Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

03.11.2022 Справа №607/6850/22

Тернопільський міськрайонний суд Тернопільської області в складі: головуючого судді Дзюбича В.Л., за участю секретаря Кочмар С. М., представника позивача адвоката Семененка С. М., представника відповідача ОСОБА_1 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Тернополі цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_2 до Тернопільської міської ради, третя особа ОСОБА_3 про визнання права власності, -

В С Т А Н О В И В:

Позивач ОСОБА_2 подав до суду позовну заяву до Тернопільської міської ради, третьої особи ОСОБА_3 про визнання за нею права власності на майно за набувальною давністю на Ѕ частину квартири АДРЕСА_1 .

На обґрунтування позовних вимог позивач зазначила, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер чоловік її баби ОСОБА_4 ОСОБА_5 , він був вітчимом її батька ОСОБА_3 . ОСОБА_5 є власником Ѕ частини квартири АДРЕСА_1 , інша Ѕ частина квартири належить позивачці на праві приватної власності. Пояснює, що вона у вказаному житлі зареєстрована з 25.05.1990 року. Після смерті ОСОБА_5 позивачка добросовісно заволоділа Ѕ частиною вищезазначеної квартири та стала там проживати. Пояснює, що вона відкрито та безперервно користується цілою квартирою вже більше десяти років з моменту смерті ОСОБА_5 , здійснювала ремонтні роботи у квартирі, несе усі витрати пов`язані з обслуговуванням вказаного нерухомого майна, сплачує комунальні послуги по утриманню квартири. Зазначає, що 25 серпня 1996 року нею вироблено технічний паспорт в Тернопільському міському бюро технічної інвентаризації на зазначену квартиру. Спадкові права на Ѕ частину квартири АДРЕСА_1 , що належала ОСОБА_5 ніким не оформлялися, оскільки спадкоємці після смерті останнього відсутні.

Ухвалою судді від 07 червня 2022 року відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження та призначено підготовче судове засідання.

Представник відповідача подав відзив на позовну заяву, в якому зазначено про безпідставність заявлених позивачем позовних вимог, зокрема, вказано, що передбачені законом правові підстави для визнання права власності на вказане майно за набувальною давністю відсутні. Сам по собі факт користування позивачем квартирою та проведення ремонтних робіт у ній не є підставою для виникнення у неї права власності за набувальною давністю.

У судовому засіданні позивач та її представник позовні вимоги підтримали у повному обсязі та просили їх задовольнити.

У судовому засіданні представник відповідача щодо задоволення позову заперечив, підтримавши позицію, викладену у відзиві на позов.

Третя особа ОСОБА_3 у судове засідання не з`явився, попередньо подав до суду заяву про розгляд справи за його відсутності, щодо задоволення позовних вимог не заперечує.

У судовому засіданні свідок ОСОБА_6 , яка є сусідкою позивачки, повідомила, що вона з 1979 року живе у квартирі АДРЕСА_2 , вона була сусідкою ОСОБА_5 , за життя з ним жила ОСОБА_2 , після смерті ОСОБА_5 позивачка проживала у квартирі АДРЕСА_3 за вищевказаною адресою більше 20 років.

Свідок ОСОБА_7 у судовому засіданні пояснила, що її сестра ОСОБА_2 проживає у квартирі АДРЕСА_4 з 1996 року і до тепер. Також, за вказаною адресою проживав ОСОБА_5 . Крім цього, зазначила, що ОСОБА_8 відмовили у прийнятті спадщини, оскільки померлий є вітчимом йому і він не може спадкувати після його смерті.

Суд, заслухавши учасників справи, дослідивши та оцінивши зібрані у справі докази, встановив такі обставини:

ІНФОРМАЦІЯ_2 народився ОСОБА_3 , батьками якого записані ОСОБА_9 та ОСОБА_10 , про що свідчить свідоцтво про народження серії НОМЕР_1 .

ІНФОРМАЦІЯ_3 народилася ОСОБА_11 , батьками якої вказані ОСОБА_3 та ОСОБА_12 , що підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_2 .

ІНФОРМАЦІЯ_4 померла ОСОБА_4 , у віці 58 років, про що в книзі реєстрації актів про смерть зроблено запис за № 684, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_3 .

ІНФОРМАЦІЯ_1 помер ОСОБА_5 у віці 80 років, про що в книзі реєстрації актів про смерть зроблено запис за № 377, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_4 .

Як вбачається з свідоцтва про шлюб серії НОМЕР_5 , виданого повторно 21 грудня 2017 року Тернопільським міськрайонним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Тернопільській області, ОСОБА_13 та ОСОБА_14 зареєстрували шлюб 19 квітня 2021 року, прізвище чоловіка та дружини після державної реєстрації шлюбу « ОСОБА_15 ».

Відповідно до витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про державну реєстрацію шлюбу щодо підтвердження дошлюбного прізвища № 5 від 24 травня 2022 року, ОСОБА_9 та ОСОБА_16 у серпні 1949 року уклали шлюб у відділі державної реєстрації актів цивільного стану Білогірського районного управління юстиції у Хмельницькій області, актовий запис № 28.

Згідно витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про державну реєстрацію шлюбу із зазначенням відомостей про другого з подружжя № 7 від 24 травня 2022 року, ОСОБА_17 та ОСОБА_18 04 грудня 1954 року уклали шлюб у Драганівській сільській раді Тернопільського району Тернопільської області, актовий запис № 15.

Відповідно до копії свідоцтва про право власності на житло від 22 жовтня 1996 року, Міське бюро технічної інвентаризації посвідчує, що квартира, яка знаходиться за адресою АДРЕСА_5 , дійсно належить за правом спільної сумісної власності ОСОБА_11 та ОСОБА_5 , загальна площа квартири становить 49,4 кв. м., свідоцтвом виданого згідно з розпорядженням (наказом) від 11.10.1996 року № 16895.

З технічного паспорту на квартиру, що знаходиться у власності громадянина ОСОБА_11 , квартира АДРЕСА_6 , вбачається, що вказана квартира розташована на 5 поверсі 9-поверхового будинку та складається з 2 кімнат, житловою площею 27,0 кв. м. в тому числі 1-а кімната 11,4кв. ., 2-а кімната 15,6 кв. м., загальна площа квартири 49,4 кв. м.

Згідно довідки № 6, виданої 10.02.2022 року ПП «Перспектива» ОСОБА_2 про, те, що вона дійсно зареєстрована і проживає за адресою АДРЕСА_5 , власником є ОСОБА_2 , склад сім`ї: ОСОБА_2 та ОСОБА_3 .

Як вбачається з відповіді ПП «Персектива» від 01.06.2022 року № 42, згідно поквартирної карточки мешканців, які проживають (проживали) за адресою: АДРЕСА_5 , станом на 14.03.1999 у даному помешканні були зареєстровані наступні особи: ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , та ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_6 .

Відповідно до постанови про відмову у вчинення нотаріальної дії від 19 липня 2022 року №86/02-31 приватного нотаріуса Тернопільського міського нотаріального округу Терещука Л. І., відмовлено ОСОБА_3 у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на Ѕ частину квартири АДРЕСА_6 після смерті ОСОБА_5 померлого ІНФОРМАЦІЯ_7 , оскільки ОСОБА_3 не надано документів, які б підтверджували родинні відносини.

Згідно висновку ПП «Тернопільське експертно-консультаційне бюро» про вартість майна станом на 30 травня 2022 року, вартість квартири за адресою: АДРЕСА_5 , загальною площею 49,4 кв.м., становить 446 789 гривень.

Із матеріалів спадкової справи, заведеної після смерті ОСОБА_5 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , вбачається відсутність спадкоємців після смерті вказаної особи, а також відсутність інформації щодо складання заповітів ОСОБА_5 .

До правовідносин, які виникли між сторонами, суд застосовує такі норми права:

Згідно зі ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до статті 328 Цивільного кодексу України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Згідно з положеннями частин першої та четвертої статті 344 Цивільного кодексу України особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном протягом п`яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом. Право власності за набувальною давністю на нерухоме майно, транспортні засоби, цінні папери набувається за рішенням суду.

Велика Палата Верховного Суду в Постанові у справі № 910/17274/17 від 14 травня 2019 року зазначила, що правовий інститут набувальної давності опосередковує один із первинних способів виникнення права власності, тобто це такий спосіб, відповідно до якого право власності на річ виникає вперше або незалежно від права попереднього власника на цю річ, воно ґрунтується не на попередній власності та відносинах правонаступництва, а на сукупності обставин, зазначених у частині першій статті 344 ЦК України, а саме: наявність суб`єкта, здатного набути у власність певний об`єкт; законність об`єкта володіння; добросовісність заволодіння чужим майном; відкритість володіння; безперервність володіння; сплив установлених строків володіння; відсутність норми закону про обмеження або заборону набуття права власності за набувальною давністю. Для окремих видів майна право власності за набувальною давністю виникає виключно на підставі рішення суду (юридична легітимація).

Аналізуючи поняття добросовісності заволодіння майном як підстави для набуття права власності за набувальною давністю відповідно до статті 344 ЦК України, слід виходити з того, що добросовісність як одна із загальних засад цивільного судочинства означає фактичну чесність суб`єктів у їх поведінці, прагнення сумлінно захистити свої цивільні права та забезпечити виконання цивільних обов`язків. При вирішенні спорів має значення факт добросовісності заявника саме на момент отримання ним майна (заволодіння майном), тобто на той початковий момент, який включається в повний давнісний строк володіння майном, визначений законом. Володілець майна в момент його заволодіння не знає (і не повинен знати) про неправомірність заволодіння майном. Крім того, позивач як володілець майна повинен бути впевнений у тому, що на це майно не претендують інші особи і він отримав це майно за таких обставин і з таких підстав, які є достатніми для отримання права власності на нього.

Отже, йдеться про добросовісне, але неправомірне, в тому числі безтитульне, заволодіння майном особою, яка в подальшому претендуватиме на набуття цього майна у власність за набувальною давністю. Підставою добросовісного заволодіння майном не може бути, зокрема, будь-який договір, що опосередковує передання майна особі у володіння (володіння та користування), проте не у власність. Володіння майном за договором, що опосередковує передання майна особі у володіння (володіння та користування), виключає можливість набуття майна у власність за набувальною давністю, адже у цьому разі володілець володіє майном не як власник.

Велика Палата Верховного Суду наголосила, що відповідна особа має добросовісно заволодіти саме чужим майном, тобто об`єкт давнісного володіння повинен мати власника або бути річчю безхазяйною (яка не має власника або власник якої невідомий). Нерухоме майно може стати предметом набуття за набувальною давністю якщо воно має такий правовий режим, тобто є об`єктом нерухомості, який прийнято в експлуатацію.

Відкритість володіння майном означає, що володілець володіє річчю відкрито, без таємниць, не вчиняє дій, спрямованих на приховування від третіх осіб самого факту давнісного володіння. При цьому володілець не зобов`язаний спеціально повідомляти інших осіб про своє володіння. Володілець має поводитися з відповідним майном так само, як поводився б з ним власник.

Також ВП ВС зазначила, що давнісне володіння має бути безперервним протягом певного строку, тобто бути тривалим. Тривалість володіння передбачає, що має спливти визначений у Цивільному кодексі України строк, що різниться залежно від речі (нерухомої чи рухомої), яка перебуває у володінні певної особи. Для нерухомого майна такий строк складає десять років.

Аналогічна правова позиція щодо застосування вимог ст. 344 ЦК України підтримана й у подальшій практиці Верховного Суду, зокрема в постанові у справі № 607/21758/19 від 22 лютого 2021 року.

Отже, набуття відповідною особою права власності за набувальною давністю можливе лише за наявності всіх указаних умов у сукупності.

Відповідно до ч. 4 ст. 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Враховуючи положення пункту 8 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України про те, що правила статті 344 ЦК України про набувальну давність поширюються також на випадки, коли володіння майном почалося за три роки до набрання чинності цим Кодексом, та беручи до уваги, що ЦК України набрав чинності з 01 січня 2004 року, положення статті 344 ЦК України поширюються на правовідносини, що виникли з 01 січня 2001 року. Отже, визнання судом права власності на нерухоме майно за набувальною давністю може мати місце не раніше 01 січня 2001 року.

У відповідності до вимог п. 13 Постанови Пленуму Вищого Спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №5 від 07 лютого 2014 року «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав», можливість пред`явлення до суду позову про визнання права власності за набувальною давністю випливає з положень статей 15, 16 ЦК, а також ч. 4 ст. 344 ЦК, згідно з якими захист цивільних прав здійснюється судом шляхом визнання права. У зв`язку з цим особа, яка заявляє про давність володіння і вважає, що у неї є всі законні підстави бути визнаною власником майна за набувальною давністю, має право звернутися до суду з позовом про визнання за нею права власності.

Як передбачено п. 14 цієї ж Постанови, виходячи зі змісту частини першої статті 344 ЦК, відсутність державної реєстрації права власності на нерухоме майно не є перешкодою для визнання права власності на це майно у зв`язку зі спливом строку набувальної давності, оскільки така державна реєстрація може бути здійснена після визнання права власності за набувальною давністю.

Встановлено та підтверджено матеріалами справи, показами свідків, що позивач достовірно довів факт набуття ним права власності за набувальною давністю, оскільки він добросовісно і відкрито користується нерухомим майном, а саме Ѕ частиною квартири АДРЕСА_1 , протягом більше 10 років.

Інших осіб, які б заявляли вимоги щодо повернення вказаного нерухомого майна, не має, а отже визнання права власності за позивачем на вказане майно не суперечить закону і не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб.

Суд не бере до уваги доводи відповідача про відсутність правових підстав для задоволення позовних вимог ОСОБА_2 , тому що вказане спростовується дослідженими у судовому засіданні матеріалами справ, показами свідків. Окрім цього, судом встановлено, що позивачка добросовісно, відкрито та безперервно володіє вказаним нерухомим майном більш ніж десяти років, а тому є всі законні підстави для визнання за нею права власності на вказане нерухоме майно за набувальною давністю.

Враховуючи вищенаведені вимоги закону та встановленні обставини справи, суд приходить до переконання, що за позивачем слід визнати право власності на Ѕ частину квартири АДРЕСА_1 , загальною площею 49.4 кв.м.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 3,4, 12,81, 259, 263, 265, 268, 354, 355 Цивільного процесуального кодексу України, ст.392 Цивільного кодексу України, суд ,-

У Х В А Л И В:

Позов ОСОБА_2 до Тернопільської міської ради, третя особа ОСОБА_3 про визнання права власності задовольнити.

Визнати за ОСОБА_2 право власності на Ѕ частину квартири АДРЕСА_1 , загальною площею 49.4 кв.м.

Копію рішення направити учасникам у справі.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається безпосередньо до Тернопільського апеляційного суду.

Реквізити учасників справи:

Позивач: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , РНОКПП НОМЕР_6 , АДРЕСА_5 .

Відповідач: Тернопільська міська рада, м. Тернопіль, вул. Листопадова, 5, код у .

Третя особа: ОСОБА_3 , АДРЕСА_5 .

Головуючий суддяВ. Л. Дзюбич