Справа № 462/7214/21
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

30 грудня 2022 року суддя Залізничного районного суду м. Львова Гедз Б. М., розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін цивільну справу за позовом Львівського комунального підприємства «Залізничнетеплоенерго» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за договором про надання послуг, -

встановив:

Представник ЛКП «Залізничнетеплоенерго» Станько Ю. П. звернувся до суду із позовом, в якому просить стягнути солідарно з відповідачів 6 074, 99 грн. заборгованості по оплаті за спожиту теплову енергію за період з 01.01.2018 по 31.12.2020 року та сплачений судовий збір. В обгрунтування заявлених позовних вимог вказує, що ЛКП «Залізничнетеплоенерго» є виробником та виконавцем послуг з постачання теплової енергії. Площа квартири відповідачів включена до всієї опалювальної площі будинку, на яку подається навантаження. Будинок обладнаний лічильником опалення і щомісячно ЛКП «Залізничнетеплоенерго» отримує покази використаної теплової енергії, що підтверджує факт надання позивачем теплової енергії до будинку, в якому знаходиться квартира відповідачів і площа якої включена до всієї опалювальної площі будинку. Факт надання послуг з централізованого опалення споживачам, зокрема і відповідачам, які зареєстровані та проживають за адресою: АДРЕСА_1 підтверджується актами зняття показів комерційних засобів обліку теплової енергії. Однак, відповідачі не виконують належним чином покладені на них обов`язки, не вносять плату за надані їм та спожиті комунальні послуги, внаслідок чого у відповідачів наявна заборгованість за надані послуги з централізованого опалення за період з 01.01.2018 року по 31.12.2020 року у сумі 6 074,99 грн. Просить позов задоволити.

Ухвалою судді Залізничного районного суду м. Львова від 29 жовтня 2021 року відкрито провадження у справі, розгляд справи вирішено проводити в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін.

Відповідачів належним чином повідомлено про розгляд справи у порядку спрощеного провадження, направлено ухвалу про відкриття провадження у справі разом з копією позовної заяви та додатками рекомендованою поштовою кореспонденцією.

Відповідачем ОСОБА_3 подано до суду відзив на позовну заяву, в якому заявлені ЛКП «Залізничнетеплоенерго» вимоги до відповідачів заперечив у повному обсязі та просив у задовленні позову відмовити. Вказує, що у 2007 році відповідачами у передбаченому законом порядку влаштовано автономну систему опалення у квартирі АДРЕСА_2 та 24.09.2007 року квартиру відключено від внутрішньобудинкових мереж центрального опалення і гарячого водопостачання. У місцях загального користування будинку опалювальні прилади демонтовані або не працюють, термоізоляція теплових мереж у підвальних приміщеннях та вертикальних стояків у під`їздах пошкоджена, а місцями відсутня, однак ЛКП «Залізничнетеплоенерго», незважаючи на неналежне надання послуг, продовжує здійснювати нарахування на оплату послуг з опалення місць загального користування. Вказує, що у 2016 року відповідачі відмовились від підписання Типового договору приєднання про надання послуг з централізованого опалення, незважаючи на це та не усунувши недоліки надання послуг, ЛКП «Залізничнетеплоенерго» продовжує безпідставно нараховувати оплату за опалення місць загального користування. Просить у задоволенні позову відмовити. Крім того, звертає увагу, на пропуск позивачем строку позовної давності, який відповідно до ст. 257 ЦК України складає три роки, при цьому ЛКП «Залізничнетеплоенерго» звернулось до суду із позовними вимогами про стягнення заборгованості за період, починаючи з 01.01.2018 року по 31.12.2020 року, про що відповідачем разом із відзивом подано до суду письмову заяву.

Позивач правом подати відповідь на відзив на позовну заяву не скористався.

Відповідачем ОСОБА_3 також подано клопотання про проведення розгляду справи у судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін.

