Дата документу 12.12.2022 Справа № 331/1531/22
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 грудня 2022 року

м. Запоріжжя

Єдиний унікальний № 331/1531/22

Провадження № 22-ц/807/2171/22

Запорізький апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого Кримської О.М. (суддя-доповідач),

суддів: Дашковської А.В., Кочеткової І.В.,

розглянувши в порядку письмового провадження цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 в особі представника адвоката Іванісова Володимира Сергійовича на рішення Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 28 вересня 2022 року, в складі судді Жукової О.Є., у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання дитини,

В С Т А Н О В И В:

У червні 2022 року ОСОБА_1 в особі представника адвоката Іванісова В.С. звернулась до суду з позовом до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання дитини.

В обґрунтування позову зазначає, що 26 травня 2016 року між нею та відповідачем було укладено шлюб, який розірвано заочним рішенням Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 28.02.2022.

Від шлюбу сторони мають малолітню дитину ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , яка проживає разом з позивачем та знаходиться на її утриманні. Відповідач не приймає участі у вихованні та утриманні дитини.

За вказаних обставин, посилаючись на положення ст. 180, 182 Сімейного кодексу України, просить суд стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 на утримання малолітньої дитини, ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , аліменти у розмірі ј частини із всіх видів заробітку (доходу), щомісяця, але не менше, ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку до досягнення дитиною повноліття.

Рішенням Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 28 вересня 2022 року позов задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання малолітньої дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у розмірі 1/6 частини заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку з 09 червня 2022 року і до досягнення дитиною повноліття.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь держави судовий збір в розмірі 992, 40 грн.

Не погоджуючись із вказаним рішенням суду ОСОБА_1 в особі представника адвоката Іванісова В.С. подала апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення судом норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити повністю.

Апеляційна скарга обґрунтована тим, що відповідач не навів належних та допустимих доказів того, що він не спроможний сплатити ј частину свого доходу на дитину від першого шлюбу, маючи при цьому ще одну малолітню дитину, не навів в суді аргументів, як погіршиться його матеріальний стан та неможливість утримувати його другу малолітню дитину після сплати аліментів на першу дитину, тому не можна стверджувати, що визначення розміру аліментів у частці 1/6 буде розумним та справедливим по відношенню до дитини сторін.

Від відповідача ОСОБА_2 в особі представника адвоката Радостєвої М.В. надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому просить апеляційну скаргу відхилити, а рішення суду залишити без змін.

У відзиві зазначає, що в апеляційній скарзі не вказано, в чому саме суд першої інстанції допустив порушення норм процесуального та матеріального права. Суд першої інстанції обґрунтовано частково задовольнив позов, зважаючи на те, що на утриманні відповідача знаходиться ще одна неповнолітня дитина від першого шлюбу, на утримання якої відповідач надає кошти в добровільному порядку. Крім того, на утриманні відповідача також знаходиться його мати, яка є пенсіонером.

Звертає увагу на те, що відповідач на сьогоднішній день офіційно не працевлаштований, тому зобов`язаний сплачувати аліменти, виходячи із середньої заробітної плати по Запорізькій області, що становить 14510, 00 грн. Отже, аліменти у розмірі 1/6 частини від заробітку вважає балансом інтересів дитини, на яку він буде сплачувати аліменти та інтересів дитини від першого шлюбу.

Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими цією главою.

Відповідно до ч. 1 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Відповідно до ч. 1 ст. 274 ЦПК України у порядку спрощеного позовного провадження розглядаються справи: малозначні справи; що виникають з трудових правовідносин; про надання судом дозволу на тимчасовий виїзд дитини за межі України тому з батьків, хто проживає окремо від дитини, у якого відсутня заборгованість зі сплати аліментів та якому відмовлено другим із батьків у наданні нотаріально посвідченої згоди на такий виїзд.

Згідно із ч. 13 ст. 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Ураховуючи зазначене, розгляд справи здійснено в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів та вимог апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню.

