Головуючий у І інстанції Петришин Н.М.
Провадження № 22-ц/824/2374/2022 Доповідач у 2 інстанції Матвієнко Ю.О.
ПОСТАНОВА

Іменем України

22 лютого 2022 року м. Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: судді-доповідача Матвієнко Ю.О., суддів Мельника Я.С., Гуля В.В., розглянувши в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи за наявними у справі матеріалами в приміщенні Київського апеляційного суду цивільну справу за апеляційними скаргами ОСОБА_1 на рішення Броварського міськрайонного суду Київської області від 06 жовтня 2021 року та додаткове рішення Броварського міськрайонного суду Київської області від 03 листопада 2021 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Товариства з додатковою відповідальністю «Бровари-Молоко»про стягнення інфляційних втрат та 3% річних за порушення (прострочення) виконання грошового зобов`язання,

В С Т А Н О В И В:

У березні 2021 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ТзДВ «Бровари-Молоко» про стягнення інфляційних втрат та 3% річних за порушення (прострочення) виконання грошового зобов`язання та просив про його задоволення, посилаючись на те, що рішенням Броварського міськрайонного суду Київської області від 22 червня 2016 року по справі за його позовом до ТзДВ «Бровари-Молоко» про стягнення заборгованості за договором та за зустрічним позовом ТзДВ «Бровари-Молоко» до нього про визнання правочину удаваним, було стягнуто з товариства на його, ОСОБА_1 , користь заборгованість за договором про надання поворотної фінансової допомоги у розмірі 1 140 000,00 грн.

Постановою Верховного Суду від 05 вересня 2018 року вищевказане рішення суду в частині стягнення заборгованості за договором про надання поворотної фінансової допомоги в сумі 1 140 000,00 грн. залишено без змін.

Разом із тим, рішення суду про стягнення заборгованості відповідачем належним чином не виконується і сума заборгованості у повному обсязі ним не погашена.

На час подання позову згідно з наданими головним державним виконавцем Броварського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Кухарським О.М. відомостями (лист № ДВ-5 від 19.03.2021) з боржника у виконавчому провадженні № 53428776 з примусового виконання рішення суду у справі № 361/7424/15-ц підлягає стягненню заборгованість за договором № 01/06 про надання поворотної фінансової допомоги від 01.06.2015 в сумі 425 456,82 грн (із розрахунку 1 140 000,00 [сума, що підлягає стягненню за виконавчим документом] - 687 649,60 [перераховано на користь стягувача згідно з платіжними дорученнями № 3157 від 24.05.2017, № 2869 від 19.02.2019, № 4181 від 21.05.2019, № 4430 від 13.06.2019, № 7408 від 30.10.2019, № 899 від 20.03.2020, № 10318 від 09.07.2020, № 17711 від 23.10.2020, № 21637 від 16.12.2020] -26 893,58 [вартість нереалізованого на торгах майна, переданого стягувачу в рахунок погашення боргу] = 425 456,82), стягнуто та перераховано на користь стягувача - 687 649,60 грн., стягувачу передано в рахунок погашення боргу нереалізоване на торгах майно вартістю 26 893,58 грн.

Оскільки неповернення відповідачем позивачу заборгованості у розмірі 425 456,82 грн. є простроченням виконання грошового зобов`язання, позивач просив суд на підставі положень ст. 625 ЦК України стягнути на його користь з відповідача за період з 06 лютого 2020 року до моменту прийняття судом рішення у справі інфляційні втрати, які на день подання позовної заяви становили 28 572 грн. 90 коп. та три проценти річних від простроченої суми в розмірі 16 234 грн. 06 коп.

Рішенням Броварського міськрайонного суду Київської області від 06 жовтня 2021 року позов ОСОБА_1 задоволено частково.