Частиною 1 ст. 277 ЦПК України визначено, що питання про розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження суд вирішує в ухвалі про відкриття провадження у справі.

Відповідно до ч. 5 ст.279 ЦПК України суд розглядає справу у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. За клопотанням однієї із сторін або з власної ініціативи суду розгляд справи проводиться в судовому засіданні з повідомленням /викликом/ сторін.

Згідно ч. 6 ст. 279 ЦПК України, суд може відмовити в задоволенні клопотання сторони про розгляд справи в судовому засіданні з повідомленням сторін за одночасного існування таких умов: 1) предметом позову є стягнення грошової суми, розмір якої не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб; 2) характер спірних правовідносин та предмет доказування у справі не вимагають проведення судового засідання з повідомленням сторін для повного та всебічного встановлення обставин справи.

Як вбачається із позовних вимог, дана справа є малозначною, характер спірних правовідносин та предмет доказування у справі не вимагає проведення судового засідання з повідомленням сторін, а тому беручи до уваги, що сторони скористались наданими їм процесуальними правами на подання аргументів, заяв, клопотань на відстоювання власної позиції, суд приходить до переконання, що для повного та всебічного встановлення обставин справи немає необхідності проведення судового засідання з повідомленням сторін, а тому у задоволенні такого клопотання відповідача слід відмовити.

Враховуючи наведене, відповідно до ч. 8 ст. 178 ЦПК України та ч. 5 ст. 279 ЦПК України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін за наявними у справі матеріалами.

У зв`язку із тим, що відповідно до положень ЦПК України розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, на підставі частини другої статті 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.

Дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного висновку.

Основні засади організаційних, господарських відносин, що виникають у сфері надання та споживання житлово-комунальних послуг між їхніми виробниками, виконавцями і споживачами, а також їхні права та обов`язки, регулюються Законом України «Про житлово-комунальні послуги».

Відповідно до Закону України «Про теплопостачання» Львівське комунальне підприємство «Залізничнетеплоенерго» є теплопостачальною організацією суб`єктом господарської діяльності з постачання споживачам теплової енергії.

Згідно Закону України «Про житлово-комунальні послуги» Львівське комунальне підприємство «Залізничнетеплоенерго» є теплопостачальною організацією - суб`єктом господарської діяльності з постачання споживачам теплової енергії та виконавцями послуг з централізованого опалення та послуг з централізованого постачання гарячої води для об`єктів усіх форм власності.

Постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг від 23.03.2017 р. №342 ЛКП «Залізничнетеплоенерго» переоформлено ліцензії АВ № 597442 на право провадження господарської діяльності з виробництва теплової енергії, АВ № 597443 на право провадження господарської діяльності з транспортування теплової енергії магістральними та місцевими (розподільчими) тепловими мережами, АВ № 597444 на право провадження господарської діяльності з постачання теплової енергії, видані ЛКП «Залізничнетеплоенерго» на безстрокові.

Тобто, ЛКП «Залізничнетеплоенерго» має право надавати та надає теплову енергію, в тому числі і за адресою: АДРЕСА_3 .

Судом встановлено, що відповідачі у справі ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , зареєстровані та проживають у квартирі АДРЕСА_2 , також за вказаною адресою зареєстрований ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , що підтверджується довідкою з місця проживання про склад сім`ї і реєстрацію № 409, виданою 08.01.2021 ЛКП «Залізничнетеплоенерго».

Будинок АДРЕСА_3 , в якому знаходиться квартира відповідачів, обладнаний приладом обліку теплової енергії і щомісячно ЛКП «Залізничнетеплоенерго» отримує покази використаної теплової енергії.

Згідно відомості про нарахування та оплату послуг з центрального опалення з особового рахунку ОСОБА_2 вбачається, що в будинку наявний лічильник опалювання, кількість мешканців квартири АДРЕСА_4 , заборгованість станом на 01.01.2021 становить 6074,99 грн.

Як вбачається із актів зняття показів засобів обліку теплової енергії Львівським комунальним підприємством «Залізничнетеплоенерго» вчасно надавались, а споживачі за адресою: АДРЕСА_3 користувались житлово-комунальними послугами центрального опалення у період з лютого 2018 до грудня 2020 року.

Так, факт надання послуги центрального теплопостачання до будинку по АДРЕСА_3 та, в тому числі, централізованого опалення місць загального користування, підтверджується актами від 31.01.2018 року, 27.02.2018 року, 28.03.2018 року, 23.04.2018 року, 31.10.2018 року, 29.11.2018 року, 29.01.2019 року, 28.02.2019 року, 27.03.2019 року, 23.04.2019 року, 27.11.2019 року, 27.12.2019 року, 29.01.2020 року, 28.02.2019 року, 30.03.2020 року, 29.04.2020 року, 29.10.2020 року, 28.12.2020 року. Стороною відповідачів доказів протилежного не представлено.

Стороною відповідача належних доказів щодо невиконання позивачем обов`язку надання послуг централізованого опалення місць загального користування за адресою: АДРЕСА_3 у спірний період за матеріалами даної справи з 01.01.2018 року по 31.12.2020 року суду не представлено.

Судом встановлено, що згідно акта, затвердженого рішенням міжвідомчої комісії з розгляду питань відключення від мереж ЦО і ГВП від 24.09.2007 року, квартира АДРЕСА_2 відключена від внутрішньобудинкових мереж ЦО і ГВП будинку АДРЕСА_3 .

Разом з тим, у даному випадку, існує спір щодо оплати послуг за опалення відповідачами місць загального користування будинку та між сторонами виникли правовідносини з приводу постачання теплової енергії, які регулюються Законами України «Про теплопостачання», «Про житлово-комунальні послуги», Правилами надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води, затвердженими постановою Кабінету Міністрів України від 21 липня 2005 року № 630 (чинними на момент виникнення заборгованості) та надалі Правилами надання послуг з централізованого водопостачання та централізованого водовідведення і типових договорів про надання послуг з централізованого водопостачання та централізованого водовідведення, затвердженими постановою Кабінету Міністрів України від 05 липня 2019 року № 690, Методикою розподілу між споживачами обсягів спожитих у будівлі комунальних послуг, затвердженої Наказом Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України від 22.11.2018 № 315, якою встановлено порядок розподілу споживачами спожитих у будівлі/будинку послуг з постачання теплової енергії, постачання гарячої води, централізованого водопостачання.

Внутрішньобудинкові мережі централізованого опалення належать до інженерного (технічного) обладнання житлового будинку та є його невід`ємною частиною.

Методика розрахунку № 359 щодо обрахунку розміру щомісячної оплати, чинна на момент виникнення заборгованості у відповідачів, діяла до 25 січня 2019 року, коли набрала чинності Методика розподілу між споживачами обсягів спожитих у будівлі комунальних послуг, затверджена наказом Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства від 22 листопада 2018 року № 315.

Як визначено пунктом 2 Методики розподілу між споживачами обсягів спожитих у будівлі комунальних послуг загальнобудинковими потребами на опалення є витрати на опалення місць загального користування та допоміжних приміщень, функціонування внутрішньобудинкових систем опалення будівлі/будинку, без врахування обсягу теплової енергії, витраченої на функціонування внутрішньобудинкової системи гарячого водопостачання, та обсягу теплової енергії, який надходить від ділянок транзитних трубопроводів до приміщень з індивідуальним опаленням та/або окремих приміщень з транзитними мережами опалення.

Постановою Верховного суду України від 22 грудня 2020 року по справі № 311/3489/18 викладено правовий висновок, згідно якого споживач, який відключений від системи централізованого опалення, зобов`язаний брати участь у загальних витратах на опалення, зокрема, місць загального користування.

