ТЕРНОПІЛЬСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 596/826/21Головуючий у 1-й інстанції Лисюк І.О.
Провадження № 22-ц/817/29/22 Доповідач - Костів О.З.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

09 лютого 2022 року м. Тернопіль

Тернопільський апеляційний суд в складі:

головуючого - Костів О.З.

суддів - Міщій О. Я., Шевчук Г. М.,

з участю секретаря - Сович Н.А.

сторін:

апелянта ОСОБА_1 ,

представника апелянта ОСОБА_2 ,

відповідачки ОСОБА_3 ,

представника відповідачки ОСОБА_4 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу № 596/826/21 за апеляційною скаргою ОСОБА_5 на рішення Гусятинського районного суду Тернопільської області від 27 вересня 2021 року (ухвалене суддею Лисюк І.О., повний текст якого складено 11 жовтня 2021 року) в справі за позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_6 про припинення стягнення аліментів з батька, звільнення від сплати заборгованості, стягнення аліментів з матері,

В С Т А Н О В И В:

У травні 2021 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_3 про припинення стягнення аліментів з батька, звільнення від сплати заборгованості та стягнення аліментів з матері.

В обґрунтування заявлених вимог позивач посилався на те, що до 16 січня 2021 року він перебував з відповідачкою у шлюбі, в якому народилася одна дитина - син ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Усі витрати на утримання сім`ї ніс позивач, оскільки відповідачка з січня 2017 року ніде не працює. В липні 2019 року відповідачка забрала усі заощадження і з сином самовільно переїхала на проживання до своїх батьків, чим штучно створила ситуацію з метою отримання аліментів на дитину. Поки він перебував за кордоном відповідачка звернулась до суду із позовом про стягнення з нього аліментів на утримання сина. 29 листопада 2019 року Гусятинським районним судом ухвалено рішення про стягнення з нього аліментів в користь відповідачки. З вересня 2020 року по даний час малолітній син перебуває на його утриманні, а відповідачка не бере жодної участі у вихованні і утриманні дитини, проте, вимагає від нього сплати аліментів і погашення штучно створеного боргу.

У зв`язку з наведеним просив звільнити його від сплати аліментів та припинити їх стягнення; стягувати аліменти з відповідачки на утримання сина в розмірі не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, з моменту звернення до суду та до досягнення дитиною повноліття; стягнути судові витрати по справі.

Рішенням Гусятинського районного суду Тернопільської області від 27 вересня 2021 року в задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись із вказаним судовим рішенням, ОСОБА_1 подав на нього апеляційну скаргу, посилаючись на його незаконність та необґрунтованість, порушення судом норм матеріального та процесуального права. Вказує, що судом неповно встановлено фактичні обставини справи та дано невірну оцінку доказам.

Апеляційна скарга мотивована тим, що з 15 грудня 2020 року син ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , проживає з батьком, що встановлено судом. Звертає увагу на те, що вказана обставина є істотною і підлягає врахуванню судом відповідно до положень ст.197 СК України. Вказує, що закон не ставить виникнення права на стягнення аліментів на утримання дитини у залежність від рішення органу опіки і піклування про визначення місця проживання дитини чи від інших подібних факторів. Крім того, невиконання рішення органу опіки і піклування про визначення місця проживання дитини не є протиправним діянням. Зазначає, що позивач перешкод для участі відповідачки (матері) у вихованні сина не чинив. Таким чином, сплата аліментів на користь матері дитини у даному випадку не відповідає цільовому призначенню відповідних стягнень і прямо суперечить інтересам дитини.

У зв`язку з наведеним просить рішення Гусятинського районного суду Тернопільської області від 27 вересня 2021 року скасувати та ухвалити нове рішення, яким позов задоволити.

21 грудня 2021 року на адресу Тернопільського апеляційного суду надійшов відзив на апеляційну скаргу представника відповідача.

Відзив мотивований тим, що рішенням Гусятинського районного суду Тернопільської області від 29 листопада 2019 року (справа №596/1638/19) вже стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 аліменти на утримання сина ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

В судовому засіданні апелянт ОСОБА_1 та його представник адвокат Турчин-Кукаріна І.В. апеляційну скаргу підтримали, зіславшись на мотиви, викладені в ній.

Відповідач ОСОБА_3 та її представник адвокат Печінка П.В. проти апеляційної скарги заперечили та просили рішення суду залишити без змін, зіславшись на мотиви, викладені у відзиві на апеляційну скаргу.

Заслухавши доповідача, пояснення сторін, перевіривши матеріали справи, доводи, зазначені в апеляційній скарзі, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга до задоволення не підлягає виходячи із наступного.

За загальним правилом статей 15, 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу має право звернутися до суду, який може захистити цивільне право або інтерес у один із способів, визначених частиною першою статті 16 ЦК України, або й іншим способом, що встановлений договором або законом.

Судом встановлено наступні обставини.

З 18 липня 2015 року до 16 січня 2021 року сторони перебували у зареєстрованому шлюбі, в якому народилася одна дитина - син ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с.8).

З моменту реєстрації шлюбу та до липня 2019 року сторони та їх малолітня дитина проживали в АДРЕСА_1 .

З липня 2019 року відповідачка ОСОБА_3 разом з дитиною стала проживати в селі Постолівка, Чортківського (раніше Гусятинського) району Тернопільської області.

Рішенням Гусятинського районного суду Тернопільської області від 29 листопада 2019 року в справі №596/1638/19 позовну заяву ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про стягнення аліментів задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 аліменти на утримання сина ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 24 вересня 2019 року та до досягнення дитиною повноліття. Дане рішення в частині стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць допущено до негайного виконання (а.с.4, 41-42).

Вказаним рішенням встановлено, що малолітній син сторін ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , проживає разом з матір`ю ОСОБА_3 в с.Постолівка Гусятинського (в даний час Чортківського) району Тернопільської області.

Постановою ВП №65453130 від 17 травня 2021 року головного державного виконавця Гусятинського районного відділу державної виконавчої служби Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Івано-Франківськ) Путятинської М.О. відкрито виконавче провадження з виконання виконавчого листа №596/1638/19 від 06 грудня 2019 року, виданого Гусятинським районним судом про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 аліментів на утримання сина ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 24 вересня 2019 року та до досягнення дитиною повноліття (а.с.13).

За інформацією головного державного виконавця Гусятинського районного відділу державної виконавчої служби Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Івано-Франківськ) Путятинської М.О., заборгованість по стягненню аліментів у боржника ОСОБА_1 станом на 01 січня 2020 року становить 2786.67 грн., станом на 01 січня 2021 року 13731.67 грн., станом на 01 травня 2021 року 17573.67 грн. (а.с.12).

Як встановлено, малолітній син сторін ОСОБА_8 зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_1 , з батьком ОСОБА_1 , бабусею ОСОБА_9 , дідусем ОСОБА_10 . Перебуває на утриманні батька ОСОБА_1 з 15 грудня 2020 року (а.с.5, 6, 7).

Згідно розпорядження голови Гусятинської районної державної адміністрації від 16 січня 2021 року №4/02-34 визначено місце проживання малолітньої дитини ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , із його матір`ю - ОСОБА_3 , за місцем її проживання: АДРЕСА_2 (а.с.43).

Зазначене рішення органу опіки та піклування носить рекомендаційний характер та відповідачем ОСОБА_1 не виконується (а.с.44).

Невиконання відповідачем рішення органу опіки та піклування стало підставою для звернення матері дитини до суду з позовом до ОСОБА_1 , третя особа: орган опіки та піклування Гусятинської селищної ради про визначення місця проживання дитини ОСОБА_8 , 2017 року народження (а.с.45).

Також, в провадженні Гусятинського районного суду Тернопільської області знаходиться кримінальне провадження щодо обвинувачення ОСОБА_1 за ч.2 ст.125 КК України за фактом спричинення ОСОБА_3 легких тілесних ушкоджень з короткочасним розладом здоров`я (а.с.46-47).

Надаючи правову оцінку встановленим обставинам справи, апеляційний суд виходить з наступного.

Частиною другою статті 51 Конституції України та статтею 180 Сімейного кодексу України (далі - СК України) встановлено, що батьки зобов`язані утримувати дітей до їх повноліття.

Відповідно до ч.1 ст.3 Конвенції про права дитини, частин 7 та 8 ст.7 СК України, під час вирішення будь - яких питань щодо дітей суд повинен виходити з найкращого забезпечення інтересів дітей.

Відповідно до ч.ч.1, 2 ст.27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України N 789-XII від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Згідно із ст.18 Конвенції про захист прав дитини суд повинен докласти всіх можливих зусиль для того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини.

Батьки несуть основну відповідальність за виховання та розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування.

Згідно із ч.1 ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку.

Положеннями статті 141 СК України передбачено, що мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою.

Згідно із ч.2 ст.188 СК України батьки можуть бути звільнені від обов`язку утримувати дитину тільки за рішенням суду.

Згідно ч.2 ст.197 СК України за позовом платника аліментів суд може повністю або частково звільнити його від сплати заборгованості за аліментами, якщо вона виникла у зв`язку з його тяжкою хворобою або іншою обставиною, що має істотне значення.

Таким чином, повне чи часткове звільнення платника аліментів від сплати заборгованості за аліментами можливе лише у разі обчислення державним виконавцем розміру заборгованості, визнання розміру заборгованості обчисленої державним виконавцем платником аліментів та за умови, що вона виникла у платника аліментів у зв`язку з його тяжкою хворобою або іншою обставиною, що має істотне значення.

Відповідно до ч.ч.8, 9 ст.7 СК України регулювання сімейних відносин має здійснюватись з максимально можливим урахуванням інтересів дитини.

Сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства.

Як роз`яснено в п.22 Постанови Пленуму Верховного Суду України №3 від 15 травня 2006 року «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» суд може зменшити розмір неустойки з урахуванням матеріального та сімейного стану платника аліментів, а за передбачених ст.197 СК України умов - повністю або частково звільнити його від сплати заборгованості.

З аналізу даної правової норми вбачається, що повне або часткове звільнення платника аліментів від сплати заборгованості за аліментами можливе лише за його позовом і лише тоді, коли заборгованість виникла у зв`язку із його тяжкою хворобою або іншою обставиною, що має істотне значення. Питання про те, чи мають обставини, на які посилається платник аліментів, істотне значення, у кожному конкретному випадку вирішує суд.

При цьому, слід звернути увагу на те, що у такий спосіб законодавцем визначено право, а не обов`язок, суду звільнити платника аліментів від сплати заборгованості. При вирішенні аналогічних спорів необхідно виходити з інтересів дитини, оскільки аліменти за рішенням суду присуджені на утримання дитини з метою забезпечення достатнього матеріального рівня її життя.

Відповідно до положень частини 4 статті 273 ЦПК України, якщо після набрання рішенням законної сили, яким з відповідача присуджені періодичні платежі, змінилися обставини, що впливають, зокрема, на їх припинення, сторона має право шляхом пред`явлення нового позову вимагати звільнення від них.

Згідно акту від 27 січня 2021 року, складеного комісією в складі заступника Хоростківського міського голови, старости Сороківського старостинського округу та працівників поліції, батько дитини - ОСОБА_1 повідомив, що не віддає дитину матері ОСОБА_3 (а.с.44).

Звертаючись до суду із даним позовом ОСОБА_1 заявлені вимоги мотивував тим, що оскільки з грудня 2020 року дитина проживає з ним і знаходиться на його утриманні, то це є обставиною, що впливає на припинення сплати (аліментів) на утримання сина та, відповідно, надають йому право вимагати звільнення від них.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що обставини, на які посилається позивач, виникли внаслідок зміни батьком місця проживання дитини без згоди матері, з якою дитина фактично проживала, та не можуть бути підставами для припинення стягнення аліментів та звільнення від сплати вже існуючої заборгованості з аліментів.

Щодо позовних вимог про стягнення аліментів з матері колегія суддів приходить до висновку, що проживання дитини з батьком, за наявності судового рішення про стягнення з нього на користь матері аліментів на утримання дитини, не є безумовною підставою для цього. Крім того, на даний час є невирішеним спір в суді між батьками дитини щодо визначення місця проживання сина ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Доводи апелянта про те, що з 15 грудня 2020 року син ОСОБА_7 проживає з батьком колегія суддів не приймає, оскільки встановлено, що ОСОБА_1 не віддає дитину матері ОСОБА_3 та не виконує рішення органу опіки і піклування щодо визначення місця проживання дитини.

Твердження апелянта про те, що позивач перешкод для участі відповідачки (матері) у вихованні сина не чинив, апеляційний суд відхиляє, оскільки вказане спростовується матеріалами справи.

Посилання апелянта про те, що сплата аліментів на користь матері дитини у даному випадку не відповідає цільовому призначенню відповідних стягнень, суд апеляційної інстанції не бере до уваги, оскільки контроль за цільовим витрачанням аліментів здійснюють органи опіки та піклування шляхом проведення інспекційних відвідувань одержувача аліментів.

Враховуючи наведене, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку, що позовні вимоги ОСОБА_1 про припинення стягнення аліментів з батька, звільнення від сплати заборгованості, стягнення аліментів з матері, задоволенню не підлягають.

У відповідності до ст.ст.12, 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини на які посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно з вимогами ст.13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Згідно ч.2 ст.78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Згідно ч.2 ст.89 ЦПК України, жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Відмовляючи в задоволенні позову, судом першої інстанції вірно встановлено фактичні обставини справи та дано правильну оцінку доказам.

Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду та не впливають на їх правильність.

Норми матеріального права відповідно до спірних правовідносин, застосовані правильно.

Порушень норм процесуального права, які б призвели до неправильного вирішення справи, колегією суддів не встановлено.

Відповідно до ст.375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Беручи до уваги всі встановлені судом факти і відповідні їм правовідносини, належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у сукупності колегія суддів приходить до висновку про законність та обґрунтованість постановленого по даній справі рішення та відсутність підстав для його скасування з мотивів, викладених в апеляційній скарзі.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 375, 381-384 ЦПК України, суд апеляційної інстанції,

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_5 залишити без задоволення.

Рішення Гусятинського районного суду Тернопільської області від 27 вересня 2021 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку, шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Дата складення повного тексту постанови 21 лютого 2022 року.

Головуючий

Судді