Згідно із ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права ( ст. 375 ЦПК України ).

Суд першої інстанції, частково задовольняючи позовні вимоги виходив з того, що оскільки малолітня ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , проживає разом з матір`ю, а ОСОБА_2 є її батьком та на нього покладено однаковий з позивачем обов`язок щодо утримання і матеріального забезпечення своєї дитини, є працездатним, а також має на утриманні неповнолітню доньку ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , наявні підстави стягнення з відповідача аліментів у розмірі 1/6 частини з усіх видів його заробітку (доходу) щомісячно на утримання дитини, але не менш 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи стягнення з 09.06.2022, що забезпечить належне утримання малолітньої ОСОБА_3 .

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції.

Судом встановлено, що сторони ОСОБА_1 та ОСОБА_2 перебували у зареєстрованому шлюбі з 26 травня 2016 року, що підтверджується копією свідоцтва про шлюб серії НОМЕР_1 , виданим Жовтневим районним у м. Запоріжжя відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області 26 травня 2016 року (а.с. 3).

Заочним рішенням Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 28 лютого 2022 року в справі № 331/508/22 розірвано шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 (а.с. 6-7).

Від шлюбу сторони мають малолітню дитину ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії НОМЕР_2 , виданим Олександрівським районним у м. Запоріжжя відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області 09 вересня 2016 року (а.с. 8).

Відповідно до ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, морального, культурного, духовного і соціального розвитку.

Згідно із статтею 141 Сімейного кодексу України (далі - СК України) мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини.

Статтею 51 Конституції України та статтею 180 СК України передбачено, що батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Відповідно до частин першої - третьої статті 181 СК України способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними.

За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.

При визначенні розміру аліментів, суд враховує стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення ( ч. 1 ст. 182 СК України).

Згідно роз`яснень, викладених у п. 17 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 "Про застосування окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів" вирішуючи питання щодо розміру аліментів, суд повинен урахувати: стан здоров`я, матеріальне становище дитини і платника аліментів; наявність в останнього інших неповнолітніх дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, повнолітніх дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення.

За відсутності домовленості між батьками про сплату аліментів на дитину той із них, з ким вона проживає, вправі звернутися до суду з відповідним позовом.

Відповідно до ч. 2 ст. 182 СК України розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. Суд не обмежується розміром заробітку (доходу) платника аліментів у разі встановлення наявності у нього витрат, що перевищують його заробіток (дохід), і щодо яких таким платником аліментів не доведено джерело походження коштів для їх оплати.

Законом України "Про Державний бюджет України на 2022 рік" установлено у 2022 році прожитковий мінімум для дітей віком від 6 до 18 років: з 1 січня 2022 року - 2618гривень, з 1 липня - 2744 гривень, з 1 грудня - 2833 гривень.

За своєю суттю аліменти - це кошти покликані забезпечити дитину усім необхідним для повноцінного розвитку, тому вони можуть бути стягнуті лише на користь того з батьків хто проживає із дитиною та бере більш активну участь у її вихованні.

З матеріалів справи вбачається, що малолітня ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , проживає разом з матір`ю, що не заперечується відповідачем.

Між сторонами відсутня домовленість щодо сплати аліментів.

Отже, установивши, що дитина проживає разом з позивачем, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про те, що наявні підстави для стягнення аліментів на дитину з відповідача.

Із письмових доказів, які містяться в матеріалах справи вбачається, що відповідач ОСОБА_2 має на утриманні ще одну неповнолітню дитину ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_4 (а.с. 25).

Визначаючи розмір аліментів, суд першої інстанції врахував обставини, які входять до предмета доказування (статті 182, 183 СК України), врахував інтереси дитини, встановив інші обставини, зокрема наявність на утриманні відповідача ще одної доньки, встановлений законом прожитковий мінімум для дитини відповідного віку, а також покладення обов`язку утримання дитини на обох батьків, а тому, на думку колегії суддів, зробив обґрунтований висновок про стягнення аліментів на утримання малолітньої ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в розмірі 1/6 частини заробітку(доходу) відповідача.

