ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/6173/22 Справа № 201/4485/20 Суддя у 1-й інстанції - Антонюк О. А. Суддя у 2-й інстанції - Ткаченко І. Ю.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

28 грудня 2022 року Дніпровський Апеляційний суд у складі: головуючого - судді Ткаченко І.Ю.

суддів - Барильської А.П., Пищиди М.М.,

розглянувши у спрощеному позовному провадженні в м. Дніпро цивільну справу

за позовом Дніпровської міської ради до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , треті особи: Приватний нотаріус Дніпровського міського нотаріального округу Румянцева Ірина Олексіївна та Департамент адміністративних послуг та дозвільних процедур Дніпровської міської ради про визнання недійсним договору купівлі-продажу, припинення права власності, скасування записів про державну реєстрацію права власності, зобов`язання вчинити певні та стягнення судових витрат

за апеляційною скаргою Дніпровської міської ради

на ухвалу Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 04 квітня 2022 року, -

В С Т А Н О В И В:

15 травня 2020 року Дніпровська міська рада звернулася до суду із позовом до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , треті особи: приватний нотаріус Дніпровського міського нотаріального округу Румянцева Ірина Олексіївна та Департамент адміністративних послуг та дозвільних процедур Дніпровської міської ради про визнання недійсним договору купівлі-продажу, припинення права власності, скасування записів про державну реєстрацію права власності, зобов`язання вчинити певні.

У березні 2022 року Дніпровська міська рада звернулася до суду із заявою про забезпечення позову, в якій просила: накласти арешт на торгівельний павільйон загальною площею 159.1 м. (літера А-1), реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 101, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 та складається з: торгового приміщення № 1 площею 25.4 м; торгового приміщення № 2 площею 14,3 м; торгового приміщення № 3 площею 11,8 м; торгового приміщення № 4 площею 11,8 м; торгового приміщення № 5 площею 19,1 м; торгового приміщення № 6 площею 19.1 м; торгового приміщення № 7 площею 19,1 м; торгового приміщення № 8 площею 19,1 м; торгового приміщення № 9 площею 19,4 м. Заборонити Товариству з обмеженою відповідальністю «ТОЧКА-М», а також будь-яким іншим особам вчиняти будь-які дії (купівля-продаж, міна, найм, виділ часток та інше) по відчуженню, реалізації, передачі іншим особам та переоформленню документів на торгівельний павільйон загальною площею 159.1 м. (літера А-1), реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 101, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 та складається з: торгового приміщення № 1 площею 25.4 м; торгового приміщення № 2 площею 14,3 м; торгового приміщення № 3 площею 11,8 м; торгового приміщення № 4 площею 11,8 м; торгового приміщення № 5 площею 19,1 м; торгового приміщення № 6 площею 19.1 м; торгового приміщення № 7 площею 19,1 м; торгового приміщення № 8 площею 19,1 м; торгового приміщення № 9 площею 19,4 м. Заборонити державному реєстратору вчиняти будь-які дії (в тому числі реєстрацію та перереєстрацію права власності, внесення записів про накладення арештів, заборон на відчуження, записів про іпотеку та інші дії передбачені чинним законодавством), окрім дій по виконанню ухвали суду про забезпечення даного позову по цій справі на торгівельний павільйон загальною площею 159.1 м. (літера А-1), реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 101, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 та складається з: торгового приміщення № НОМЕР_1 площею 25.4 м; торгового приміщення № 2 площею 14,3 м; торгового приміщення № 3 площею 11,8 м; торгового приміщення № 4 площею 11,8 м; торгового приміщення № 5 площею 19,1 м; торгового приміщення № 6 площею 19.1 м; торгового приміщення № 7 площею 19,1 м; торгового приміщення № 8 площею 19,1 м; торгового приміщення № 9 площею 19,4 м., оскільки до суд подано вище вказаний позов та дії відповідачів свідчать про те, що існує велика ймовірність вчинення в подальшому відповідачами як юридичних так і фактичних дій, спрямованих на порушення права власності позивача на земельну ділянку, які можуть призвести до виникнення нових судових спорів, відчуження даного об`єкту нерухомого майна може в подальшому покласти на позивача тягар повернення земельної ділянки від третіх осіб, що спричинить додаткові витрати для відновлення порушених прав, тому, на основі наведеного, існує необхідність у забезпеченні позову, оскільки, не забезпечення позову може призвести до утруднення та унеможливлення виконання рішення суду. Без вжиття заходів забезпечення заявленого позову захист прав та інтересів буде неможливим, а для їх відновлення необхідно буде докласти значних зусиль та витрат.

Ухвалою Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 04 квітня 2022 року відмовлено у задоволенні заяви про забезпечення позову.

Ухвала суду мотивована тим, що в заяві не обґрунтовано необхідність забезпечення позову таким шляхом, що зазначено у заяві (арешт майна, що належить відповідачу, а також заборони вчиняти певні дії); не зазначено, яким чином може сприяти виконанню рішення суду вказані заходи забезпечення позову, крім того не зазначено обставини та не надано документи, які б свідчили про те, що дійсно існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову. Крім того, суд вказав, що арешт є крайнім заходом забезпечення позову та полягає у проведенні його опису, оголошенні заборони розпоряджатися ним, а в разі потреби - обмеженні права користування майном або його вилученні у власника.

В апеляційній скарзі Дніпровська міська рада посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права просила ухвалу скасувати та ухвалити нове судове рішення про задоволення заяви про забезпечення позову.

Апеляційна скарга обґрунтована тим, що обраний позивачем вид забезпечення позову відповідає позовним вимогам. Крім того, апелянт вказав, що предметом позову є, в тому числі, земельна ділянка, на якій було самочинно побудовано будівлю підприємства торгівлі, а тому спір виник з приводу незаконного заволодіння земельною ділянкою.

Перевіривши законність та обґрунтованість ухвали суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених вимог, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Згідно з ч. 1-2 ст.149 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Статтею 150 ЦПК України визначено перелік видів забезпечення позову, у пунктах 1, 2 якої передбачено, що позов може забезпечуватись, зокрема, накладенням арешту на майно та забороною вчиняти певні дії.

Тобто, метою забезпечення позову є вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій із боку відповідача з тим, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, в тому числі задля попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення.

Частиною 3 ст. 150 ЦПК України передбачено, що заходи забезпечення позову, крім арешту морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги, мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України у п. 4 постанови від 22 грудня 2006 року № 9 "Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову", розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Також заходи забезпечення позову повинні узгоджуватися з предметом та підставами позову, а особа, що заявляє про необхідність вжиття заходів забезпечення позову судом, зобов`язана довести зв`язок між неприйняттям таких заходів і утрудненням чи неможливістю виконання судового рішення.

Судом встановлено, що предметом позову є вимога зобов`язання повернути земельну ділянку загальною площею 159, 1 кв.м. розташовану за адресою: АДРЕСА_1 , привівши її у придатний для використання стан, шляхом знесення самочинно побудованого нерухомого майна , яке сладається з торгівельного павільйону, літ А-1, площею 159,1 кв. м.

Забезпечення позову - це сукупність процесуальних дій, які гарантують виконання рішення суду в разі задоволення позовних вимог. По суті забезпечення позову є встановленням судом обмежень суб`єктивних прав, свобод та інтересів відповідача, або пов`язаних з ним інших осіб в інтересах забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя і задоволених претензій позивача (заявника). Вжиття заходів забезпечення позову є правом суду, а не його обов`язком. Тому, при вирішенні питання щодо заяви про забезпечення позову суд враховує не лише доводи, викладені у відповідній заяві, а й інші наявні матеріали цивільної справи.

При цьому при вирішенні питання про забезпечення позову суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням такого: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу.

Адекватність заходу забезпечення позову, що застосовується судом, визначається його відповідністю вимогам, на забезпечення яких він вживається. Оцінка такої відповідності здійснюється судом, зокрема, з урахуванням співвідношення права (інтересу), про захист якого просив заявник, та інтересів сторін та інших учасників судового процесу.

Відповідно до вимог ч.4 ст.263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 12 лютого 2020 року у справі №381/4019/18 (провадження №14-729цс19) вказано, що співмірність передбачає співвідношення судом негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати внаслідок невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, вартості майна, на яке він заявляє клопотання накласти арешт, чи майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії. Заходи забезпечення позову застосовуються для того, щоб гарантувати виконання можливого рішення суду і повинні застосовуватися лише в разі необхідності, оскільки безпідставне звернення до таких дій може спричинити порушення прав та законних інтересів інших осіб чи учасників процесу. Розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Як вбачається з вимог заяви про забезпечення позову, заявник просить забезпечити позов декількома видами забезпечення позову, зокрема, шляхом накладення арешту на спірне нерухомо майно та шляхом заборони вчиняти дії щодо відчуження та перереєстрації і переоформлення права власності на спірне майно, а також заборони вносити зміни до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно вчиняти будь-які дії, в тому числі реєстрацію та перереєстрацію права власності, внесення записів про накладення арештів, заборон на відчуження, записів про іпотеку та інше.

Крім того, вирішуючи питання щодо забезпечення позову колегія суддів враховує, що обґрунтованою підставою для забезпечення позову має бути існування очевидної загрози порушення законних прав та інтересів позивача у справі в разі невжиття заходів забезпечення позову та ефективність способу забезпечення позову для упередження порушення та відновлення порушених прав та інтересів позивача.

Під час вирішення питання про забезпечення позову суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням такого: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу.

Види забезпечення позову застосовуються для того, щоб гарантувати виконання рішення суду, у разі задоволення позову, а таке рішення може бути постановлено тільки відповідно до заявлених позовних вимог.

Відповідно заходи забезпечення позову повинні застосовуватись лише у разі необхідності та бути співмірними із заявленими позовними вимогами, оскільки безпідставне забезпечення позову може призвести до порушення прав і законних інтересів інших осіб.

Тобто, метою забезпечення позову є вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій відповідача, за яким зареєстровано право власності, що оскаржується позивачем, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на його користь, у тому числі для запобігання потенційним труднощам щодо подальшого виконання такого рішення.

Сукупний аналіз даних положень законодавства дає підстави вважати, що при вирішенні питання про застосування заходів забезпечення позову, суд повинен, крім іншого, з`ясувати відомості про особу відповідача та про належність йому майна, про накладення арешту на яке просить інша сторона.

Однак, в заяві про забезпечення позову не наведено належних та переконливих доказів на підтвердження того, що невжиття заходів забезпечення позову шляхом накладення на спірне нерухоме майно арешту може ефективно забезпечити матеріально-правовий інтерес позивача від можливих недобросовісних дій із боку відповідача та буде співмірним із заявленими позовними вимогами, та невжиття саме такого виду забезпечення позову істотно ускладнить чи унеможливить виконання можливого рішення суду про задоволення позову, з огляду на те, що поняття арешту майна включає в себе лише позбавлення особи можливості користуватися своєю власністю, яке є похідним від права власності особи, однак не позбавляє її здійснити дії, направлені на зміну власника нерухомого майна.

Вимоги міської ради про заборону Товариству з обмеженою відповідальністю «ТОЧКА-М», а також будь-яким іншим особам вчиняти будь-які дії (купівля-продаж, міна, найм, виділ часток та інше) по відчуженню, реалізації, передачі іншим особам та переоформленню документів на торгівельний павільйон загальною площею 159.1 м. (літера А-1), реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 101, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 та складається з: торгового приміщення № 1 площею 25.4 м; торгового приміщення № 2 площею 14,3 м; торгового приміщення № 3 площею 11,8 м; торгового приміщення № 4 площею 11,8 м; торгового приміщення № 5 площею 19,1 м; торгового приміщення № 6 площею 19.1 м; торгового приміщення № 7 площею 19,1 м; торгового приміщення № 8 площею 19,1 м; торгового приміщення № 9 площею 19,4 м., колегія суддів вважає незаконним, оскільки як вбачається з інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно власником спірного майна є ТОВ Точка-М , проте вказане товариство не залучено до справи , і доказів такого апелянтом не надано, хоч і зазначено про майбутнє залучення.

Розглядаючи вимогу заяви щодо заборону державному реєстратору прав на нерухоме майно вносити зміни до Державного реєстру речових прав на спірне нерухоме майно вчиняти будь-які дії, окрім дій по виконанню ухвали суду про забезпечення позову, колегія суддів також не приймає до уваги, оскільки такі вимоги направлені на обмеження державного реєстратора у здійсненні його службових повноважень, направлених на реєстрацію набуття, припинення чи зміни майнових прав та буде створювати для невизначеного кола осіб обмеження в їх правах.

Враховуючи викладене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про відсутність правових підстав для забезпечення позову.

Доводи апеляційної скарги про те, що обраний позивачем вид забезпечення позову відповідає позовним вимогам, - колегія суддів вважає безпідставними, необґрунтованими та такими, що спростовуються матеріалами справи.

Інші твердження апелянта колегією суддів перевірені та визнані такими, що не впливають на законність оскаржуваної ухвали.

Враховуючи викладене, колегія суддів приходить до висновку, що при розгляді вказаної заяви, судом першої інстанції було дотримано вимоги процесуального закону, а тому оскаржувана ухвала як законна та обґрунтована підлягає залишенню без змін, а апеляційна скарга без задоволення.

Керуючись ст. 259, 367, 374, 375, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Дніпровської міської ради залишити без задоволення.

Ухвалу Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 04 квітня 2022 року - залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів в передбаченому законом порядку.

Судді: