враховуючи наявні обставини в їх сукупності, вважає, що визначення місця проживання малолітніх дітей з ним з відібранням їх у матері без позбавлення її батьківських прав в судовому порядку є необхідним задля забезпечення захисту, перш за все, прав та інтересів дітей.

Ухвалою суду від 11 листопада 2022 року позов прийнято до розгляду з відкриттям загального позовного провадження з проведенням підготовчого судового засідання.

Позивач ОСОБА_1 в судове засідання не з`явився, надав суду клопотання в якому просить суд розглядати справу за його відсутності, позов підтримав у повному обсязі, наполягав на його задоволенні в повному обсязі.

Відповідач ОСОБА_2 в судове засідання не з`явилась, надала суду заяву, в якій позовні вимоги визнала в повному обсязі та просить суд розглядати справу за її відсутності. Надала суду письмові пояснення в яких підтвердила, що дійсно перебувала з ОСОБА_1 в фактичних шлюбних стосунках, від яких вони мають сина ОСОБА_5 та ОСОБА_6 . Стосунки між ними припинено, фактично вони мешкають окремо з вересня 2021 року. Після припинення стосунків за досягнутою між ними згодою та з урахуванням думки малолітніх синів, останні залишились проживати з батьком ОСОБА_1 . Домовленість вона не порушувала, а позивач зі свого боку не чинив їй перешкод у спілкуванні з синами. Після введення в Україні воєнного стану вона дійсно, без відома позивача та попереднього погодження з ним, перебуваючи в стресовому стані, забрала синів та виїхала з ними до Німеччини, де перебуває й дотепер. З огляду на те, що сини продовжують виявляти бажання проживати саме з батьком, вона не заперечує проти визначення місця проживання дітей з ним за судовим рішенням з відібранням дитини у неї та поверненням батькові.

Представник третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору ОСОБА_7 в судове засідання не з`явилась, надала заяву в якій просила справу розглядати без представника третьої особи. Що стосується вимоги про відібрання дитини зазначила, що оскільки наразі відповідач з дітьми знаходяться за межами України, тому відібрання дитини перебуває за межами повноважень органу опіки та піклування Виконавчого комітету Покровської районної у місті ради, адже рішення суду в цій частині виконуватиме орган тієї країни, де фактично перебуватимуть діти. Вказана обставина також виключає можливість надання органом опіки висновку щодо вирішення спору в цій частині.

Інших заяв, клопотань від учасників справи не надходило. Процесуальні дії судом не вчинялись, заходи забезпечення позову/доказів, зупинення/відновлення провадження не застосовувались.

Дослідивши письмові докази по справі, надавши їм оцінку в сукупності, враховуючи позицію сторін, визнання відповідачем позову до початку розгляду справи по суті, що не суперечить закону та не порушує права і свободи інших осіб, суд вважає за можливе ухвалити рішення за результатами підготовчого провадження на підставі ч.3 ст.200, ст.206 ЦПК України, виходячи з такого.

Судом встановлено, що сторони перебувають у зареєстрованому шлюбі з 04 листопада 2014 року, що підтверджується копією свідоцтва про шлюб серії НОМЕР_1 .

ІНФОРМАЦІЯ_3 ОСОБА_2 народила сина ОСОБА_3 . Як слідує зі свідоцтва про народження серії НОМЕР_2 від 10 квітня 2015 року, батьком дитини зазначений ОСОБА_1 позивач по справі.

ІНФОРМАЦІЯ_4 ОСОБА_2 народила сина ОСОБА_4 . Як слідує зі свідоцтва про народження серії НОМЕР_3 від 28 грудня 2018 року, батьком дитини зазначений ОСОБА_1 позивач по справі.

Як вказував позивач, що не оспорювала відповідач, стосунки між сторонами припинено з вересня 2021 року у зв`язку з відсутністю взаєморозуміння, різними поглядами на сімейне життя. Сторони спільного господарства не ведуть, єдиного бюджету не мають та не підтримують жодних відносин, притаманних подружжю.

