Справа № 302/279/22
П О С Т А Н О В А

Іменем України

08 грудня 2022 року м. Ужгород

Закарпатської апеляційний суд у складі:

головуючої судді Кожух О.А.,

суддів Фазикош Г.В., Мацунича М.В.,

за участі секретаря Чичкало М.А.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 , в інтересах якої діє адвокат Коневалик Андрій Васильович, на ухвалу Міжгірського районного суду Закарпатської області від 21 липня 2022 року про зупинення провадження у справі № 302/279/22 за об`єднаними позовами: ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування шкоди, заподіяної смертю фізичної особи; ОСОБА_1 до Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Еталон» про відшкодування моральної шкоди, заподіяної внаслідок дорожньо-транспортної пригоди,

в с т а н о в и в :

ОСОБА_1 , в інтересах якої діє адвокат Коневалик А.В., оскаржила в апеляційному порядку ухвалу Міжгірського районного суду Закарпатської області від 21.07.2022, якою зупинено провадження у даній справі до набрання законної сили судовим рішенням у кримінальному провадженні про обвинувачення ОСОБА_2 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого статтею 286-1 ч.3 КК України (справа № 302/955/21).

Посилаючись на порушення судом норм процесуального права, просить ухвалу місцевого суду скасувати та направити справу до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Апеляційну скаргу мотивовано тим, що у матеріалах справи наявні належні та допустимі докази, які дозволяють встановити та оцінити обставини (факти), які є предметом судового розгляду; такі докази підтверджують, що 01.06.2021 ОСОБА_2 , перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, керуючи технічно-справним автомобілем марки «ВАЗ-2107» реєстраційний номерний знак НОМЕР_1 , разом з пасажиром ОСОБА_3 , рухаючись автодорогою «Хуст-Долина», в селі Вучкове, у напрямку смт. Міжгір`я Хустського району Закарпатської області, навпроти будинку № 24, діючи всупереч вимогам п. 2.3 «б», 2.9 «а», 12.1, 12.3 та 12.4 Правил дорожнього руку України, не врахував дорожні умови та дорожню обстановку та не забезпечив безпеку дорожнього руху, внаслідок чого не впорався з керуванням свого транспортного засобу та на прямому відрізку вказаної автодороги, допустив лобове зіткнення з автомобілем «Форд-Транзит» номерний знак НОМЕР_2 , під керуванням ОСОБА_4 , який на той момент припаркував свій транспортний засіб на лівій смузі руху у напрямку м. Хуст, повністю вимкнувши двигун та включив сигнал «аварійної сигналізації. В результаті дорожньо-транспортної пригоди пасажир вказаного автомобіля марки «ВАЗ-2107» ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , отримав тяжкі тілесні ушкодження, що перебувають у прямому причинному зв`язку із настанням його смерті.

Апелянт вказує, що сторонами не заперечується факт настання дорожньо-транспортної пригоди, внаслідок якої загинув пасажир ОСОБА_3 (чоловік позивачки), а право позивачки ОСОБА_1 на відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, не залежить від встановлення факту наявності у діянні ОСОБА_2 складу кримінального правопорушення.

Скаржник зазначає, що вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності, які набрали законної сили, відповідно до ч. 6 ст. 82 ЦПК України, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою. Посилаючись на висновок у постанові Верховного Суду від 21.04.2022 у справі № 175/1814/19, вказує, що суд зупинив провадження у справі всупереч принципу ефективності судового процесу направленому на недопущення затягування розгляду справи та не аналізував чи дійсно від наслідку розгляду іншої справи (у кримінальному провадженні) залежить прийняття рішення у даній цивільній справі.

Апелянт та її представник, а також відповідач ОСОБА_2 в судове засідання не з`явились повторно, про дату, час та місце розгляду справи були повідомлені належним чином (а.с. 201-202). Відповідно до ч. 5 ст 130 ЦПК України, вручення судової повістки представникові учасника справи вважається врученням повістки і цій особі. Крім того, на сайті судової влади доступні персоналізовані відомості про автоматичний розподіл справ та розклад засідань. Заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосередньо його, утримуватися від використання прийомів, які пов`язані із зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання (рішення ЄСПЛ у справі «Юніон Аліментарія Сандерс С. А. проти Іспанії» від 07.07.1989).

Клопотань про відкладення розгляду справи до апеляційного суду не надходило

Зважаючи на те, що позиція апелянта апеляційному суду відома, оскільки викладена у запереченнях на клопотання про зупинення провадження у справі та у апеляційній скарзі, колегія суддів, відповідно до ч. 2 ст 372 ЦПК України, розглянула справу за відсутності апелянта та її представника та за відсутності відповідача ОСОБА_2 .

Заслухавши суддю-доповідача, позицію представника Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Еталон», дослідивши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що така не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Задовольняючи клопотання про зупинення провадження у зазначеній цивільній справі, суд першої інстанції послався на те, що у провадженні Міжгірського районного суду перебуває кримінальне провадження № 302/955/21 про обвинувачення ОСОБА_2 вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого статтею 286-1 ч.3 КК України.

Згідно з п.6 ч.1 ст.251 ЦПК України, суд зобов`язаний зупинити провадження у справі у разі об`єктивної неможливості розгляду цієї справи до вирішення іншої справи, що розглядається , зокрема, в порядку кримінального судочинства, - до набрання законної сили судовим рішенням в іншій справі; суд не може посилатися на об`єктивну неможливість розгляду справи у випадку, коли зібрані докази дозволяють встановити та оцінити обставини (факти), які є предметом судового розгляду.

Зупинення провадження у справі - це тимчасове припинення судом учинення процесуальних дій під час судового розгляду з визначених у законі об`єктивних підстав, які перешкоджають подальшому розгляду справи і передбачити усунення яких неможливо.

Визначаючи наявність підстав, передбачених п.6 ч.1 ст. 251 ЦПК України, за яких провадження у справі підлягає обов`язковому зупиненню, суд повинен, зокрема, враховувати, що така підстава для зупинення провадження у справі застосовується у тому разі, коли в іншій справі можуть бути вирішені питання, що стосуються підстав, заявлених у справі вимог, чи умов, від яких залежить можливість її розгляду, і встановити ці обставини у даній справі неможливо.

Згідно роз`ясненням Пленуму Верховного Суду України в п.33 постанови «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції» від 12 червня 2009 року №2, визначаючи наявність передбачених підстав, за яких провадження у справі підлягає обов`язковому зупиненню, суд повинен, зокрема, враховувати, що така підстава для зупинення провадження у справі, як неможливість розгляду цивільної справи до вирішення іншої справи, що розглядається в порядку, зокрема, кримінального судочинства, застосовується у тому разі, коли в цій іншій справі можуть бути вирішені питання, що стосуються підстав, заявлених у справі вимог, чи умов, від яких залежить можливість її розгляду.

Відповідно до висновків, зазначених у постанові Верховного Суду України № 6-1957цс16 від 01 лютого 2017 року, вирішуючи питання про зупинення провадження у справі, суд повинен враховувати, що зупинення провадження у цивільній справі з мотивів наявності іншої справи, може мати місце тільки в тому разі, коли лише в тій справі можуть бути вирішені питання, що стосуються підстав вимог у даній справі чи умов, від яких залежить можливість її розгляду, і з`ясувати, чи дійсно від наслідків розгляду зазначеної цивільної справи залежить прийняття рішення у цій цивільній справі.

Реалізація судом наданого йому процесуальним законом права вирішувати питання щодо зупинення провадження у справі має бути доцільним та належним чином мотивованим, зокрема, суд повинен проаналізувати ймовірні наслідки зупинення провадження, з урахуванням суті спірних правовідносин, підстав позову і оцінкою змісту позовної заяви у контексті захисту прав позивача саме у обраний ним спосіб та можливість виконання в подальшому відповідного судового рішення.

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_1 звернулася із позовом до ОСОБА_2 про відшкодування шкоди, заподіяної смертю фізичної особи, а також із позовом до Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Еталон» про відшкодування моральної шкоди, заподіяної внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, котрі об`єднано в одне провадження ухвалою Міжгірського районного суду Закарпатської області від 03.05.2022.

На обґрунтування вимог посилалася на те, що 01.06.2021, біля 12 год. 00 хв., ОСОБА_2 , перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, керуючи технічно-справним автомобілем марки "ВАЗ 2107", р.н. НОМЕР_3 , разом з пасажиром ОСОБА_3 , рухаючись автодорогою "Хуст-Долина" в с.Вучкове у напрямку смт Міжгір`я Хустського району, навпроти будинку № 24, діючи в супереч вимогам 2.3 "б", 2.9 "а", 12.3 та 12.4 ПДР України, не врахував дорожні умови та дорожню обстановку та не забезпечив безпеку дорожнього руху, внаслідок чого не впорався з керуванням свого т/з та на прямому відрізку вказаної автодороги, допустив лобове зіткнення з автомобілем марки "Форд Транзіт" , р.н. НОМЕР_2 , під керуванням водія ОСОБА_4 , який на той момент припаркував свій т/з на лівій смузі руху у напрямку м.Хуст, повністю вимкнувши двигун та включив сигнал аварійної сигналізації. В результаті ДТП пасажир ОСОБА_3 вказаного автомобля під керуванням ОСОБА_2 , від отриманих тілесних ушкоджень загинув. 27.08.2021 за результатами проведеного досудового розслідування по факту вищевказаної ДТП, яка відбулася 01.06.2021, було повідомлено про підозру та складено обвинувальний акт відносно водія ОСОБА_2 , у порушенні правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує т/з, що спричинило потерпілому тяжкі тілесні ушкодження, тобто у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст. 286-1 КК України, відомості про які внесено до ЄРДР за № 0000161.

Зазначала, що цивільно-правова відповідальність водія зазначеного автомобіля на момент настання ДТП була застрахована у відповідача ПрАТ «Страхова компанія «Еталон» згідно полісу № АР/4729026. Позивачка ОСОБА_1 (дружина загиблого ОСОБА_3 ) звернулися до відповідача з повідомленням про ДТП та із заявами про виплату страхового відшкодування, пов`язаного з моральною шкодою в розмірі по 72000 грн. Однак ця виплата не здійснена відповідачем. Сторона позивача посилалася на положення статей 6, 22, 23, 27 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» № 1961-IV (далі -Закон № 1961-ІV), зокрема - настав страховий випадок ДТП, що сталося за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю та/або майну потерпілого; - шкодою внаслідок ДТП, є поряд з іншим, і шкода, пов`язана зі смертю потерпілого; - страховик відшкодовує моральну шкоду, заподіяну смертю фізичної особи; - загальний розмір відшкодування моральної шкоди, виходячи з дати настання ДТП і чинного на той час розміру мінімальної заробітної плати (6000 грн), становить 72000 грн, а тому позивачу належить цей розмір страхового відшкодування і Закон № 1961-ІV зобов`язує відповідача в особі ПрАТ «СК «Еталон» відшкодувати зазначений розмір моральної шкоди позивачу. А також позивачка просить стягнути з відповідача ОСОБА_2 моральну шкоду в сумі 150000 грн.

Перевіривши висновки суду першої інстанції щодо наявності об`єктивної неможливості розгляду цієї справи до вирішення іншої справи (кримінального провадження № 302/955/21), колегія суддів дійшла наступних висновків.

Згідно з ч. 1 ст. 22 Закону № 1961-ІV у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи.

Відповідно до статті 23 Закону № 1961-ІV шкодою, заподіяною життю та здоров`ю потерпілого внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, зокрема, є шкода, пов`язана зі смертю потерпілого.

Згідно із пунктом 27.1 статті 27 Закону № 1961-ІV страхове відшкодування шкоди, пов`язаної із смертю потерпілого, виплачується, якщо смерть потерпілого внаслідок дорожньо-транспортної пригоди настала протягом одного року після дорожньо-транспортної пригоди та є прямим наслідком цієї дорожньо-транспортної пригоди.

Стаття 27 Закону № 1961-ІV до поняття «шкоди, пов`язаної із смертю потерпілого», включає, зокрема, моральну шкоду, витрати на поховання та на спорудження надгробного пам`ятника.

Аналіз зазначених норм дає підстави дійти висновку про те, що у випадках, коли деліктні відносини поєднуються з відносинами обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, боржником у деліктному зобов`язанні в межах суми страхового відшкодування виступає страховик завдавача шкоди. Цей страховик, хоч і не завдав шкоди, але є зобов`язаним суб`єктом перед потерпілим, якому він виплачує страхове відшкодування замість завдавача шкоди у передбаченому Закон № 1961-ІV порядку.

Аналогічний правовий висновок викладено у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного цивільного суду від 01 липня 2020 року у справі № 554/858/19 (провадження № 61-6775св20).

Згідно з ч. 2 ст. 1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Особливістю відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, є те, що володілець небезпечного об`єкта зобов`язаний відшкодувати шкоду незалежно від його вини. Перед потерпілим мають однаковий обов`язок відшкодувати завдану шкоду як винні, так і невинні володільці об`єктів, діяльність з якими є джерелом підвищеної небезпеки.

В той же час, відповідно до ч. 5 ст. 1187 ЦК України особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого.

У статті 1166 ЦК України міститься законодавче визначення деліктної відповідальності за шкоду, завдану майну, та підстави її виникнення.

Так, для настання деліктної відповідальності необхідна наявність складу правопорушення, а саме: наявність шкоди; протиправна поведінка заподіювача шкоди; причинний зв`язок між шкодою та протиправною поведінкою заподіювача; вина. Зазначені підстави визнаються загальними, оскільки їх наявність необхідна для всіх випадків відшкодування шкоди, якщо інше не передбачено законом. Якщо закон змінює, обмежує або розширює коло підстав, необхідних для покладення відповідальності за завдану шкоду, то мова йде про спеціальні підстави відповідальності, що характеризують особливості тих чи інших правопорушень. Наприклад, завдання шкоди джерелом підвищеної небезпеки, володілець якого відповідає незалежно від наявності вини.

Особливість правил відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, полягає в наявності лише трьох підстав для відповідальності, а саме: наявність шкоди; протиправна дія заподіювача шкоди; наявність причинного зв`язку між протиправною дією та шкодою. Вина заподіювача шкоди не вимагається. Тобто особа, яка завдала шкоди джерелом підвищеної небезпеки, відповідає й за випадкове її завдання (без вини). Відповідальність такої особи поширюється до межі непереборної сили. Тому її називають підвищеною.

До аналогічних правових висновків дійшов Верховний Суд у постанові від 26 квітня 2022 року справа № 184/1461/20-ц.

У провадженні Міжгірського районного суду перебуває кримінальне провадження № 302/955/21 про обвинувачення ОСОБА_2 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого статтею 286-1 ч.3 КК України.

ПрАТ «СК «Еталон» було заявлено клопотання про зупинення провадження у даній цивільній справі, оскільки саме за результатами розгляду кримінального провадження можливо встановити, чи були дії заподіювача шкоди протиправними та чи шкоди не було завдано внаслідок непереборної сили.

Колегія погоджується з висновком суду першої інстанції щодо зупинення провадження у справі, оскільки саме за наслідками розгляду кримінального провадження щодо ОСОБА_2 може бути встановлено наявність всіх трьох підстав для цивільно-правової відповідальності водія джерела підвищеної небезпеки, в тому числі, протиправність дій заподіювача шкоди та наявність причинного зв`язку між протиправною дією та шкодою, а також відсутність обставин, які виключають відповідальність особи, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, передбачених ч. 5 ст. 1187 ЦК України.

Доводи апеляційної скарги не дають підстав для скасування оскаржуваної ухвали місцевого суду. У зв`язку з наведеним колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а оскаржену ухвалу залишити без змін.

Керуючись ст. 368, п. 1 ч. 1 ст. 374, ст. 375, ст. ст. 381-384 ЦПК України, апеляційний суд,

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , в інтересах якої діє адвокат Коневалик Андрій Васильович залишити без задоволення.

Ухвалу Міжгірського районного суду Закарпатської області від 21 липня 2022 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 12 грудня 2022 року.

Головуюча: Судді: