ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/8569/22 Справа № 197/201/22 Суддя у 1-й інстанції - Шевченко О. В. Суддя у 2-й інстанції - Тимченко О. О.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 грудня 2022 року м.Кривий Ріг

справа № 197/201/22

провадження № 22-ц/803/8569/22

Дніпровський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ :

головуючого - Тимченко О.О.,

суддів: Мірути О.А., Хейло Я.В.,

учасники справи:

позивач Акціонерне товариство Комерційний банк «ПриватБанк»,

відповідач ОСОБА_1 ,

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін в приміщенні Дніпровського апеляційного суду в м. Кривий Ріг Дніпропетровської області цивільну справу № 197/201/22 за позовом Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

за апеляційною скаргою Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк»,

на заочне рішення Широківського районного суду Дніпропетровської області від 29 серпня 2022 року (суддя Шевченко О.В.),ухвалене в приміщенні Широківського районного суду Дніпропетровської області, повне судове рішення складено 29 серпня 2022 року,

В С Т А Н О В И В:

КОРОТКИЙ ЗМІСТ ПОЗОВНИХ ВИМОГ

В лютому 2022 року АТ КБ «ПриватБанк» звернулося до Широківського районного суду Дніпропетровської області з позовом до ОСОБА_1 , в обґрунтування якого посилалося на те, що між сторонами було укладено договір про надання банківських послуг № б/н від 18.11.2005 року, згідно з яким відповідачу було відкрито картковий рахунок із кредитним лімітом, який надалі було збільшено до 15 000 грн, надано у користування кредитну картку. Відповідач свої зобов`язання за кредитним договором належним чином не виконав, не надавав своєчасно кошти для погашення заборгованості за борговими зобов`язаннями, у зв`язку з чим станом на 27.01.2022 року у нього виникла заборгованість у розмірі 11 273,65 грн, з яких 8 945,30 грн заборгованість за простроченим тілом кредиту; 2 328,35 грн заборгованість за простроченими відсотками.

Позивач просив суд стягнути заборгованість за кредитним договором про надання банківських послуг № б/н від 18.11.2005 року в розмірі 11 273,65 грн та судові витрати в розмірі 2 481,00 грн.

КОРОТКИЙ ЗМІСТ СУДОВОГО РІШЕННЯ СУДУ ПЕРШОЇ ІНСТАНЦІЇ

Заочним рішенням Широківського районного суду Дніпропетровської області від 29 серпня 2022 року в задоволенні позову АТ КБ «ПриватБанк» відмовлено.

Судове рішення мотивоване тим, що позивачем не доведено, що 18.11.2005 року на зазначеній у договорі картці № НОМЕР_1 було встановлено кредитний ліміт, а отже банк не виконав свої зобов`язання за договором, що за договором б/н від 18.11.2005 року у відповідача виникла заборгованість, що без наданих підтверджень про погодження з конкретними запропонованими відповідачу Правилами, надані банком Правила не можуть розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із відповідачем кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджують зазначених обставин, а відповідно до частини 3 статті 12 ЦПК України кожна сторона має довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень, нарахована позивачем заборгованість не підлягає стягненню.

КОРОТКИЙ ЗМІСТ ВИМОГ АПЕЛЯЦІЙНОЇ СКАРГИ

В апеляційній скарзі, поданій до апеляційного суду, АТ КБ «ПриватБанк» посилається на порушення норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити в повному обсязі.

УЗАГАЛЬНЕННЯ ДОВОДІВ ОСОБИ, ЯКА ПОДАЛА АПЕЛЯЦІЙНУ СКАРГУ

Апеляційна скарга мотивована тим, що відповідач особистим підписом погодився з тим, що анкета-заява про приєднання до Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку разом з Умовами та правилами надання банківських послуг і Тарифами, складають між ним та позивачем договір про надання банківських послуг; він ознайомився та згоден з Умовами та правилами надання банківських послуг; а також Тарифами банку, які були надані йому для ознайомлення в письмовому вигляді, про що свідчить його підпис на вказаній заяві. Щодо встановлення та зміни кредитного ліміту Банк керувався пунктами 2.1.1.2.3, 2.1.1.2.4 Договору, на підставі яких відповідач при укладанні договору дав свою згоду щодо прийняття будь-якого розміру кредитного ліміту та його зміну за рішенням та ініціативою Банку. В подальшому картка була пере випущена та відповідач отримав нові картки з продовженням строком дії. Крім того, Банком надано суду первинні бухгалтерські документи про видачу та сплату коштів за кредитним договором. Надана виписка по карткових рахунках та розрахунок заборгованості є належними та допустимими доказами у справі. З самої виписки випливає, що відповідач користувався кредитними коштами, знімав кошти в банкоматах, розраховувався за товари та послуги, відповідач також частково погашав наявну заборгованість та продовжував користуватися кредитними коштами у вигляді кредитного ліміту на платіжній картці. Також посилається на те, що сторони узгодили оплату процентів за користування кредитними коштами, а також розмір процентної ставки в заяві-анкеті від 18 листопада 2005 року, яка підписана особисто відповідачем. В наданій заяві встановлена базова відсоткова ставка за користування кредитом (36%), тип кредитної картки, валюта кредиту, порядок погашення тощо.

УЗАГАЛЬНЕННЯ ДОВОДІВ ТА ЗАПЕРЕЧЕНЬ ІНШІХ УЧАСНИКІВ СПРАВИ

Відзив на апеляційну скаргу до суду апеляційної інстанції не надходив.

Відповідно до частини 3 статті 360 ЦПК України, відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

ФАКТИЧНІ ОБСТАВИНИ СПРАВИ, ВСТАНОВЛЕНІ СУДОМ

ОСОБА_1 звернувся до ЗАТ КБ «ПриватБанк», правонаступником якого є АТ КБ «ПриватБанк», з метою отримання банківських послуг, у зв`язку з чим підписав заяву № б/н від 18 листопада 2005 року. Згідно з заявою відповідач просив відкрити рахунок та оформити кредитну карту зі строком дії до 17.11.2007 року, тип кредитного ліміту фінансовий фіксований, сума кредитного ліміту 3 000 грн, базова процентна ставка 3% на місяць із розрахунку 360 днів у році, строк дії кредитного ліміту 17.11.2007 року, порядок погашення заборгованості щомісячними платежами у розмірі 7% від суми заборгованості. В заяві зазначено, що відповідач надає згоду на те, що ця заява разом з Умовами надання банківських послуг, Правилами користування платіжної карти і Тарифами складають між сторонами договір про надання банківських послуг. Крім того, у заяві зазначено номер карти, а саме: НОМЕР_1 , дата відкриття 18.11.2005 року.

Відповідно до пункту 1 Статуту АТ КБ «ПриватБанк», затвердженого постановою КМУ від 05.06.2019 № 594, на підставі рішення установчих зборів акціонерів від 06.07.2000 Комерційний банк «ПриватБанк» був реорганізований шляхом зміни організаційно-правової форми у закрите акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк».

Згідно з пунктом 1 Статуту АТ КБ «ПриватБанк» рішенням загальних зборів акціонерів від 30.04.2009 року було змінено тип Банку на ПАТ КБ «ПриватБанк». Наказом Мінфіну від 21.05.2018 № 519 (рішенням єдиного акціонера Банку) було змінено тип Банку на приватне та його найменування на АТ КБ «ПриватБанк».

Згідно з наданим позивачем розрахунком заборгованості за договором № б/н від 18.11.2005 року, укладеного між сторонами, станом на 27.01.2022 відповідачем: погашена заборгованість за тілом кредиту у розмірі 8 351,39 грн, погашена заборгованість за простроченим тілом кредиту у розмірі 4 859,02 грн, погашена заборгованість за нарахованими відсотками у розмірі 2 890,58 грн, погашена заборгованість за простроченими відсотками у розмірі 2 350,45 грн; крім того, станом на 27.01.2022 року у відповідача наявна заборгованість: за простроченим тілом кредиту у розмірі 8 945,30 грн, за простроченими відсотками у розмірі 2 328,35 грн.

Відповідно до виписки за договором № б/н за період з 31.10.2005 року по 31.01.2022 року 08.11.2005 року на картці НОМЕР_2 було встановлено кредитний ліміт у розмірі 3 000 грн, операції на картці НОМЕР_1 проводилися до 26.11.2008 року. Станом на 01.01.2022 року залишок після операції становить 11 273,65 грн, що відповідно до виписки, є залишком за договором № б/н за період 31.10.2005-31.01.2022.