Судовим розглядом встановлено, а сторонами визнаний той факт, що після припинення стосунків між ними, за обопільно досягнутою згодою та з урахуванням думки дітей, їх спільні малолітні сини ОСОБА_5 та ОСОБА_6 залишились проживати з батьком ОСОБА_1 за адресою: АДРЕСА_2 . Відповідач ОСОБА_2 проживала окремо за адресою: АДРЕСА_3 . Вказані обставини також підтверджуються актом з місця мешкання.

Малолітні ОСОБА_8 та ОСОБА_9 перебували на утриманні батька ОСОБА_1 , який займався їх вихованням, розвитком та навчанням. Звертаючись до суду з позовом, ОСОБА_1 зазначив, що наявність на даний момент спору про визначення місця проживання сина обумовлена порушенням відповідачем попередньо досягнутої між ними домовленості щодо визначення місця проживання дітей з батьком та вивезенням нею дітей за кордон без його відома та згоди.

Відповідно до ч.1 ст.3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року (ратифікована Україною 27 лютого 1991 року), в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питанням соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

Як визначеност.ст.141, 153 СК України, яка кореспондує зі ст.11 Закону України «Про охорону дитинства», мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини.

Згідно зі ст.157 СК України, ч.ч.1,2ст.15 Закону України «Про охорону дитинства», питання виховання дитини вирішується батьками спільно. Той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвитку дитини.

У розумінні положень ч.1 ст.160, ст.161 СК України, місце проживання дитини у віці до 10 років визначається за згодою батьків. Якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом.

У справі, яка розглядається, судом не встановлено виняткових обставин у розумінні положень ст.161 СК України, які б свідчили про неможливість проживання малолітніх ОСОБА_3 та ОСОБА_4 разом з батьком ОСОБА_1 . До того ж відповідач визнала позовні вимоги в цій частині, акцентуючи увагу, що саме їх сини виявили бажання проживати разом з батьком після припинення між нею та позивачем стосунків. Таким чином, суд дійшов висновку про наявність підстав для визначення місця проживання малолітніх ОСОБА_3 та ОСОБА_4 з батьком, у зв`язку з чим позовні вимоги в цій частині підлягають задоволенню.

Згідно з ч.1 ст.162 СК України, якщо один з батьків або інша особа самочинно, без згоди другого з батьків чи інших осіб, з якими на підставі закону або рішення суду проживала малолітня дитина, або дитячого закладу (установи), в якому за рішенням органу опіки та піклування або суду проживала дитина, змінить її місце проживання, у тому числі способом її викрадення, суд за позовом заінтересованої особи має право негайно постановити рішення про відібрання дитини і повернення її за попереднім місцем проживання.

Указана норма права встановлює правові наслідки протиправної зміни місця проживання малолітньої дитини одним із батьків (з яким вона не проживає) або третьою особою. Положення цієї статті покликані захистити права того з батьків, з ким в силу закону чи на підставі рішення суду визначено проживання дитини, від неправомірних дій другого з батьків щодо зміни її місця проживання.

Відібрання дитини у контексті ст.162 СК України це насамперед спосіб захисту прав та інтересів дитини, у зв`язку з чим у кожному випадку треба виявити і оцінити позитивний результат у долі дитини, який має настати, однак з урахуванням права кожного з батьків та добросовісної поведінки батьків задля дотримання прав дитини та кожного з них. Правова позиція з цього приводу висловлена Верховним Судом в постанові від 15 лютого 2022 року у справі № 548/228/19-ц (провадження № 61-20854св21).