Стягнуто з Товариства з додатковою відповідальністю «Бровари-Молоко» на користь ОСОБА_1 за прострочення виконання зобов`язання за договором № 01/06 про надання поворотної фінансової допомоги від 01 червня 2015 року за період з 06 лютого 2020 року по 23 березня 2021 року інфляційні втрати у розмірі 28 572 (двадцять вісім тисяч п`ятсот сімдесят дві) гривні 90 копійок та три проценти річних від простроченої суми 16 234 (шістнадцять тисяч двісті тридцять чотири) гривні 06 копійок, що в загальному складає 44 806 (сорок чотири тисячі вісімсот шість) гривень 96 копійок та судовий збір у розмірі 908 гривень.

У задоволенні інших позовних вимог відмовлено.

Додатковим рішенням Броварського міськрайонного суду Київської області від 03 листопада 2021 року заяву ОСОБА_1 про ухвалення додаткового рішення задоволено частково.

Ухвалено у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Товариства з додатковою відповідальністю «Бровари-Молоко» про стягнення інфляційних втрат та 3% річних за порушення (прострочення) виконання грошового зобов`язання додаткове рішення, яким вирішено питання про стягнення витрат на професійну правничу допомогу.

Стягнуто із Товариства з додатковою відповідальністю «Бровари-Молоко» на користь ОСОБА_1 витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 7 000 (сім тисяч) грн.

Не погоджуючись з рішенням та додатковим рішенням в частині відмови у задоволенні вимог, позивач ОСОБА_1 подав на них апеляційні скарги.

У апеляційній скарзі на рішення суду позивач посилався на те, що суд стягнув інфляційні втрати та 3% річних за період з 06 лютого 2020 року по день подання позовної заяви - 23 березня 2021 року, тоді як він у позовній заяві просив стягнути вищевказані суми по день ухвалення судом рішення. Суд першої інстанції, встановивши обставини справи, які не заперечуються апелянтом, прийшов до мотивованого висновку, що відповідач ТзДВ "Бровари-Молоко" має грошове зобов`язання перед позивачем, що підтверджується рішенням Броварського міськрайонного суду Київської області від 22 червня 2016 року, тому у зв`язку із порушенням ним вказаного грошового зобов`язання у позивача виникло право на застосування наслідків такого порушення відповідно до положень ч. 2 ст. 625 ЦК України. При цьому, суд обґрунтовано вважає, що позовні вимоги позивача про стягнення з ТзДВ "Бровари-Молоко" на його користь інфляційних втрат і трьох процентів річних від простроченої суми за весь час прострочення виконання ним встановленого рішенням суду грошового зобов`язання ґрунтуються на вимогах закону та підлягають задоволенню в межах заявлених позовних вимог. Натомість, стосовно вимоги позивача про стягнення інфляційних втрат та трьох процентів річних від простроченої суми на момент прийняття судом рішення суд безпідставно відмовив,посилаючись на приписи ч. 1 ст. 13 ЦПК України, зазначивши, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, в межах заявлених нею вимог і на підставі поданих або витребуваних доказів, з тих підстав, що позивачем не надано розрахунків інфляційних втрат та 3% річних від простроченої суми у період із 24 березня 2021 року і до моменту прийняття судом рішення та неподання ним заяви про збільшення розміру позовних вимог.

Враховуючи викладене, позивач просив апеляційний суд рішення Броварського міськрайонного суду Київської області від 06 жовтня 2021 року змінити в частині визначених до стягнення сум, стягнувши з ТзДВ «Бровари-Молоко» на його користь за період з 06 лютого 2020 року по 06 жовтня 2021 року інфляційні втрати на суму 49 954,98 грн. та 3% річних на суму 22 743,37 грн., а всього 72 698,35 грн.

У апеляційній скарзі на додаткове рішення Броварського міськрайонного суду Київської області від 03 листопада 2021 року позивач посилався на незаконність додаткового рішення, у якому суд за відсутності будь-яких визначених цивільним процесуальним законодавством підстав, удвічі зменшив компенсацію понесених позивачем судових витрат на професійну правничу допомогу, на яку він має законне право, оскільки такі витрати чітко обґрунтовані, підтверджені відповідними доказами, які своєчасно подані до суду, а відповідач при цьому не заперечив і не довів неспівмірність таких витрат.