Фактично єдиним доводом апеляційної скарги є те, що відповідачем не надано належних та достатніх доказів того, що він не спроможний сплачувати аліменти на другу дитину в розмірі ј частини свого доходу, а визначений судом розмір аліментів є недостатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини.

Проте, тягар доведення обґрунтованості вимог позову за загальними правилами процесуального закону покладається саме на позивача.

Відповідно до ч.1, 4 ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій.

Відповідно до ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Відповідно до ч.6 ст. 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватись на припущеннях.

Позивач не обґрунтувала необхідності стягнення на дитину аліментів у заявленому нею розмірі 1/4 частки від усіх видів заробітку (доходу) та не подала щодо саме такого розміру аліментів належних, допустимих та достовірних доказів, а доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Матеріали справи не містять опису та розрахунку витрат, які несе позивач для утримання малолітньої дитини. При відсутності такого розрахунку витрат, колегія суддів вважає доводи апелянта про недостатність коштів, які стягнуті судом, неприйнятними.

В матеріалах справи відсутні відомості щодо працевлаштування відповідача.

Відповідно до ч.2 ст.195 СК України заборгованість за аліментами платника аліментів, який не працював на час виникнення заборгованості або є фізичною особою - підприємцем і перебуває на спрощеній системі оподаткування, або є громадянином України, який одержує заробіток (дохід) у державі, з якою Україна не має договору про правову допомогу, визначається виходячи із середньої заробітної плати працівника для даної місцевості.

Згідно з даними Міністерства фінансів України, які є загальнодоступними, середній розмір заробітної плати для Запорізької області станом на січень 2022 року (останні наявні данні) становив 14 510, 00 грн.

Отже, 1/6 частина заробітку складає 2418 грн., що майже відповідає прожитковому мінімуму на дитину відповідного віку, встановленого законом.

Крім того, і сама позивач, як матір дитини, зобов`язана брати участь в утриманні дитини нарівні з відповідачем.

Приймаючи до уваги обов`язок обох батьків утримувати до повноліття своїх дітей, повноцінно забезпечувати їх інтереси, колегія суддів погоджується із висновками суду першої інстанції, які викладені в мотивувальній частині оскаржуваного рішення суду, про часткове задоволення позовних вимог та необхідність стягнення з відповідача аліментів у розмірі 1/6 частини йогозаробітку (доходу) щомісяця.

Такий розмір аліментів є достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини у розумінні частини 2 статті 182 СК України та не призведе до суттєвого погіршення майнового стану відповідача, зважаючи, що на його утриманні знаходиться ще одна донька.

Перевіривши обґрунтованість рішення суду в межах доводів та вимог апеляційної скарги колегія суддів вважає, що позивачем не доведено належними та допустимими доказами наявність підстав для задоволення позовних вимог у повному обсязі.

Інших належних, достовірних та достатніх доводів, які б містили інформацію щодо предмета доказування і спростовували висновки суду першої інстанції та впливали на законність і обґрунтованість оскаржуваного рішення, апеляційна скарга не містить.

Ураховуючи вищевикладене, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга та зміст оскаржуваного рішення не дають підстав для висновку, що судом першої інстанції при розгляді справи були допущені порушення норм матеріального чи процесуального права, які відповідно до ст. 376 ЦПК України могли б бути підставами для його скасування, тому апеляційну скаргу у відповідності до ст. 375 ЦПК України необхідно залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

Керуючись ст.ст. 374, 375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, апеляційний суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 в особі представника адвоката Іванісова Володимира Сергійовича залишити без задоволення.

Рішення Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 28 вересня 2022 рокузалишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту цієї постанови, лише у випадку якщо: а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до ЦПК України позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; г) суд першої інстанції відніс справу до категорії малозначних помилково.

Повний текст постанови складено 12 грудня 2022 року.

Головуючий О.М. Кримська

Судді: А.В. Дашковська

І.В. Кочеткова