Ухвала

07 грудня 2022 року

м. Київ

справа № 761/5278/20

провадження № 61-11538 ск22

Верховний Суд у складі постійної колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:

Білоконь О. В. (суддя-доповідач), Осіяна О. М., Сакари Н. Ю.,

розглянув касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Шевченківського районного суду міста Києва від 14 квітня 2022 року та постановуКиївського апеляційного суду від 07 листопада 2022 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення аліментів,

ВСТАНОВИВ:

У лютому 2020 року ОСОБА_2 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_1 , у якому просила стягнути з відповідача на її користь аліменти на утримання неповнолітніх синів ОСОБА_3 , 2010 року народження, та ОСОБА_4 , 2012 року народження, в розмірі 1/3 частини з усіх видів заробітку (доходу) щомісячно, починаючи стягнення з 17 лютого 2020 року по 25 квітня 2021 року включно.

Рішенням Шевченківського районного суду міста Києва від 14 квітня 2022 року, залишеним без змін постановоюКиївського апеляційного суду від 07 листопада 2022 року, позов ОСОБА_2 задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліменти на утримання дітей: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , в розмірі 1/3 частини з усіх видів заробітку (доходу) щомісячно, але не менше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму та не більше 10 прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку, починаючи з 17 лютого 2020 року до 25 квітня 2021 року. В решті позову відмовлено.

До Верховного Суду 21 листопада 2022 року ОСОБА_1 подав касаційну скаргу, в якій просить скасувати оскаржувані судові рішення та ухвалити нове про відмову у задоволенні позову.

Вивчивши касаційну скаргу, Верховний Суд дійшов висновку про відмову у відкритті касаційного провадження, оскільки касаційна скарга подана на судові рішення у малозначній справі, що не підлягають касаційному оскарженню, з урахуванням такого.

Стаття 129 Конституції України серед основних засад судочинства визначає забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення (пункт 8).

Згідно з пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у малозначних справах та у справах з ціною позову, що не перевищує двохсот п`ятдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім випадків, зазначених у цій же нормі ЦПК України.

Відповідно до пункту 3 частини шостої статті 19 ЦПК України малозначними справами є справи про стягнення аліментів, збільшення їх розміру, оплату додаткових витрат на дитину, стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів, індексацію аліментів, зміну способу їх стягнення, якщо такі вимоги не пов`язані із встановленням чи оспорюванням батьківства (материнства).

При цьому, такі справи є малозначними в силу прямої вказівки в законі незалежно від ціни позову по ним.

Предметом спору у цій справі є стягнення з відповідача аліментів на утримання неповнолітніх синів, тому ця справа є малозначною в силу вимог закону.

Переглядаючи справу в касаційному порядку, Верховний Суд, який відповідно до частини третьої статті 125 Конституції України є найвищим судовим органом, виконує функцію «суду права», що розглядає спори, які мають найважливіше (принципове) значення для формування єдиної правозастосовної практики.

У касаційній скарзі ОСОБА_1 посилається на те, що ця справа має виняткове значення, оскільки сума, що має бути стягнута згідно з рішенням суду є для нього значною, виконання рішення може, особливо під час війни, поставити його у скрутне фінансове становище та може вплинути на права дітей. Крім того, зазначає, що встановлені судовим рішенням обставини можуть вплинути на справу № 727/7474/22 про визначення місця проживання дітей, яка не є малозначною та має для нього суттєве значення.

Наведені заявником обставини, передбачені підпунктом «в» пункту 2 частини третьої статті 389 ЦПК України, не дають підстав для висновку про те, що справа має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу, оскільки наведені заявником доводи зводяться до незгоди особи, яка подала касаційну скаргу, з оскаржуваними судовими рішеннями та не свідчать про те, що є підстави для розгляду справи по суті в суді касаційної інстанції.

Посилання на те, що заявник позбавлений можливості спростувати обставини, встановлені оскаржуваним судовим рішенням, при розгляді справи № 727/7474/22 суд оцінює критично.

Оскаржуваними судовими рішеннями дійсно встановлені обставини ухилення ОСОБА_1 від обов`язку матеріально утримувати дітей в період з 17 лютого 2020 року до 25 квітня 2021 року. Однак, враховуючи визначені статтею 400 ЦПК України межі розгляду справи судом касаційної інстанції, суд касаційної інстанції не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Питання участі відповідача у вихованні дітей не є предметом розгляду позову про стягнення аліментів, такі позовні вимоги не заявлялись позивачем і не досліджувались судом.

За таких обставин, від вирішення цієї справи, в якій стягнуто аліменти на неповнолітніх дітей в період з 17 лютого 2020 року до 25 квітня 2021 року, не залежить вирішення справи про визначення місця їх проживання.

Посилання на інші випадки, передбачені пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України за наявності яких судові рішення у малозначній справі підлягають касаційному оскарженню, касаційна скарга не містить.

Верховним Судом досліджено та взято до уваги: предмет позову, складність справи, а також значення справи для сторін і суспільства й не встановлено випадків, передбачених пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України, які б свідчили про необхідність перегляду судових рішень у цій справі у касаційному порядку.

Відповідно до вимог пункту 1 частини другої статті 394 ЦПК України суд відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційну скаргу подано на судове рішення, що не підлягає касаційному оскарженню.

Відповідно до прецедентної практики Європейського суду з прав людини, яка є джерелом права (стаття 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини»), умови прийнятності касаційної скарги, відповідно до норм законодавства, можуть бути суворішими, ніж для звичайної заяви. Зважаючи на особливий статус суду касаційної інстанції, процесуальні процедури у суді касаційної інстанції можуть бути більш формальними, особливо, якщо провадження здійснюється судом після їх розгляду судом першої інстанції, а потім судом апеляційної інстанції (рішення у справах: «Levages Prestations Services v. France» (Леваж Престасьон Сервіс проти Франції) від 23 жовтня 1996 року; «Brualla Gomez de la Torre v. Spain» (Бруалья Ґомес де ла Торре проти Іспанії) від 19 грудня 1997 року).

З урахуванням наведеного, оскільки ОСОБА_1 подав касаційну скаргу на судові рішення у малозначній справі, що не підлягають касаційному оскарженню, у відкритті касаційного провадження у справі слід відмовити.

Оскільки відмовлено у відкритті касаційного провадження, клопотання ОСОБА_3 про зупинення виконання рішення суду першої інстанції до закінчення касаційного провадження розгляду не підлягає.

На підставі викладеного та керуючись статтею 129 Конституції України, статтею 19, статтею 260, пунктом 2 частини третьої статті 389, пунктом 1 частини другої статті 394 ЦПК України, Верховний Суд у складі постійної колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

УХВАЛИВ:

Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 нарішення Шевченківського районного суду міста Києва від 14 квітня 2022 року та постанову Київського апеляційного суду від 07 листопада 2022 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення аліментів.

Копію ухвали та додані до скарги матеріали надіслати заявнику.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді О. В. Білоконь

О. М. Осіян

Н. Ю. Сакара