Враховуючи викладене, позивач просив апеляційний суд змінити додаткове рішення Броварського міськрайонного суду Київської області від 03 листопада 2021 року у справі №361/2629/21 про розподіл судових витрат, понесених ним, ОСОБА_1 , у зв`язку із розглядом справи в суді першої інстанції, задовольнивши у повному обсязі заяву представниці позивача ОСОБА_1 адвокатки Музичко Р.В. про ухвалення додаткового рішення у справі №361/2629/21 щодо розподілу судових витрат, зокрема витрат, пов`язаних з розглядом справи, та стягнути з ТзДВ "Бровари-Молоко" на користь ОСОБА_1 понесені ним судові витрати у зв`язку із розглядом справи № 361/2629/21 в суді першої інстанції на професійну правничу допомогу у розмірі 14 600,00 грн.

Згідно приписів ч. 1 ст. 369 ЦПК України апеляційна скарга на рішення суду з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Оскільки ціна позову в даній справі (72 698,35 грн.) менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, її апеляційний розгляд здійснюється в порядку письмового провадження, відповідно до приписів ч. 13 ст. 7 ЦПК України, якою передбачено, що розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Згідно вимог ч. 1 ст. 367 ЦПК України рішення та додаткове рішення переглядаються апеляційним судом лише в частині відмови у задоволенні вимог позивача, в межах доводів його апеляційних скарг.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду та додаткового рішення суду в межах доводів та вимог апеляційних скарг позивача, колегія суддів дійшла висновку про їх обґрунтованість та наявність підстав для їхнього задоволення, виходячи з наступного.

Судом першої інстанції встановлено та з матеріалів справи вбачається, що 22 червня 2016 року рішенням Броварського міськрайонного суду Київської області у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ТзДВ "Бровари-молоко" про стягнення боргу та зустрічним позовом ТзДВ "Бровари-молоко" до ОСОБА_1 про визнання правочину удаваним, із ТзДВ "Бровари-молоко" на користь ОСОБА_1 стягнуто заборгованість за договором № 01/06 про надання поворотної фінансової допомоги від 01 червня 2015 року в розмірі 1 140 000 грн. (а.с.11-13). Вказане судове рішення набрало законної сили та Броварським міськрайонним відділом державної виконавчої служби Центрального міжрегіонального управління юстиції (м.Київ) відкрито виконавче провадження № 53428776 з його виконання.

Із листа Броварського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Центрального міжрегіонального управління юстиції (м.Київ) від 19 березня 2021 року ДВ/5 вбачається, що на виконанні у відділі перебуває зведене виконавче провадження № 53428776, яке відкрите на підставі виконавчого листа № 361/7424/15-ц, виданого Броварським міськрайонним судом Київської області з виконання рішення Броварського міськрайонного суду Київської області від 22 червня 2016 року про стягнення з ТзДВ "Бровари-молоко" на користь ОСОБА_1 боргу в розмірі 1 140 000 грн. (а.с.28). Станом на 19 березня 2021 року згідно із платіжними дорученнями на користь стягувача ОСОБА_1 боржником ТзДВ "Бровари-молоко" було перераховано грошові кошти в розмірі, що в загальному розмірі становить 687 649,60 грн. та передано нереалізоване на торгах майно на суму 26 893,58 грн. Заборгованість станом на 19.03.2020 року по виконавчому документу 361/7424/15-ц становить 425 456,82 грн.

Ухвалюючи рішення про часткове задоволення позову та стягнення з відповідача на користь позивача інфляційних втрат та 3% річних, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку, що між сторонами існує грошове зобов`язання, яке неналежним чином виконується відповідачем, як боржником, та правильно застосував до спірних правовідносин положення ст. 625 ЦК України, згідно ч. 2 якої боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми.

