Справа № 466/8359/22
Провадження № 2-о/466/239/22
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

02 листопада 2022 року Шевченківський районний суд м.Львова у складі:

головуючої-судді Білінської Г.Б.

за участі секретаря Філевич У.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові справу за заявою ОСОБА_1 , з участю заінтересованої особи Головного управління ДМС у Львівській області відділу з питань ідентифікації, паспортизації та реєстрації Львівського міського управління (м.Львів) про встановлення факту постійного проживання на території України,-

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся в суд із заявою, в якому просить: встановити факт, що він, ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ІПН НОМЕР_1 , паспорт громадянина України серії НОМЕР_2 , виданий Феодосійським МУ ГУ МВС України в Криму 15.05.1998р., постійно, безвиїзно проживав та проживає на території України з 28 листопада 1972 року по теперішній час.

Заяву обґрунтовує тим, що він, громадянин України ОСОБА_1 , народився ІНФОРМАЦІЯ_2 в місті Феодосія, Автономна республіка Крим, Україна, де постійно проживав та був зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , працюючи у галузі адміністрування інформаційних систем, до початку 2010 року. Підтвердженням цього є його паспорт громадянина України, Серії НОМЕР_2 , виданий Феодосійським МУ ГУ МВС України в Криму 15 травня 1998р. його батько, ОСОБА_2 - громадянин України та його мати ОСОБА_3 , громадянка України, станом на 13.11.1991 року постійно проживали на території України у м. Феодосія, АРК за вищевказаною адресою.

В подальшому, починаючи з 2010 по 2014 рік заявник проживав та продовжував трудову діяльність у м.Донецьку. Після подій 2014 року був вимушений змінити постійне місце проживання та переїхати до Києва, де проживав без здійснення реєстрації постійного місця проживання та продовжував здійснювати трудову діяльність у галузі встановлення та налагодження комп`ютерних інформаційних систем та мереж до лютого 2022 року. У лютому 2022 року, у зв`язку із початком широкомасштабної збройної агресії проти України з боку російської федерації, був вимушений здійснити переїзд на постійне місце проживання до міста Львова де проживає по теперішній час за адресою АДРЕСА_2 .

Починаючи з моменту його народження і по сьогоднішній день за межі України він не виїжджав, закордонний паспорт не виготовляв у зв`язку із відсутністю потреби у ньому.

У вересні 2022 року, у зв`язку з необхідністю тимчасового виїзду за кордон, він звернувся із заявою про оформлення та отримання закордонного паспорту громадянина України для виїзду закордон до відповідного підрозділу Державної міграційної служби у Львівський області. Однак, співробітником ДМС у Львівський області йому було повідомлено про необхідність проходження процедури ідентифікації особи з огляду на той факт, що останнім його зареєстрованим місцем проживання було місто Феодосія, яке знаходиться на території тимчасово окупованої АРК, а паспорт громадянина України старого взірця та не містить біометричних даних які дали би змогу ідентифікувати належність до громадянства України.

В подальшому він звернувся до спеціально уповноваженого органу - відділу з питань ідентифікації, паспортизації та реєстрації Львівського міського управління (м.Львів). Однак, співробітниками зазначеного органу йому також було відмовлено у підтверджені його належності до громадянства України у зв`язку з тим, що він не може надати іншого належного документа, який містить його фотографію та підтверджує факт його постійного проживання на території України та відповідності вимогам законодавства з питань громадянства, отже встановити його особу та належність до громадянства України не вбачається можливим. Відповідно заявнику було порекомендовано звернутися до суду за встановленням відповідного факту оскільки відсутні інші можливості встановлення такого факту в рамках правового поля.

Рішення суду про встановлення факту його постійного проживання на території України необхідне йому для пред`явлення у відділ з питань ідентифікації, паспортизації та реєстрації Львівського міського управління Державної міграційної служби у Львівській області з метою заміни паспорту громадянина України у встановленому законодавством порядку.

Заявник у судове засідання не з`явився, подав до суду заяву, в якому просить розгляд заяви проводити без його участі. Заявлену вимогу підтримує та просить суд її задовольнити.

Представник заінтересованої особи у судове засідання не з`явився, про дату та час розгляду справи повідомлявся належним чином.

У відповідності до ст.247 ЦПК України у зв`язку з неявкою всіх учасників процесу, фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку про обґрунтованість заяви та її задоволення, виходячи з наступного.

Судом встановлено, що громадянин України ОСОБА_1 , народився ІНФОРМАЦІЯ_2 в місті Феодосія, Автономна республіка Крим, Україна, де постійно проживав та був зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , працюючи у галузі адміністрування інформаційних систем, до початку 2010 року. Підтвердженням цього є його паспорт громадянина України, Серії НОМЕР_2 , виданий Феодосійським МУ ГУ МВС України в Криму 15 травня 1998р. Його батько, ОСОБА_2 - громадянин України та його мати ОСОБА_3 , громадянка України, станом на 13.11.1991 року постійно проживали на території України у м. Феодосія, АРК за вищевказаною адресою.

В подальшому, починаючи з 2010 по 2014 рік проживав у м.Донецьку. Після подій 2014 року був вимушений змінити постійне місце проживання та переїхати до Києва, де проживав без здійснення реєстрації постійного місця проживання до лютого 2022 року. У лютому 2022 року, у зв`язку із початком широкомасштабної збройної агресії проти України з боку російської федерації, був вимушений здійснити переїзд на постійне місце проживання до міста Львова де проживає по теперішній час за адресою АДРЕСА_2 .

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

За змістом частин першої, другої статті 24 Конституції України, громадяни мають рівні конституційні права і свободи та є рівними перед законом. Не може бути привілеїв чи обмежень за ознаками раси, кольору шкіри, політичних, релігійних та інших переконань, статі, етнічного та соціального походження, майнового стану, місця проживання, за мовними або іншими ознаками.

Правові та організаційні засади створення та функціонування Єдиного державного демографічного реєстру та видачі документів, що посвідчують особу, підтверджують громадянство України чи спеціальний статус особи, а також права та обов`язки осіб, на ім`я яких видані такі документи, визначає Закон України «Про Єдиний державний демографічний реєстр та документи, що підтверджують громадянство України, посвідчують особу чи її спеціальний статус» №5492-VI від 20.11.2012р. з наступними змінами і доповненнями.

Згідно з частиною першою ст.1 зазначеного Закону суспільні відносини, пов`язані із збиранням, накопиченням, захистом, зберіганням, обліком, використанням і поширенням інформації Єдиного державного демографічного реєстру, оформленням, видачею, обміном, пересиланням, вилученням, поверненням державі, визнанням недійсними та знищенням передбачених цим Законом документів, регулюються Конституцією України, міжнародними договорами України, цим та іншими законами України, а також прийнятими на їх виконання нормативно-правовими актами у сферах, де використовуються відповідні документи, що посвідчують особу, підтверджують громадянство України чи спеціальний статус особи. Єдиний державний демографічний реєстр ведеться з метою ідентифікації особи для оформлення, видачі, обміну, пересилання, вилучення, повернення державі, визнання недійсними та знищення передбачених цим Законом документів. Єдиний державний демографічний реєстр у межах, визначених законодавством про свободу пересування та вільний вибір місця проживання, використовується також для обліку інформації про реєстрацію місця проживання чи місця перебування.

Відповідно до частини першої статті 10 Закону № 5492-VI, внесення інформації до Реєстру здійснюється уповноваженими суб`єктами за зверненням заявника, на підставі інформації державних органів реєстрації актів цивільного стану, органів реєстрації фізичних осіб, а також інформації органів виконавчої влади, інших державних органів, органів влади Автономної Республіки Крим, органів місцевого самоврядування з дотриманням вимог Закону України «Про захист персональних даних».

У разі якщо інформація про особу вноситься до Реєстру вперше, проводиться ідентифікація особи, після завершення якої автоматично формується унікальний номер запису в Реєстрі та фіксуються час, дата та відомості про особу, яка оформила заяву-анкету (в електронній формі). Унікальний номер запису в Реєстрі є незмінним.

Одним із документів Реєстру, що посвідчують особу та підтверджують громадянство України, зазначено паспорт громадянина України (підпункт «а» пункту 1 частини першої статті 13 Закону № 5492-VI). Порядок оформлення, видачі, обміну паспортів регламентовано вимогами згаданого Закону, а також а також прийнятими на його виконання Постановами КМУ № 302 та № 784.

Згідно вимог названих нормативно-правових актів, з 1 січня 2016 року паспорт громадянина України обов`язково повинен оформлятися засобами Реєстру і тільки у формі картки, що містить безконтактний електронний носій.

Разом з тим, нормами Закону України «Про Єдиний державний демографічний реєстр та документи, що підтверджують громадянство України, посвідчують особу чи її спеціальний статус» передбачено, що у випадку неможливості підтвердження даних особи за результатом розгляду заяви ДМС, така особа встановлюється за рішенням суду про встановлення факту, що має юридичне значення, для видачі документів, що посвідчують особу та підтверджують громадянство України.

Відповідно до вимог ст. 293 ЦПК України, суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення Згідно із п.1Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 р. № 5 «Про судову практику про справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення», в порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, якщо згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян. Згідно ч. 2 ст. 315 ЦПК України у судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення. Для цього заявник разом із заявою про встановлення факту подає докази на підтвердження того, щодо її пред`явлення він звертався до відповідних організацій за одержанням документів, який посвідчував би такий факт, але йому в цьому було відмовлено із зазначенням причин відмови (відсутність архіву, відсутність запису в актах цивільного стану, тощо). Коли установи, які видали ці документи, не можуть виправити допущені в них помилки, відповідно до ст.315 ЦПК громадяни мають право звернутися до суду із заявою про встановлення факту належності документа.

Листом Верховного суду України від 01.01.2012 року "Про судову практику розгляду справ про встановлення фактів, що мають юридичне значення" роз`яснено, що у порядку ч.2 ст. 256, яка змінена на ст. 315 ЦПК України, суди встановлюють факти, що породжують право особи на набуття громадянства України, зокрема постійного проживання на території України. Для встановлення факту належності до громадянства України відповідно до положень ст. 315 ЦПК та залежно від підстав цього встановлення предметом розгляду в суді можуть бути зокрема, заяви про встановлення таких фактів: постійного проживання на території України станом на 24 серпня 1991 р., постійного проживання на території України станом на 13 листопада 1991 р.; постійного проживання дитини на території України станом на 24 серпня 1991 р. або станом на 13 листопада 1991 р.та інші.

Відповідно до положень ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами письмовими, речовими і електронними доказами.

На підставі викладеного, дослідивши надані суду копії документів, суд дійшов висновку про задоволення заяви про встановлення факту постійного проживання на території України.

Керуючись ЗУ «Про громадянство України» від 18.01.2001р., ЗУ «Про Єдиний державний демографічний реєстр та документи, що підтверджують громадянство України, посвідчують особу чи її спеціальний статус», ст.ст. 259, 315 ЦПК України, суд,-

У Х В А Л И В :

заяву задовольнити.

Встановити факт, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ІПН НОМЕР_1 , паспорт громадянина України серії НОМЕР_2 , виданий Феодосійським МУ ГУ МВС України в Криму 15.05.1998р., постійно, безвиїзно проживав та проживає на території України з 28 листопада 1972 року по теперішній час.

Рішення суду може бути оскаржено в апеляційному порядку до Львівського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Суддя Г. Б. Білінська