КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
У Х В А Л А

21 лютого 2022 року м. Київ

[1]

Суддя Київського апеляційного суду Немировська О.В., перевіривши виконання вимог статті 356 ЦПК України по справі за позовом Публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договором, за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на заочне рішення Дарницького районного суду від 28 жовтня 2019 року,

встановив:

заочним рішенням Дарницького районного суду від 28 жовтня 2019 року позов було задоволено. Не погоджуючись з рішенням, ОСОБА_1 06 лютого 2020 року звернувся до суду із заявою про перегляд заочного рішення, яка ухвалою Дарницького районного суду м. Києва від 22 лютого 2021 року була залишена без задоволення. 25 листопада 2021 року ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу.

Частиною 4 ст. 287 ЦПК України визначено, що у разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржене в загальному порядку, встановленому цим Кодексом. У цьому разі строк на апеляційне оскарження рішення починає відраховуватися з дати постановлення ухвали про залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення.

Відповідно до ч. 1 ст. 354 ЦПК України апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів, а на ухвалу суду - протягом п`ятнадцяти днів з дня його (її) проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Згідно з ч. 3 ст. 357 ЦПК України апеляційна скарга залишається без руху також у випадку, якщо вона подана після закінчення строків, установлених статтею 354 цього Кодексу, і особа, яка її подала, не порушує питання про поновлення цього строку, або якщо підстави, вказані нею у заяві, визнанні неповажними. При цьому протягом десяти днів з дня вручення ухвали особа має право звернутися до суду апеляційної інстанції із заявою про поновлення строку або вказати інші підстави для поновлення строку. Якщо заяву не буде подано особою в зазначений строк або вказані нею підстави для поновлення строку на апеляційне оскарження будуть визнані неповажними, суд відмовляє у відкритті апеляційного провадження у порядку, встановленому статтею 358 цього Кодексу.

При зверненні до суду з апеляційною скаргою апелянт просив поновити строк на апеляційне оскарження посилаючись на те, що заява про перегляд заочного рішення довгий час не розглядалась судом першої інстанції, судом жодного разу не було повідомлено його про розгляд справи, а копію рішення та ухвалу про відмову в задоволенні заяви про перегляд заочного рішення він отримав лише 23 листопада 2021 року.

Як вбачається з матеріалів справи, заочне рішення було ухвалено судом 28 жовтня 2019 року. Заява про перегляд заочного рішення подана 06 лютого 2020 року. Ухвалою Дарницького районного суду м.Києва від 24 лютого 2020 року заява була залишена без руху з підстав несплати судового збору. 25 травня 2020 року ОСОБА_1 було направлено судову повістку про розгляд його заяви про перегляд заочного рішення 22 лютого 2021 року, якабула вручена 21 січня 2021 року, про що свідчить повідомлення про вручення поштового відправлення (а.с. 145).

Ухвала про відмову в задоволенні заяви ОСОБА_1 про перегляд заочного рішення була постановлена судом 22 лютого 2021 року, а апеляційна скарга подана 26 листопада 2021 року, тобто зі значним пропуском строку. В ЄДРСР ухвала про відмову в задоволення заяви про перегляд заочного рішення була опублікована 12 травня 2021 року.

Виходячи з принципу змагальності в цивільному процесі, прав та обов`язав сторін у справі, визначених ЦПК України, суд виключно з ініціативи та в межах доводів сторін може поновити строк на звернення до суду за обґрунтованим їх зверненням.

У разі пропущення строку звернення до суду належить обґрунтувати поважність причин пропущення такого строку.

Поважними причинами можуть визнаватись лише такі обставини, які є об`єктивно непереборними, не залежать від волевиявлення особи, та пов`язані з дійсними істотними перешкодами чи труднощами для своєчасного вчинення відповідних дій та підтвердженні належними доказами.

Аналіз практики ЄСПЛ свідчить про те, що у процесі прийняття рішень стосовно поновлення строків звернення до суду або оскарження судового рішення, ЄСПЛ виходить із наступного: 1) поновлення пропущеного строку звернення до суду або оскарження судового рішення є порушенням принципу правової визначеності, відтак, у кожному випадку таке поновлення має бути достатньо виправданим та обґрунтованим; 2) поновленню підлягає лише той строк, який пропущений з поважних, об`єктивних, непереборних, не залежних від волі та поведінки особи обставин; 3) оцінка поважності причин пропуску строку має здійснюватися індивідуально у кожній справі; 4) будь-які поважні причини пропуску строку не можуть розцінюватися як абсолютна підстава для поновлення строку; 5) необхідно враховувати тривалість пропуску строку, а також можливі наслідки його відновлення для інших осіб.

Перелік поважних причин, які враховуються для поновлення пропущеного строку, законом не встановлено, вони визначаються у кожному конкретному випадку, виходячи з певних обставин, які мають юридичне значення.

Відповідно до положення статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка є частиною національного законодавства, згідно з якою кожна людина при визначенні її громадянських прав і обов`язків має право на справедливий судовий розгляд.

Одним з елементів справедливого судового розгляду є принцип правової визначеності прав і обов`язків сторін спору та неможливість безпідставного поновлення пропущеного процесуального строку для оскарження рішення суду, що набрало законної сили, лише з метою його скасування на шкоду інтересам іншого учасника процесу.

Як зазначив Європейський суд з прав людини в своєму рішенні від 07 липня 1989 року у справі «Юніон Аліментарія Сандерс С.А. проти Іспанії» заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосередньо його, утримуватися від використання прийомів, які пов`язані із зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання.

Обов`язком заінтересованої сторони є прояв особливої старанності при захисті своїх інтересів (рішення Європейського суду з прав людини від 04 жовтня 2001 року у справі «Тойшлер проти Німеччини» (Тeuschler v. Germany).

Встановлення процесуальних строків законом передбачено з метою дисциплінування учасників цивільного судочинства та своєчасного виконання ними передбачених Цивільним процесуальним кодексом України певних процесуальних дій. Інститут строків в цивільному процесі сприяє досягненню юридичної визначеності у цивільних відносинах, а також стимулює учасників цивільного процесу добросовісно ставитися до виконання своїх обов`язків.

Також необхідно зазначити, що судом досліджуються підстави для поновлення строку звернення до суду виключно з ініціативи та в межах наведених доводів особи, яка подала заяву. Незнання про порушення через байдужість до своїх прав або небажання дізнатися не є поважною причиною пропуску строку звернення до суду.

У пункті 47 рішення у справі «Устименко проти України» суд зазначив, що рішення про поновлення строку на оскарження може порушити принцип правової визначеності та свобода розсуду судів при вирішенні питання про поновлення не є необмеженою. У кожному випадку суди мають встановлювати, чи виправдовують причини поновлення строку на оскарження втручання у принцип остаточності судового рішення.

Дотримання строків є однією з гарантій додержання у суспільних відносинах принципу правової визначеності, як складової принципу верховенства права. Ці строки обмежують час, протягом якого такі правовідносини можуть вважатися спірними та після завершення таких строків, якщо ніхто не звернувся із скаргою до суду вищої інстанції, відносини стають стабільними.

Відповідного висновку дійшов і Верховний Суд у постанові від 16 березня 2021 року (справа № 626/2450/14-ц).

Згідно з ч. 1 ст. 44 ЦПК України учасники судового процесу та їхні представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами, зловживання процесуальними правами не допускається.

Європейський суд з прав людини у своїх рішеннях наголошує про те, що позивач, як сторона, яка задіяна в ході судового розгляду, зобов`язана з розумним інтервалом часу сама цікавитись провадженням у її справі, добросовісно користуватись належними їй процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов`язки («Каракуця проти України», 18986/06 від 16.02.2017, «Смірнова проти України», 36655/02 від 08.11.2005).

В даному випадку хоча ОСОБА_1 і не є позивачем у справі, однак ініціював перегляд заочного рішення шляхом подання відповідної заяви, про розгляд якої був належним чином повідомлений судом, в судове засідання не з`явився, із заявами про отримання копії ухвали до суду не звертався, а із апеляційною скаргою звернувся через шість місяців після оприлюднення повного тексту ухвали.

Крім того, суд звертає увагу на те, що сам по собі факт отримання копії ухвали про відмову в перегляді рішення 23 листопада 2021 року не є безумовною підставою для поновлення скаржнику строку на апеляційне оскарження за відсутності доказів на підтвердження поважності причин тривалого пропуску строку.

За таких обставин апеляційну скаргу необхідно залишити без руху для подання належним чином обґрунтованої заяви про поновлення строку на апеляційне оскарження, підтвердженої доказами.

Керуючись ст.ст. 354, 357,185 ЦПК України суд

ухвалив:

апеляційну скаргу ОСОБА_1 на заочне рішення Дарницького районного суду від 28 жовтня 2019 року залишити без руху.

Встановити апелянту десятиденний строк з дня отримання копії ухвали для усунення недоліку апеляційної скарги, зазначеного в мотивувальній частині ухвали.

Ухвала оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Суддя

№ справи: 753/717/18

№ апеляційного провадження: 22-ц/824/4061/2022

Головуючий у суді першої інстанції: Колесник О.М.

Доповідач у суді апеляційної інстанції: Немировська О.В.