Справа №201/5308/21
Провадження № 2/201/282/2022
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

(заочне)

14 лютого 2022р. Жовтневий районний суд м. Дніпропетровська

у складі: головуючого судді - Ткаченко Н.В.

за участю секретаря Кірієнко Ю.В.

розглянувши в відкритому судовому засіданні в залі суду Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська у м. Дніпрі цивільну справу за позовом Комунального підприємства «Дніпроводоканал» Дніпровської міської ради до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості по оплаті послуг водопостачання та водовідведення,

В С Т А Н О В И В :

27.05.2021р. КП «Дніпроводоканал» Дніпропетровської міської ради звернулося до Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська із позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості по оплаті послуг водопостачання та водовідведення (а.с. № 3).

В обґрунтування позовних вимог, позивач посилався на те що надає відповідачці послуги з водопостачання та водовідведення, але у останньої станом на 28.02.2021р. утворилась заборгованість у розмірі 7 935грн. 14коп., яку позивач просив стягнути з відповідачки разом із судовими витратами, понесеними при пред`явлені позову. Крім того, просив стягнути інфляційне збільшення суми заборгованості у розмірі 1 284грн. 66коп. та 3% річних у розмірі 182грн. 06коп.

Ухвалою судді Ткаченко Н.В. від 01.07.2021р. позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження, розгляд справи призначено в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін (а.с. № 19).

В наданій до канцелярії суду 28.09.2021р. заяві представник позивача - Демошенко Л.В. (діє на підставі довіреності від 14.04.2021р. а.с. № 25) вимоги підтримала та просила ухвалити заочне рішення суду за її відсутності (а.с. № 24).

Відповідачка ОСОБА_1 в судові засідання, які призначались на 07.12.2021р. та 14.02.2022р., двічі поспіль не з`явилася, про дату та час слухання справи повідомлялася належним чином, а саме за адресою, наданою ВОМІ ГУ ДМС України в Дніпропетровській області (а.с. № 18). Між тим, направлені відповідачці виклики повернулися на адресу суду з позначками «адресат відсутній за вказаною адресою» та «за закінченням терміну зберігання» (а.с. № 30, 37).

Окрім того, судом на офіційному сайті «Судова влада України» було розміщене оголошення про виклик відповідачки в судове засідання на 14.02.2022р., на яке відповідачка також не відреагувала (а.с. № 40).

Враховуючи, що відповідачка, виходячи з положень та п.4 ч. 8, ч. 11 ст.128 ЦПК України, вважається належним чином повідомленою про дату, час і місце розгляду справи, в судове засідання двічі поспіль не з`явилася, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних і доказів (постановляє заочне рішення).

Таким чином, суд вважає за можливе на підставі ч. 4 ст. 223, ч. 2 ст. 247, ч. 1 ст. 280 ЦПК України ухвалити у справі заочне рішення суду в судовому засіданні 14.02.2022р. за відсутності обох сторін (їх представників) та без фіксування процесу технічними засобами.

Суд, вивчивши матеріали справи, оцінивши докази за правилами ст. 89 ЦПК України у сукупності з нормами чинного законодавства, вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав.

Кожна особа має право в порядку, встановленому законом, звернутися за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів (ч. 1. ст. 4 ЦПК України). Суд розглядає цивільні справи не інакше, як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі (ч. 1. ст.13 ЦПК України).

Судом встановлено наступні обставини справи і відповідні ним правовідносини.

Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватись належним чином, відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до п. 1, п. 5 ч. 3 ст. 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» споживач зобов`язаний укласти договір на надання житлово - комунальних послуг, підготовлений виконавцем на основі типового договору. Споживач зобов`язаний оплачувати житлово-комунальні послуги (до яких відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 13 цього ж закону віднесено і послуги з водовідведення) у строки, встановлені договором або законом.

Згідно п. 3 ч. 2 ст. 21 Закону виконавець зобов`язаний підготувати та укласти із споживачем договір на надання житлово-комунальних послуг з визначенням відповідальності за дотримання умов його виконання згідно з типовим договором.

Таким чином, законодавством передбачений двосторонній обов`язок, щодо укладання договору про надання житлово-комунальних послуг, у зв`язку з чим у разі відмови на оплату таких послуг споживачем з посиланням на відсутність укладеного договору не беруться до уваги, оскільки споживачі зобов`язані оплатити житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користувалися ними. Відсутність договору на надання житлово - комунальних послуг сама по собі не може бути підставою для звільнення споживача від оплати послуг у певному обсязі (Постанова ВСУ від 30.10.2013р. по справі № 6-59цс13).

Верховний Суд України у правовій позиції, яка висловлена в постанові від 20.04.2016р. по справі № 6-2951цс15 роз`яснив, що, хоч у ч. 1 ст. 19 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» й передбачено, що відносини між учасниками договірних відносин у сфері житлово-комунальних послуг здійснюються виключно на договірних засадах, проте відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 20 цього Закону споживач має право, зокрема, одержувати вчасно та відповідної якості житлово-комунальні послуги згідно із законодавством та умовами договору на надання житлово-комунальних послуг. Такому праву прямо відповідає визначений п. 5 ч. З ст. 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» обов`язок споживача оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом. Таким чином, згідно із зазначеними нормами закону споживачі зобов`язані оплатити житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користувалися ними. Факт відсутності договору про надання житлово-комунальних послуг сам по собі не може бути підставою для звільнення споживача від оплати послуг у повному обсязі». Отже, відсутність договору у разі фактичного користування послугою не дає підстав не оплачувати її або оплачувати лише частково.

Відповідно до ст. 22 Закону України «Про питну воду і питне водопостачання» споживачі питної води зобов`язані своєчасно вносити плату за використану питну воду відповідно до встановлених тарифів на послуги централізованого водопостачання і водовідведення.

Між КП «Дніпроводоканал» ДМР та відповідачкою встановилися фактичні відносини з приводу надання послуг, згідно рішення Дніпропетровської міської ради №526 від 20.04.1995р. про розподіл платні за надання населенню комунальних послуг, споживачам, переданим на обслуговування КП «Дніпроводоканал» ДМР, по квартирі АДРЕСА_1 , відкрито особовий рахунок № НОМЕР_1 , основним квартиронаймачем визначено - ОСОБА_1 .

Судом встановлено, що за адресою: АДРЕСА_2 відповідальним квартиронаймачем є ОСОБА_1 (а.с. № 8), відповідачка також є зареєстрованою за цією адресою (а.с. № 6, 18).

Під час розгляду справи судом встановлено, що відповідачка свої зобов`язання перед позивачем в частині сплати за надані послуги з водопостачання та водовідведення не виконувала у повному обсязі, у зв`язку з чим у неї за період з 01.03.2011р. по 28.02.2021р. виникла заборгованість перед позивачем у розмірі 7 935грн. 14коп. (а.с. № 7-8, 9).

Статтею 625 ЦК України передбачено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Як роз`яснив Верховний Суд України у правовій позиції, яка висловлена в постанові від 16.12.2015р. у справі № 6-2023цс15, закріплена в пункті 10 ч. 3 ст. 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» правова норма щодо відповідальності боржника за несвоєчасне здійснення платежів за житлово - комунальні послуги у вигляді пені не виключає застосування до таких правовідносин правових норм, установлених у статті 625 ЦК України. Інфляційне нарахування на суму боргу за порушення боржником грошового зобов`язання, вираженого в національній валюті, та трьох відсотків річних від простроченої суми полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отримання компенсації (плати) від боржника за неправомірне користування утриманими грошовими коштами. Тобто, у разі прострочення виконання грошового зобов`язання з оплати отриманих житлово - комунальних послуг, на боржника покладається відповідальність, передбачена ст. 625 ЦК України.

Згідно розрахунку наданому позивачем, який перевірено судом, розмір інфляційного збільшення суми заборгованості складає 1 284грн. 66коп. та 3% річних у розмірі 182грн. 06коп. (а.с. №9).

Приймаючи до уваги вищезазначене, та враховуючи, що відповідачка у встановлений законом строк не виконала перед позивачем своїх зобов`язань за надані послуги водопостачання та водовідведення, суд вважає необхідним стягнути з відповідачки на користь позивача заборгованість за надані послуги у розмірі 7 935грн. 14коп. за період з 01.03.2011р. по 28.02.2021р., інфляційне збільшення суми заборгованості у розмірі 1 284грн. 66коп. та 3% річних у розмірі 182грн. 06коп., а разом 9 401грн. 86коп.

Сума заборгованості у цій справі визначається без урахування строків позовної давності, оскільки відповідачкою відповідно до вимог ч. 3 ст. 267 ЦК України заяви про застосування цих строків суду не надано (заочне рішення).

Обговорюючи питання розподілу судових витрат відповідно до положень ст. 141 ЦПК України, з урахуванням задоволення позовних вимог, суд вважає за необхідне стягнути з відповідачки ОСОБА_1 на користь позивача суму сплаченого при подачі позову судового збору в розмірі 2 270 грн. (а.с. № 2).

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 11, 267, 526, 530, 625 ЦК України, п. 5 ч. 3 ст. 20, ч. 1 ст. 32 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», ст. 22 Закону України «Про питну воду і питне водопостачання», правовими позиціями ВСУ від 16.12.2015р. у справі № 6-2023цс15, від 20.04.2016р. у справі № 6-2951цс15, ст.ст. 4, 10, 12, 13, 19, 76, 76-81, 89, 141, ч.4 ст. 223, ч.2 ст.247, ст.ст. 259, 263-265 ч.2,3 ст. 274, ч.5 ст. 279, ч.1 ст. 280 ЦПК України, суд,

В И Р І Ш И В :

Позовні вимоги Комунального підприємства «Дніпроводоканал» Дніпровської міської ради до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості по оплаті послуг водопостачання та водовідведення задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Комунального підприємства КП «Дніпроводоканал» Дніпропетровської міської ради заборгованість по оплаті послуг водопостачання та водовідведення за період з 01.03.2011р. по 28.02.2021р. у розмірі 7 935грн. 14коп., інфляційне збільшення суми заборгованості у розмірі 1 284грн. 66коп. та 3% річних у розмірі 182грн. 06коп., а разом 9 401грн. 86коп.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Комунального підприємства КП «Дніпроводоканал» Дніпропетровської міської ради судові витрати по сплаті судового збору у розмірі 2 270 грн.

Рішення суду набирає законної сили в порядку, передбаченому ст. 289 ЦПК України, а саме заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених цим кодексом, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача про перегляд заочного рішення, яка може бути подана відповідачем протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Заочне рішення суду може бути оскаржено позивачем протягом тридцяти днів шляхом подачі апеляційної скарги безпосередньо до Дніпровського апеляційного суду.

Суддя: Ткаченко Н.В.