Так, відповідно до частини другої статті 382 ЦК України власники квартир та нежитлових приміщень у багатоквартирному будинку є співвласниками на праві спільної сумісної власності спільного майна багатоквартирного будинку.

Спільним майном багатоквартирного будинку є приміщення загального користування (у тому числі допоміжні), несучі, огороджувальні та несуче-огороджувальні конструкції будинку, механічне, електричне, сантехнічне та інше обладнання всередині або за межами будинку, яке обслуговує більше одного житлового або нежитлового приміщення, а також будівлі і споруди, які призначені для задоволення потреб усіх співвласників багатоквартирного будинку та розташовані на прибудинковій території, а також права на земельну ділянку, на якій розташований багатоквартирний будинок та його прибудинкова територія, у разі державної реєстрації таких прав.

Власники квартир багатоквартирних будинків є співвласниками усіх допоміжних приміщень будинку та його технічного обладнання і зобов`язанні брати участь у загальних витратах, пов`язаних з утриманням будинку та прибудинкових територій відповідно до своєї частки у майні будинку. Відключення від мереж централізованого опалення не є підставою для звільнення мешканців від такої участі.

Верховний Суд вказував, що згідно з пунктом 28 Правил споживачі, які відмовились від отримання послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води, оплачують послуги з централізованого опалення місць загального користування будинку відповідно до Методики розрахунку кількості теплоти, спожитої на опалення місць загального користування багатоквартирних будинків та визначення плати за їх опалення.

Крім того, як передбачено шостим розділом «Посібника та доповнення до Норм та вказівок по нормуванню витрат палива та теплової енергії на опалення житлових та громадських споруд…» КТМ 204 Україна 244-94, затвердженим Наказом Держбуду України від 30 лютого 2001 року № 82, втрати теплової енергії на ділянці мережі від межі розподілу до місця установки опалювальних приладів відноситься до втрат абонента (споживача). Тому співвласники квартир повинні брати участь у витратах на утримання будинку пропорційно займаній площі житла, а відключення від мереж централізованого опалення та гарячого водопостачання не є підставою для звільнення мешканців від такої участі.

У відповідності до ч. 6 ст. 10 Закону України "Про комерційний облік теплової енергії та водопостачання» обсяг теплової енергії, витраченої на опалення місць загального користування та допоміжних приміщень будівлі, а також на забезпечення функціонування внутрішньобудинкових систем опалення та гарячого водопостачання, розподіляється відповідно до правил, встановлених цією статтею, також на власників (співвласників) приміщень, обладнаних індивідуальними системами опалення та/або гарячого водопостачання. Щодо розподілу обсягів комунальних послуг між споживачами, то визначений за допомогою вузла (вузлів) комерційного обліку (а у випадках, передбачених частиною другою статті 9 цього Закону, - за розрахунковим або середнім споживанням) обсяг спожитої у будівлі теплової енергії включає обсяги теплової енергії на опалення житлових та нежитлових приміщень, які є самостійними об`єктами нерухомого майна, опалення місць загального користування, гаряче водопостачання (у разі обліку теплової енергії у гарячій воді), забезпечення функціонування внутрішньобудинкових систем опалення та гарячого водопостачання (за наявності циркуляції) та розподіляється між споживачами в такому порядку: обсяг теплової енергії, витраченої на опалення місць загального користування та допоміжних приміщень будівлі, визначається та розподіляється між споживачами пропорційно до площі (об`єму) квартири (іншого приміщення) за методикою розподілу між споживачами обсягів спожитих у будівлі комунальних послуг, затвердженою центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері житлово-комунального господарства.

Відповідно до частини 1 та 2 статті 14 ЦК України цивільні обов`язки виконуються у межах, встановлених договором або актом цивільного законодавства. Особа не може бути примушена до дій, вчинення яких не є обов`язковим для неї.

Позивачем 01.07.2014 року опубліковано умови типового договору приєднання на надання житлово-комунальних послуг у друкованому місцевому виданні «Високий Замок» № 92 (5156) та запропоновано усім споживача укласти такий договір.

Згідно частини 1 статті 714 ЦК України за договором постачання енергетичними та іншими ресурсами через приєднану мережу одна сторона (постачальник) зобов`язується надавати другій стороні (споживачеві, абонентові) енергетичні та інші ресурси, передбачені договором, а споживач (абонент) зобов`язується оплачувати вартість прийнятих ресурсів та дотримуватись передбаченого договором режиму її використання, а також забезпечити безпечну експлуатацію енергетичного та іншого обладнання.

Тлумачення як положень частини 1 статті 714, так і інших норм глави 54 ЦК дозволяє стверджувати, що по своїй суті договір, на підставі якого відбувається постачання теплової енергії споживачу, є видом договору купівлі-продажу. Такий же висновок можливо зробити й при тлумаченні норм, закріплених в Законі України «Про теплопостачання» (в редакції, чинній на час виникнення боргу).

Правовідношення, в якому замовник зобов`язаний оплатити надану послугу в грошах, а виконавець має право вимагати від замовника відповідної оплати, тобто в якому передбачено передачу грошей як предмета договору або сплату їх як ціни договору, є грошовим зобов`язанням.

З огляду на викладене правовідносини, що склалися між сторонами, є грошовим зобов`язанням, в якому, серед інших прав і обов`язків сторін, на боржників покладено виключно певний цивільно-правовий обов`язок з оплати отриманих житлово-комунальних послуг, якому кореспондує право вимоги кредитора (частина перша статті 509 ЦК України) - вимагати сплату грошей за надані послуги.

Згідно з пунктом 3 Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про комерційний облік теплової енергії та водопостачання» до затвердження центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері житлово-комунального господарства, методики розподілу між споживачами обсягів спожитих у будівлі комунальних послуг співвласники багатоквартирного будинку або іншої будівлі, де налічуються два або більше споживачів, можуть визначити свій порядок розподілу між споживачами обсягів спожитих у будівлі комунальних послуг відповідно до положень статті 10 цього Закону, а також прийняти рішення про незастосування положень частини п`ятої статті 10 цього Закону при розрахунках за житлово-комунальні послуги у відповідному будинку, будівлі.

Зазначений висновок викладений у постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 03 жовтня 2018 року у справі № 529/613/17-ц (провадження № 61-1716сво17).

Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Положеннями частини першої статті 19 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» визначено, що відносини між учасниками договірних відносин у сфері житлово-комунальних послуг здійснюються виключно на договірних засадах.

Відповідно до частини третьої статті 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» споживач зобов`язаний укласти договір на надання житлово-комунальних послуг, підготовлений виконавцем на основі типового договору та оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом.

Згідно зі статтею 19 Закону України «Про теплопостачання» передбачено, що споживач повинен щомісячно здійснювати оплату теплопостачальній організації за фактично отриману теплову енергію.

Таким чином, незважаючи на укладення чи не укладення споживачем договору на теплопостачання місць загального користування, за умови отримання ним відповідних послуг, він несе обов`язок щодо оплати отриманої теплової енергії.

Тобто, хоч у даному випадку договір між позивачем та відповідачами не укладався, однак правовідносини, які виникли між ними, регулюються нормами Закону України «Про житлово-комунальні послуги», згідно яких споживачі зобов`язані оплатити житлово-комунальні послуги, тому факт відсутності договору про надання житлово-комунальних послуг сам по собі не може бути підставою для звільнення споживача від оплати послуг у повному обсязі.

Аналогічний правовий висновок викладено у постанові Верховного Суду України від 20 квітня 2016 року у справі №6-2951цс15, постанові Верховного Суду від 25.04.2018 року у справі №344/10719/16-ц.

У відповідності до вимог ст. 267 ЦК України заява про захист цивільного права або інтересу має бути прийнята судом до розгляду незалежно від спливу позовної давності. Позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови в позові.

Водночас, відповідачем у справі зроблено заяву про застосування строку позовної давності до заявлених позовних вимог.

Згідно ст. 256 ЦК України, позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Відповідно до ст. 257 ЦК України, загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Згідно ч. 4 ст. 267 ЦК України, сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови в позові.

Так, у даному випадку позивач звернувся до суду із позовом про стягнення заборгованості за період з січня 2018 року по грудень 2020 року із пропуском строку позовної давності, а саме 30.09.2021 року, при цьому не надавши суду доказів поважності причин пропуску строку позовної давності та не просив такий поновити, відомостей щодо оплати відповідачами сум заборгованості та відповідно переривання строку позовної давності відсутні, а тому суд приходить до переконання, що у задоволенні позову в частині стягнення заборгованості по оплаті за спожиту теплову енергію за період з січня 2018 року по серпень 2018 року слід відмовити у зв`язку з пропуском строку позовної давності.

Відповідно до ч.1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Згідно з ч.ч. 1, 2 ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Статтями 12, 81 ЦПК України визначено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, передбачених цим Кодексом, тобто тягар доказування лежить на сторонах цивільно-правового спору. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Зі змісту ст. 76-80 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Докази повинні відповідати ознакам належності, допустимості, достовірності, а їх сукупність достатності.

Відповідно до ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Згідно з ст. 526 Цивільного кодексу України зобов`язання повинно виконуватися належним чином згідно з умовами договору та вимогами ЦК України, іншими актами цивільного законодавства. Недотримання таких вимог призводить до порушення зобов`язань.

Відповідно до ст. 525 ЦК України, одностороння відмова від зобов`язання не допускається і не звільняє винну сторону від відповідальності за порушення зобов`язання.

Враховуючи наведене, а також беручи до уваги, що відповідачі фактично отримавши послуги з центрального опалення місць загального користування за спірний період відповідно мають і обов`язок оплатити вартість таких послуг, однак належним чином не виконували покладений на них обов`язок, внаслідок чого утворилась заборгованість, суд приходить до висновку, що заявлені ЛКП «Залізничнетеплоенерго» позовні вимоги є підставними та підлягають до часткового задоволення у межах строку позовної давності у розмірі 4 866,11 грн.

Крім того, згідно з ч. 1 ст.141 цього Кодексу судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. При поданні заяви до суду позивачем сплачено судовий збір у розмірі 2 270,00 грн. та відповідно до розміру задоволених позовних вимог з відповідачів на користь позивача підлягає стягненню порівну судовий збір у розмірі 1 818,28 грн.

Керуючись ст. 67 ЖК України, ст.ст. 13, 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», ст. 2, 12, 13, 81, 82, 89, 141, 274, 275, 279, 264, 265, 268, 274-278 ЦПК України, суд-

у х в а л и в:

Позовну заяву Львівського комунального підприємства «Залізничнетеплоенерго» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за договором про надання послуг задоволити частково.

Стягнути солідарно із ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 на користь Львівського комунального підприємства «Залізничнетеплоенерго» заборгованість по оплаті за спожиту теплову енергію за період з вересня 2018 року по грудень 2020 року у розмірі 4 866 (чотири тисячі вісімсот шістдесят шість) гривні 11 копійок.

Стягнути порівну із ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 на користь Львівського комунального підприємства «Залізничнетеплоенерго» судовий збір у розмірі 1 818 (одна тисяча вісімсот вісімнадцять) гривень 28 копійок.

На рішення може бути подана апеляційна скарга до Львівського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Позивач: Львівське комунальне підприємство «Залізничнетеплоенерго», місцезнаходження: м. Львів, вул. С. Петлюри, 4 а, .

Відповідачі:

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_5 .

ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_5 .

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_5 .

Суддя (підпис) Б. М. Гедз

З оригіналом згідно.

Оригінал рішення знаходиться у справі № 462/7214/21

Суддя Б.М.Гедз