Згідно з довідкою АТ КБ «ПриватБанк» про надані кредитні картки за кредитним договором № б/н (дата не вказана) картка № НОМЕР_1 була відкрита 18.11.2005 року, термін її дії 11/08, картка № НОМЕР_2 була відкрита 31.10.2005 року, термін її дії 11/11.

ПОЗИЦІЯ АПЕЛЯЦІЙНОГО СУДУ

Згідно із статтею 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Апеляційна скарга АТ КБ «ПриватБанк» задоволенню не підлягає.

МОТИВИ З ЯКИХ ВИХОДИВ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД, ТА ЗАСТОСОВАНІ НОРМИ ПРАВА

Відповідно до частини 1 статті 367 ЦПК України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до частини 13 статті 7 ЦПК України, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Частиною 4 статті 19 ЦПК України передбачено, що спрощене позовне провадження призначене для розгляду: малозначних справ; справ, що виникають з трудових відносин; справ про надання судом дозволу на тимчасовий виїзд дитини за межі України тому з батьків, хто проживає окремо від дитини, у якого відсутня заборгованість зі сплати аліментів та якому відмовлено другим із батьків у наданні нотаріально посвідченої згоди на такий виїзд; справ незначної складності та інших справ, для яких пріоритетним є швидке вирішення справи.

Згідно із пунктами 1, 3 частини 6 статті 19 ЦПК України для цілей цього Кодексу малозначними справами є справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб; справи про стягнення аліментів.

Відповідно до частини 1 статті 368 ЦПК України, справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими цією главою. Відповідно до частини 3 цієї статті розгляд справ у суді апеляційної інстанції здійснюється в судовому засіданні з повідомленням учасників справи, крім випадків, передбачених статтею 369 цього Кодексу.

Відповідно до частини 1 статті 369 ЦПК України, апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Зважаючи на те, що ціна позову в даній справі є меншою ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, розгляд апеляційної скарги здійснюється без повідомлення сторін.

У частині третій статті 3 ЦПК України визначено, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Згідно з частиною першою, другою та п`ятою стаття 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватись на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Вказаним вимогам закону рішення суду першої інстанції відповідає.

Відмовляючи в задоволенні позову АТ КБ «ПриватБанк», суд першої інстанції виходив з того, що позивачем не доведено, що 18.11.2005 року на зазначеній у договорі картці № НОМЕР_1 було встановлено кредитний ліміт, а отже банк не виконав свої зобов`язання за договором, що за договором б/н від 18.11.2005 року у відповідача виникла заборгованість, що без наданих підтверджень про погодження з конкретними запропонованими відповідачу Правилами, надані банком Правила не можуть розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із відповідачем кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджують зазначених обставин, а відповідно до частини 3 статті 12 ЦПК України кожна сторона має довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень, нарахована позивачем заборгованість не підлягає стягненню.

Такий висновок суду першої інстанції є правильним та таким, що ґрунтується на вимогах чинного законодавства.

Відповідно до частин першої, другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).

Частиною другою статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України).

Згідно із частиною першою статті 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги.

За змістом статті 634 цього Кодексу договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Отже, припис абзацу 2 частини першої статті 1048 ЦК України про щомісячну виплату процентів до дня повернення позики у разі відсутності іншої домовленості сторін може бути застосований лише у межах погодженого сторонами строку кредитування.

Згідно зі статтею 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Таким чином, в разі укладення договору кредитного договору проценти за користування позиченими коштами поділяються на встановлені законом (розмір та підстави стягнення яких визначаються актами законодавства) та договірні (розмір та підстави стягнення яких визначаються сторонами в самому договорі).

Положеннями статті 76 ЦПК України встановлено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Апеляційний суд виходить з того, що підставою звернення АТ КБ «ПриватБанк» до суду з даним позовом є неналежне виконання відповідачем своїх зобов`язань за заявою № б/н від 18 листопада 2005 року.

В самій заяві від 18 листопада 2005 року сторони передбачили тип карти, валюту, строк дії, тип кредитного ліміту, суму кредитного ліміту, базову процентну ставку, строк дії кредитного ліміту, порядок погашення заборгованості. Крім того, в заяві зазначено номер картки: НОМЕР_1 .

Разом з тим, згідно з довідкою та випискою АТ КБ «ПриватБанк» кредитний ліміт в розмірі 3 000,00 грн було встановлено відповідачу ОСОБА_1 08.11.2005 року на картку НОМЕР_2 , відкриту 31.10.2005 року.

Тобто, кредитний ліміт було встановлено відповідачу до підписання заяви від 18 листопада 2005 року та на іншу картку.

За таких обставин, апеляційний суд погоджується з висновком суду першої інстанції стосовно того, що позивачем не доведено, що 18 листопада 2005 року на зазначеній в заяві картці було встановлено кредитний ліміт.

Встановивши, що з письмових доказів, наданих позивачем у справі, неможливо встановити факт надання кредитного ліміту на картку, зазначену в договорі від 18 листопада 2005 року, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про неможливість визначення розміру заборгованості за договором, оскільки його розрахунок виходить безпосередньо з розміру наданого банком кредиту.

Посилання в апеляційній скарзі на те, що виписка за договором, згідно з якою відповідач після отримання картки неодноразово здійснював операції як щодо зняття готівки з карткового рахунку, так і часткового погашення заборгованості за кредитом, підтверджує отримання відповідачем кредитної картки і користування встановленим на ній кредитним лімітом та згоду з умовами кредитування, колегія суддів не приймає до уваги, оскільки, по-перше, зі змісту виписки неможливо встановити її належність до конкретного договору, оскільки в ній не зазначено ані номер договору, ані дату укладення; по-друге, дана виписка містить інформацію, починаючи з 31 жовтня 2005 року, тобто до підписання заяви, на підставі невиконання умов якої, АТ КБ «ПриватБанк» просить стягнути з відповідача заборгованість. А тому не доводить факт отримання кредиту саме 18 листопада 2005 року та, відповідно, наявності заборгованості за вказаною заявою.

Таким чином, висновок суду першої інстанції стосовно недоведення позивачем заявленого ним позову підтверджено письмовими доказами, наявними в матеріалах справи, та не спростовано доводами апеляційної скарги.

При вирішенні даної справи суд першої інстанції правильно визначив характер правовідносин між сторонами, правильно застосував закон, що їх регулює, а ухвалене у справі рішення відповідає критеріям законності і обґрунтованості.

Наведені в апеляційній скарзі доводи були предметом дослідження в суді першої інстанції з наданням відповідної правової оцінки всім фактичним обставинам справи, яка ґрунтується на вимогах законодавства, і з якою погоджується суд апеляційної інстанції.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Суд апеляційної інстанції враховує положення практики Європейського Суду з прав людини про те, що право на обґрунтоване рішення не вимагає детальної відповіді судового рішення на всі доводи висловлені сторонами. Крім того, воно дозволяє вищим судам просто підтверджувати мотиви, надані нижчими судами, не повторюючи їх (справ «Гірвісаарі проти Фінляндії», п.32.)

Пункт 1 статті 6 Конвенції не вимагає більш детальної аргументації від апеляційного суду, якщо він лише застосовує положення для відхилення апеляції відповідно до норм закону, як такої, що не має шансів на успіх, без подальших пояснень (Burg and others v. France (Бюрг та інші проти Франції), (dec.); Gorou v. Greece (no.2) (Гору проти Греції №2) [ВП], § 41.

ВИСНОВКИ ЗА РЕЗУЛЬТАТАМИ РОЗГЛЯДУ АПЕЛЯЦІЙНОЇ СКАРГИ

Згідно із статтею 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Рішення суду першої інстанції ухвалене з додержанням норм матеріального і процесуального права, підстави для скасування судового рішення в межах доводів та вимог апеляційних скарг відсутні, а тому апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

РОЗПОДІЛ СУДОВИХ ВИТРАТ

Відповідно до підпункту «в» пункту 4 частини першої статті 382 ЦПК України суд апеляційної інстанції повинен вирішити питання про розподіл судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції.

Оскільки апеляційну скаргу залишено без задоволення, підстав для нового розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи у суді першої та апеляційної інстанції, немає.

Керуючись статтями 367, 369, 374, 375, 382, 384 ЦПК України, апеляційний суд, -

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» залишити без задоволення.

Заочне рішення Широківського районного суду Дніпропетровської області від 29 серпня 2022 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає крім випадків, передбачених пунктом 2 частини 3 статті 389 Цивільного процесуального кодексу України.

Головуючий О.О.Тимченко

Судді О.А. Мірута

Я.В. Хейло