При цьому, помилковим є висновок суду про стягнення вищевказаних сум лише до моменту пред`явлення позивачем позову до суду - 23 березня 2021 року, та відмову у задоволенні вимог позивача про стягнення з відповідача інфляційних втрат та 3% річних від простроченої суми станом на момент прийняття судом рішення - 06 жовтня 2021 року, з підстав ненадання позивачем відповідних розрахунків, оскільки суд не був позбавлений можливості зробити такі розрахунки самостійно.

Натомість, суд першої інстанції, маючи усі повноваження визначити період заборгованості, врахувати обставини зменшення суми заборгованості у зв`язку з її частковим погашенням та розрахувати суму, належну до стягнення, належної оцінки обставинам справи не надав, обставин щодо зменшення суми заборгованості після дня подачі позову до суду не встановив, перевірку розрахунку сум, належних до стягнення за період, заявлений у позові (з 06.02.2020 року до моменту прийняття судом рішення - 06.10.2021 року) не здійснив, що свідчить про неповноту судового розгляду, необґрунтованість та незаконність прийнятого рішення у частині визначених до стягнення сум.

Таким чином, оскільки судом неправомірно відмовлено у стягненні з відповідача на користь позивача інфляційних втрат та 3% річних від простроченої суми на дату ухвалення судом рішення, рішення суду в частині розміру суми стягнення та періоду стягнення підлягає зміні на підставі п. 4 ч. 1 ст. 376 ЦПК України.

Колегія суддів, оцінивши наявні у справі докази в їх сукупності, виходячи із вказаної суми заборгованості відповідача, враховуючи індекси інфляції, період прострочення виконання грошового зобов`язання, перевіривши долучений позивачем до апеляційної скарги розрахунок (а.с.132-136), дійшла висновку, що за період з 06 лютого 2020 року по 06 жовтня 2021 року з ТзДВ "Бровари-молоко" на користь ОСОБА_1 підлягають стягненню інфляційні втрати на суму 49 954,98 грн. та 3% річних на суму 22 743,37 грн., а всього 72 698,35 грн.

Щодо доводів апеляційної скарги ОСОБА_1 на додаткове рішення Броварського міськрайонного суду Київської області від 03 листопада 2021 року, у якій апелянт не погодився з частковим стягненням на його користь понесених ним по справі витрат на професійну правничу допомогу, колегія суддів вважає за необхідне зазначити наступне.

Згідно зі статтею 15 ЦПК України учасники справи мають право користуватися правничою допомогою. Представництво у суді як вид правничої допомоги здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом. Безоплатна правнича допомога надається в порядку, встановленому законом, що регулює надання безоплатної правничої допомоги.

Однією з основних засад (принципів) цивільного судочинства є відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення (пункт 12 частини третьої статті 2 ЦПК України).

Згідно з вимогами ч.1 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Відповідно до п. 1 ч. 3 ст. 133 ЦПК України до витрат, пов`язаних з розглядом справи, в тому числі належать витрати на професійну правничу допомогу.

Згідно з положеннями ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат:

1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Згідно ч.8 ст.141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.

Таким чином, витрати на правову допомогу мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат, є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.

Якщо стороною буде документально доведено, що нею понесено витрати на правову допомогу, а саме: надано договір на правову допомогу, акт приймання-передачі наданих послуг, платіжні документи про оплату таких послуг, розрахунок таких витрат, то у суду відсутні підстави для відмови у стягненні таких витрат стороні, на користь якої ухвалено судове рішення.

Такої ж думки дотримується Верховний суд у постановах від 13 червня 2018 року по справі № 757/47925/15-ц та від 19 вересня 2018 року по справі № 361/6253/16-ц.

До заяви позивача про ухвалення додаткового рішення щодо стягнення витрат на професійну правничу допомогу долучено копію договору №11/21 про надання правової допомоги від 03 березня 2021 року, копію платіжного доручення від 09 березня 2021 року про сплату ОСОБА_1 . Адвокатському бюро Музичко 14 600,00 грн. та копію акту про надання правової допомоги з детальним описом робіт від 07 жовтня 2021 року (а.с.111-113).