Судом встановлено, а сторонами визнано, що відповідач ОСОБА_2 порушила попередньо досягнуту з позивачем домовленість про визначення місця проживання їх синів з ним та самовільно, без його відома та попереднього погодження з ним, змінила місце проживання малолітніх дітей, виїхавши з ними до Німеччини. Відтак, переїзд відповідача разом з дітьми до іншої країни є зміною її місця проживання в розумінні ст.29 ЦК України та ст.160 СК України. Факт виїзду ОСОБА_2 за межі України підтверджується відповідною відміткою в її паспорті для виїзду за кордон.

Таким чином, ч.1 ст.162 СК України, якою передбачено відібрання дитини і повернення її за попереднім місцем проживання, покликані захистити права того з батьків, з ким визначено проживання дитини, від неправомірних дій другого з батьків, хто самоправно змінив її місце проживання, може бути застосована до спірних правовідносин, оскільки малолітні діти проживали з позивачем, допоки відповідач самовільно не змінила їх місце проживання. Отже, позов в частині відібрання дітей у матері без позбавлення її батьківських прав та повернення батькові підлягає задоволенню.

Приймаючи таке рішення, суд зауважує, що місце постійного проживання дитини є визначальним при відновленні статус-кво, оскільки незаконне переміщення чи утримання дитини одним із батьків, наділеним правами спільного піклування, порушує інтереси та права дитини, а також права іншого з батьків на піклування про дитину, без згоди якого/якої відбулася зміна місця проживання дитини.

Суд також акцентує увагу, що з огляду на фактичне перебування відповідача з дітьми за кордоном, спірні правові відносини є відносинами з іноземним елементом і регулюються міжнародними договорами, положення яких є частиною національного законодавства та мають пріоритет у застосуванні у порівнянні з законами України, окрім положень Конституції України. Відтак, у випадку невиконання відповідачем рішення в частині відібрання дитини та повернення батькові на виховання, його виконання має здійснюватися шляхом ініціювання позивачем процедури повернення дитини у порядку, визначеному Гаазькою конвенцією 1980 року як адміністративними органами Договірних держав (через Міністерства юстиції), так і судовими. Позаяк, звернення позивача з вимогою про відібрання дитини безпосередньо до суду, а не до відповідного Центрального органу держави не є порушенням щодо обрання правомірного та ефективного порядку (способу) захисту його порушених прав та інтересів.

При розподілі судових витрат відповідно до ст.141 ЦПК України, суд враховує, що позивачем не заявлялася вимога про відшкодування понесених ним витрат по сплаті судового збору та не наводився попередній розрахунок, у зв`язку з чим суд не вбачає підстав для їх стягнення з відповідача.

Керуючись ст.ст.4, 5, 13, 19, 76-81, 89, 95, 133, 141, 200, 206, 258-259, 263-265, 354, 355 ЦПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору Виконавчий комітет Покровської районної у місті ради, представлений органом опіки та піклування, про відібрання дитини та визначення місця проживання дитини з батьком - задовольнити.

Визначити місце проживання неповнолітніх синів ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , разом з батьком ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , з відібранням неповнолітніх синів ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 у матері ОСОБА_2 без позбавлення батьківських прав з поверненням дітей на виховання батькові ОСОБА_1 .

Рішення може бути оскаржено безпосередньо до Дніпровського апеляційного суду протягом 30 днів з дати його складання шляхом подання апеляційної скарги. Рішення набирає законної сили після закінчення строку на подання апеляційної скарги усіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги, рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження, або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Відомості про сторін:

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , РНОКПП НОМЕР_4 , адреса реєстрації місця проживання: АДРЕСА_2 .

Відповідач: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_7 , РНОКПП НОМЕР_5 , адреса реєстрації місця проживання: АДРЕСА_3 .

Третя особа: Виконавчий комітет Покровської районної у місті ради, представлений органом опіки та піклування, , юридична адреса: Дніпропетровська область, м. Кривий Ріг, вул. Шурупова, 2.

Повне рішення суду складено 12 грудня 2022 року.

Суддя: О. Г. Пустовіт