РІШЕННЯ

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

13.09.2022 м. Київ

Солом`янський районний суд міста Києва в складі: головуючого судді - Зуєвич Л.Л.,

за участю: секретаря судового засідання - Кушніра Р.С.;

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Києві матеріали цивільної справи за позовом ОСОБА_1 /далі - ОСОБА_4/ ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , адреса реєстрації: АДРЕСА_1 ; адреса листування: АДРЕСА_2 ) до Київської міської ради /далі - Київська міськрада/ (; адреса: 01044, м. Київ, вул. Хрещатик, 36), про визнання права власності на нерухоме майно в порядку спадкування,

В С Т А Н О В И В:

Рух справи

29.09.2021 до Солом`янського районного суду міста Києва надійшла вказана заява, датована 02.09.2021, за підписом позивача, в якій ставиться питання про визнання за ОСОБА_1 право власності на квартиру, що розташована за адресою: АДРЕСА_3 .

Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 29.09.2021 для розгляду зазначеної заяви визначено суддю Зуєвич Л.Л. Фактично справу передано судді по реєстру 30.09.2021.

Ухвалою Солом`янського районного суду міста Києва від 05.10.2021 вказану позовну заяву прийнято до розгляду в порядку загального позовного провадження, підготовче засідання призначено на 03.03.2022.

03.03.2022 підготовче засідання було перенесено на 21.06.2022.

Ухвалою Солом`янського районного суду міста Києва від 21.06.2022 закрито підготовче провадження та призначено справу до розгляду по суті на 13.09.2022.

Відповідач у судове засідання 13.09.2022 не з`явився, про причини неявки суд не повідомили.

При цьому, в матеріалах справи міститься клопотання від 02.09.2021, за підписом позивача, в якому він просить розглядати справу за його відсутності.

Обґрунтування позову

Свої вимоги позивач обґрунтовує тим, що ІНФОРМАЦІЯ_2 померла його матір - ОСОБА_2 , а ІНФОРМАЦІЯ_3 помер його брат - ОСОБА_3 .

Позивач вказує, що він є єдиним спадкоємцем наступного майна:

-1/2 частки квартири АДРЕСА_4 , яка належала ОСОБА_2 ;

-1/2 частки квартири АДРЕСА_4 , яка належала ОСОБА_3 .

У зв`язку з такими обставинами, позивач звернувся до Другої київської державної нотаріальної контори із заявами про прийняття спадщини після смертей ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , за результатами розгляду яких, у видачі свідоцтв про право на спадщину позивачу було відмовлено.

Як вказує позивач, відмови обґрунтовані відсутністю правовстановлюючих документів на спадкове майно, а також відсутністю документів на підтвердження проживання позивача зі спадкодавцями на момент їх смерті.

Звертає увагу, що належність спадкодавцям квартири АДРЕСА_4 підтверджується довідкою з Бюро технічної інвентаризації.

За таких обставин, просить захистити його порушені та невизнані майнові інтереси шляхом ухвалення рішення про визнання за ним права власності на вказану квартиру.

Щодо правової позиції відповідача

На момент винесення рішення у справі відзив на позовну заяву не надійшов.

При цьому, матеріали справи містять, зокрема, рекомендоване повідомлення про вручення, з якого вбачається, що Київська міська рада отримала ухвалу про відкриття провадження у даній справі, яка направлялась разом з копією позову та доданих до нього документів, 14.02.2022.

Відповідно до ч. 8 ст. 178 ЦПК України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами.

На день винесення рішення будь-яких заяв та клопотань від відповідача не надійшло, у зв`язку з чим суд позбавлений можливості встановити правову позицію відповідача щодо предмета спору.

Фактичні обставини справи, встановлені судом

Дослідивши матеріали справи, повно і всебічно з`ясувавши обставини справи, оцінивши докази на підтвердження таких обставин в їх сукупності, суд встановив наступне.

Зі змісту копій свідоцтв про смерть серії НОМЕР_1 від 08.01.2021 та серії НОМЕР_2 від 19.05.2021 виданих Київським міським відділом державної реєстрації смерті Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) вбачається, що ОСОБА_2 померла ІНФОРМАЦІЯ_2 , а ОСОБА_3 помер ІНФОРМАЦІЯ_3 .

ОСОБА_2 є матір`ю позивача ( ОСОБА_1 ), що підтверджується копією свідоцтва про народження від 30.11.1964 виданого РАЦС Залізничного району м. Києва.

Зі змісту свідоцтва про народження від 22.08.1970 виданого РАЦС Залізничного району м. Києва, вбачається, що матір`ю ОСОБА_3 є ОСОБА_2 .

Постановою Другої київської державної нотаріальної контори від 07.08.2021 позивачу відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на 1/2 частини квартири АДРЕСА_4 після смерті ОСОБА_2 у зв`язку з відсутністю правовстановлюючих документів на спадкове майно.

Також до матеріалів справи долучено повідомлення Другої київської державної нотаріальної контори від 07.08.2021 про те, що позивачу буде відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на 1/2 частини квартири АДРЕСА_4 після смерті ОСОБА_3 у зв`язку з відсутністю правовстановлюючих документів на спадкове майно.

Зі змісту довідки КП «Київське міське бюро технічної інвентаризації» від 05.07.2021 вбачається, що згідно з даними реєстрових книг бюро, кв. АДРЕСА_4 на праві власності зареєстрована за: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 (в рівних долях) на підставі свідоцтва про право власності на житло, виданого Київським електровагоноремонтним заводом 08.12.1997.

Мотиви, з яких виходить суд при розгляді цієї справи та застосовані ним норми права

Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Згідно з ст. 15, 16 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Відповідно до ст.ст. 1216, 1217 ЦК України, спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом.

Статтею 55 Конституції України гарантовано право кожного на захист своїх прав і свобод від порушень і протиправних посягань будь-якими не забороненими законом засобами.

Статтею 392 ЦК України передбачено, що власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті (стаття 1218 ЦК України).

За загальними положеннями про спадкування право на спадщину виникає в день відкриття спадщини, спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою, для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини ( ч. 1 ст.1220, ч.1 ст.1270 ЦК України).

Відповідно до ч. 1 ст. 1261 ЦК України, у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки.

Положеннями ч. 1 ст. 1262 ЦК України передбачено, що у другу чергу право на спадкування за законом мають рідні брати та сестри спадкодавця, його баба та дід як з боку батька, так і з боку матері.

Судом встановлено, що позивач є сином померлої ОСОБА_2 та братом померлого ОСОБА_3 , у зв`язку з чим позивач є спадкоємцем за законом першої черги після смерті матері та спадкоємцем другої черги після смерті брата.

З матеріалів справи вбачається, що позивачу було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на квартиру АДРЕСА_4 після смерті ОСОБА_2 та ОСОБА_3 у зв`язку з відсутністю правовстановлюючих документів на спадкове майно.

В пункті 23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування» зазначено, що у разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження.

Визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є винятковим способом захисту, що має застосовуватися, якщо існують перешкоди для оформлення у нотаріальному порядку (див. постанову Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 22.09.2021 у справі № 227/3750/19 /провадження № 61-16069св20/).

Як зазначено у постанові Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 31.08.2020 у справі № 350/1850/17 (провадження № 61-42603св18), факт того, що особа за життя не оформив свого права на спадкове майно після смерті матері, не має правового значення для вирішення питання щодо наявності права на це майно у його спадкоємців, оскільки відповідно до частини третьої статті 1296 ЦК України відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину.

Відповідно до ч. 3 ст. 1268 ЦК України, спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї.

При цьому враховується, що місцем проживання фізичної особи за змістом ч. 1 ст. 29 ЦК України є житловий будинок, квартира, інше приміщення, придатне для проживання в ньому (гуртожиток, готель тощо), у відповідному населеному пункті, в якому фізична особа проживає постійно, переважно або тимчасово.

Статтями 2, 3 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» передбачено, що реєстрація місця проживання чи місця перебування особи або її відсутність не можуть бути умовою реалізації прав і свобод, передбачених Конституцією, законами чи міжнародними договорами України, або підставою для їх обмеження.

Місцем проживання є адміністративно-територіальна одиниця, на території якої особа проживає строком понад шість місяців на рік.

На виконання ухвали Солом`янського районного суду міста Києва від 05.10.2021 Солом`янською районною в м. Києві державною адміністрацією надано відповідь про те, що в квартирі АДРЕСА_4 відсутня реєстрація осіб.

В пункті 4.11 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України № 296/5 від 20.02.2012 (який зареєстровано в Міністерстві юстиції України за № 282/20595 від 22.02.2012), для спадкоємця, який постійно проживав разом зі спадкодавцем на момент відкриття спадщини, заява про видачу свідоцтва про право на спадщину є первинним документом, на підставі якого заводиться спадкова справа. При цьому нотаріус має виконати всі дії, які передбачені цим Порядком.

Правовий аналіз законодавства свідчить, що право на спадкування у особи виникає саме за фактом постійного проживання із спадкодавцем на момент відкриття спадщини, а не за самим лише фактом його реєстрації разом із спадкодавцем.

Тим більше, що відсутність реєстрації місця проживання спадкодавця за місцем проживання заявника і навпаки не може бути доказом того, що заявник не проживав зі спадкодавцем, оскільки, сама по собі відсутність такої реєстрації згідно з ст. 2 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» не є достеменним підтвердженням обставин того, що спадкоємець не проживав зі спадкодавцем на час відкриття спадщини.

Відповідні правові позиції щодо застосування норм права сформульовано у постановах Верховного Суду від 10.01.2019 у справі № 484/747/17 та від 04.07.2018 у справі № 404/2163/16-ц, які приймаються судом до уваги як такі, що є обов`язковими до застосування в силу приписів ч. 4 ст. 263 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України).

Разом з тим, суд враховує, що згідно вимог ст.ст. 76, 77, 79, 80 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Згідно ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом.

Проте, в матеріалах справи відсутні будь-які докази на підтвердження того, що позивач проживав постійно зі спадкодавцями на дату смерті кожного з них. За таких обставин, суд не вбачає правових підстав задоволення позовних вимог.

Враховуючи результат розгляду справи судові витрати у справі у вигляді судового збору, сплаченого за подання позову, покладаються на позивача.

Враховуючи наведене, керуючись ст.ст. 2-13, 76-81, 89, 141, 259, 263-265, 268, 273, 352, 354, 355 ЦПК України, суд

В И Р І Ш И В:

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до Київської міської ради про визнання права власності на нерухоме майно в порядку спадкування, - відмовити.

Рішення може бути оскаржено безпосередньо (ч. 1 ст. 355 ЦПК України) до Київського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення (ч. 1 ст. 354 ЦПК України).

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду (ч. 2 ст. 354 ЦПК України).

Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у ч. 2 ст. 358 ЦПК України (ч. 3 ст. 354 ЦПК України).

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано (ч. 1 ст. 273 ЦПК України).

У разі подання апеляційної скарги, рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду (ч. 2 ст. 273 ЦПК України).

Суддя Л. Л. Зуєвич