Таким чином, заявником подано до суду належні та допустимі докази на підтвердження факту понесення ним витрат на надання правничої допомоги.

Суд при визначенні розміру компенсації враховує, а сторони доводять, співмірність витрат на оплату послуг адвоката із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи (ч.4 ст. 137 ЦПК України).

У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.

Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує ЄСПЛ, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Зокрема, у рішеннях від 12 жовтня 2006 року у справі «Двойних проти України» (пункт 80), від 10 грудня 2009 року у справі «Гімайдуліна і інших проти України» (пункти 34-36), від 23 січня 2014 року у справі «East/West AllianceLimited» проти України», від 26 лютого 2015 року у справі «Баришевський проти України» (пункт 95) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим.

У рішенні ЄСПЛ від 28 листопада 2002 року у справі «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.

Враховуючи те, що рішення ухвалено судом на користь позивача, а ним по справі понесено судові витрати у вигляді витрат на правничу допомогу, що підтверджується належними, допустимими та достовірними доказами, неспростованими відповідачем, вимога представника позивача про стягнення цих витрат у розмірі 14 600,00 грн. є обґрунтованою.

Суд першої інстанції, задовольняючи частково заяву позивача та стягнувши на його користь із відповідача 7 000 грн. понесених витрат, не обґрунтував належним чином, чому саме така сума підлягає стягненню на користь позивача, та не звернув уваги на відсутність у справі клопотання відповідача про зменшення розміру витрат, наявність якого є обов`язковою для вирішення судом питання про зменшення витрат згідно ч. 5 ст. 137 ЦПК України.

Таким чином, зважаючи на те, що судом при ухваленні додаткового рішення допущено помилку в частині безпідставного зменшення розміру витрат на правничу допомогу до 7 000 грн., додаткове рішення суду в цій частині підлягає зміні згідно п. 4 ч. 1 ст. 376 ЦПК України із зазначенням у ньому про стягнення з відповідача на користь позивача 14 600,00 грн. витрат на професійну правничу допомогу.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Згідно п. 4 ч. 1 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Оскільки судом при ухваленні рішення та додаткового рішення допущено помилки, які можуть бути усунуті шляхом зміни як рішення, так і додаткового рішення, без їх скасування, колегія суддів дійшла висновку про задоволення апеляційних скарг позивача та зміну рішення і додаткового рішення в частині розмірів стягнутих ними сум.

В зв`язку з тим, що ціна позову в даній справі не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, справа згідно п. 1 ч. 6 ст. 19 ЦПК України є малозначною і в силу вимог п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України ухвалене по ній апеляційним судом судове рішення не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п.п. а) - г) п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 375, 382, 389 ЦПК України, Київський апеляційний суд в складі колегії суддів

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційні скарги ОСОБА_1 - задовольнити.

Рішення Броварського міськрайонного суду Київської області від 06 жовтня 2021 року змінити в частині визначених до стягнення сум та періоду стягнення цих сум, зазначивши у рішенні про стягнення з Товариства з додатковою відповідальністю «Бровари-Молоко» на користь ОСОБА_1 за прострочення виконання зобов`язання за договором № 01/06 про надання поворотної фінансової допомоги від 01 червня 2015 року за період з 06 лютого 2020 року по 06 жовтня 2021 року інфляційних втрат у розмірі 49 954 грн. 98 коп. та 3% річних на суму 22 743 грн. 37 коп., а всього 72 698 грн. 35 коп.

Додаткове рішення Броварського міськрайонного суду Київської області від 03 листопада 2021 року змінити в частині розміру витрат на професійну правничу допомогу, зазначивши у додатковому рішенні про стягнення з Товариства з додатковою відповідальністю «Бровари-Молоко» на користь ОСОБА_1 витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 14 600 грн. 00 коп.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Суддя-доповідач:

Судді: