Ухвала

30 листопада 2022 року

м. Київ

справа № 718/1816/21

провадження № 61-3528св22

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Синельникова Є. В.,

суддів: Білоконь О. В., Осіяна О. М., Сакари Н. Ю.,

Шиповича В. В. (суддя-доповідач),

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідачі: акціонерне товариство «Альфа-Банк», приватний нотаріус Чернівецького міського нотаріального округу Козлова Наталія Володимирівна,

розглянув в порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу акціонерного товариства «Альфа-Банк» на постанову Чернівецького апеляційного суду, у складі колегії суддів: Височанської Н. К.,

Владичана А. І., Литвинюк І. М., від 25 лютого 2022 року,

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст позовних вимог

У липні 2021 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до акціонерного товариства «Альфа-Банк» (далі - АТ «Альфа-Банк»), приватного нотаріуса Чернівецького міського нотаріального округу Козлової Н. В. про визнання протиправним та скасування рішення про державну реєстрацію права власності, поновлення права власності.

Позовна заява ОСОБА_1 мотивована тим, що 04 липня 2007 року між ОСОБА_1 та акціонерним-комерційним банком соціального розвитку «Укрсоцбанк» (далі - АКБСР «Укрсоцбанк») було укладено кредитний договір № 335, за яким кредитор зобов`язувався передати позичальнику кредитні кошти в сумі 99 000 доларів США зі сплатою 13,5% річних, строком до 03 липня 2022 року.

У забезпечення виконання зобов`язання за вказаним кредитним договором було укладено іпотечний договір № 335, предметом якого були житловий будинок та земельна ділянка за адресою:

АДРЕСА_1 . Власником нерухомого майна на момент укладення кредитного договору та договору іпотеки був позивач.

22 квітня 2021 року АТ «Альфа-Банк» звернулось до приватного нотаріуса Козлової Н. В. з метою реєстрації за банком права власності на житловий будинок, який був предметом іпотеки. Того ж дня, приватним нотаріусом прийнято рішення (індексний номер 57805252) про реєстрацію за

АТ «Альфа-Банк» права власності на вказаний житловий будинок.

ОСОБА_1 вважав протиправною проведену державну реєстрацію щодо предмета іпотеки, оскільки на його адресу не надходило жодних повідомлень від банку щодо звернення стягнення на іпотечне майно.

Крім того, звернення стягнення на предмет іпотеки відбулось всупереч дії мораторію, запровадженого Законом України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті», та без згоди позивача.

Посилаючись на викладене та остаточно сформулювавши позовні вимоги, ОСОБА_1 просив суд:

- визнати протиправним рішення, індексний номер 57805252, прийняте приватним нотаріусом Чернівецького міського нотаріального округу Козловою Н. В., про реєстрацію права власності на житловий будинок за адресою: АДРЕСА_1 , за АТ «Альфа-Банк»;

- скасувати рішення про державну реєстрацію права власності в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно щодо реєстрації за

АТ «Альфа-Банк» права приватної власності на вказаний житловий будинок від 22 квітня 2021 року 15:38:18, номер запису права власності № 41644765, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 225;

- поновити у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно право приватної власності на спірний житловий будинок за ОСОБА_1 на підставі рішення Кіцманського районного суду Чернівецької області

№ 2-1347/2006 від 26 жовтня 2006 року.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Кіцманського районного суду Чернівецької області, у складі судді Мізюка В. М., від 01 листопада 2021 року у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено.

Суд першої інстанції виходив з того, щозастереження в іпотечному договорі прирівнюється до договору про задоволення вимог іпотекодержателя за своїми правовими наслідками та передбачає передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов`язання. При цьому державним реєстратором в повній відповідності до вимог статті 18 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» було вчинено реєстраційні дії щодо переходу права власності на предмет іпотеки до іпотекодержателя, адже іпотекодержатель надав передбачені законом документи для такої реєстраційної дії.

Посилання позивача на неотримання ним повідомлення про усунення порушень визнані безпідставними, оскільки ОСОБА_1 не надав суду жодних доказів отримання такого повідомлення іншою особою, а не ним особисто, або взагалі його неотримання.

Також суд першої інстанції вважав необґрунтованими посилання позивача на Закон України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті», оскільки спірна реєстрація права власності була проведена 22 квітня 2021 року, тобто тоді коли вказаний Закон не був чинним. Натомість Закон України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо споживчих кредитів, наданих в іноземній валюті», яким було фактично продовжено дію мораторію - набрав чинності 23 квітня 2021 року.

Водночас районний суд зауважив, що 16 січня 2020 року було внесено зміни до статті 26 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» і такого способу захисту порушених речових прав як скасування рішення про проведену державну реєстрацію права,

без вимоги про припинення зміну або визнання речового права законом не передбачено.

Відмовляючи у задоволенні вимог до державного реєстратора, суд дійшов висновку, що він не є належним відповідачем.

Короткий зміст постанови апеляційного суду

Постановою Чернівецького апеляційного суду від 25 лютого 2022 року рішення Кіцманського районного суду Чернівецької області

від 01 листопада 2021 року в частині вирішення позовних вимог ОСОБА_1 до АТ «Альфа-Банк» скасовано та ухвалено нове рішення про задоволення позову в цій частині.

Визнано протиправним рішення, індексний номер 57805252, прийняте приватним нотаріусом Чернівецького міського нотаріального округу Козловою Н. В., про реєстрацію права власності на житловий будинок за адресою: АДРЕСА_1 , за АТ «Альфа-Банк».

Скасовано рішення про державну реєстрацію права власності в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно щодо реєстрації за

АТ «Альфа-Банк» права приватної власності на спірний житловий будинок від 22 квітня 2021 року, номер запису права власності № 41644765, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 225.

Поновлено у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно право приватної власності на вказаний житловий будинок за ОСОБА_1 на підставі рішення Кіцманського районного суду Чернівецької області

№ 2-1347/2006 від 26 жовтня 2006 року.

Рішення суду першої інстанції в частині позовних вимог ОСОБА_1 до приватного нотаріуса Чернівецького міського нотаріального округу Козлової Н. В. залишено без змін.

Колегія суддів, частково задовольняючи позовні вимоги, виходила з того, що позивач, остаточно сформулювавши позовні вимоги обрав належний спосіб захисту порушеного права.

Крім того, апеляційний суд вважав, що з огляду на положення Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» під час дії мораторію не може бути звернуто примусове стягнення на спірний житловий будинок, площа якого становить 209,9 кв. м та який використовується позивачем як місце постійного проживання.

Доводи банку про те, що оспорювана реєстрація права власності проведена 22 квітня 2021 року, тобто коли Закон України «Про мораторій на стягнення майна, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» не був чинним, суд відхилив, як необґрунтовані, звернувши увагу на те, що

13 квітня 2021 року Верховною Радою України прийнято Закон України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо реструктуризації зобов`язань за кредитами в іноземній валюті та адаптації процедур неплатоспроможності фізичних осіб», яким продовжено дію мораторію.

Короткий зміст вимог касаційної скарги

У касаційній скарзі АТ «Альфа-Банк», посилаючись на неправильне застосування апеляційним судом норм матеріального права і порушення норм процесуального права, просить оскаржену постанову апеляційного суду скасувати, залишивши в силі рішення суду першої інстанції.

Надходження касаційної скарги до суду касаційної інстанції

08 квітня 2022 року АТ «Альфа-Банк» подав касаційну скаргу на постанову Чернівецького апеляційного суду від 25 лютого 2022 року.

Ухвалою Верховного Суду від 07 червня 2022 року відкрито касаційне провадження в указаній справі та витребувано її матеріали із районного суду.

У червні 2022 року матеріали справи надійшли до Верховного Суду.

Ухвалою Верховного Суду від 02 листопада 2022 року справу призначено до розгляду у складі колегії із п`яти суддів в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи.

Аргументи учасників справи

Доводи особи, яка подала касаційну скаргу

Підставою касаційного оскарження судових рішень заявник зазначає неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, а саме застосування норм права без урахування висновків, викладених у постановах Великої Палати Верховного Суду від 07 липня 2020 року у справі № 438/610/14-ц, від 29 вересня

2020 року у справі № 378/596/16-ц, від 26 січня 2021 року у справі

№ 522/1528/15-ц, від 28 січня 2020 року у справі № 50/311-б, від 22 вересня 2020 року у справі № 910/3009/18, від 11 вересня 2019 року у справі

№ 487/10132/14-ц, від 31 жовтня 2018 року у справі № 369/382/17, у постановах Верховного Суду від 13 березня 2019 року у справі

№ 331/6927/16-ц, від 15 травня 2019 року у справі № 757/12726/18-ц,

від 11 вересня 2019 року у справі № 487/10132/14-ц, від 01 грудня 2021 року у справі № 501/1346/18, від 18 листопада 2020 року у справі № 154/883/19-ц, від 03 вересня 2020 року у справі № 914/1201/19, від 23 червня 2020 року у справі № 906/516/19, від 30 червня 2020 року у справі № 922/3130/19,

від 14 липня 2020 року у справі № 910/8387/19, від 20 серпня 2020 року у справі № 916/2464/19, від 16 грудня 2020 року у справі № 676/58/17,

від 15 грудня 2020 року у справі № 922/2589/19, від 25 січня 2021 року у справі № 664/220/19-ц, від 10 серпня 2021 року у справі № 918/127/20,

від 09 грудня 2020 року у справі № 200/13595/19-а (пункт 1 частини другої статті 389 ЦПК України).

Крім того, заявник посилається на відсутність висновку Верховного Суду щодо чинності Закону України «Про мораторій на стягнення майна, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» у період із 21 по 22 квітня 2021 року (пункт 3 частини другої статті 389 ЦПК України).

Звертає увагу, що позивач одночасно із вимогою про скасування рішення державного реєстратора повинен був заявити вимогу про припинення речового права (права власності) відповідача.

Вважає, що оскільки позивач не заявив вимогу про припинення права власності відповідача на спірне майно, то створені умови, коли для вирішення одного спору потрібно ініціювати декілька судових процесів.

Стверджує, що позивачем не надано суду доказів того, що у нього відсутнє будь-яке інше житло, крім того, яке було передано в іпотеку, а також відсутні докази проживання позивача в спірному житловому будинку.

Оспорювана реєстрація проведена 22 квітня 2021 року, тобто коли Закон України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» втратив чинність, натомість Закон України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо споживчих кредитів, наданих в іноземній валюті», яким фактично продовжено дію мораторію на стягнення майна, - набрав чинності 23 квітня 2021 року, як і Закон України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо реструктуризації зобов`язань за кредитами в іноземній валюті та адаптації процедур неплатоспроможності фізичних осіб».

Відзив на касаційну скаргу не подано

Фактичні обставини справи, встановлені судами

04 липня 2007 року між АКБСР «Укрсоцбанк» та ОСОБА_1 було укладено договір кредиту № 335, за умовами якого позичальник отримав кредит в розмірі 99 000 доларів США зі сплатою за користування кредитними коштами 13,5% річних та кінцевим терміном повернення кредиту та процентів за ним - не пізніше 03 липня 2022 року.

Відповідно до додаткової угоди № 2 про зміну умов договору кредиту № 335 від 04 липня 2007 року, 25 червня 2009 року сторонами погоджено зміни, відповідно до яких кредитор надає позичальнику грошові кошти на умовах забезпеченості, повернення, строковості, платності та цільового характеру використання в сумі 102 766,21 доларів США зі сплатою 16% річних.

В якості забезпечення виконання позичальником взятих на себе за кредитним договором зобов`язань 04 липня 2007 року між АКБСР «Укрсоцбанк» та ОСОБА_1 укладено іпотечний договір

№ 335 з наступними змінами та доповненнями, відповідно до якого іпотекодавець передав в іпотеку банку житловий будинок, 1994 року побудови, з належними до нього господарськими будівлями та спорудами, загальною площею 209,90 кв. м, житловою площею 119,30 кв. м, та земельну ділянку, площею 0,1680 га, цільове призначення для обслуговування житлового будинку, ведення особистого підсобного господарства, що знаходяться за адресою: АДРЕСА_1 .

Згідно з пунктом 4.5.3 іпотечного договору іпотекодержатель звертає стягнення на предмет іпотеки шляхом передачі іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов`язання у порядку, встановленому статтею 37 Закону України «Про іпотеку».

Відповідно до пункту 4.8 іпотечного договору у випадку невиконання іпотекодавцями письмової вимоги іпотекодержателя про усунення порушених зобов`язань за цим та/або основним зобов`язанням у встановлений іпотекодержателем строк, такі вимоги іпотекодержателя задовольняються за рахунок предмета іпотеки. Це застереження згідно Закону України «Про іпотеку» вважається договором про задоволення вимог іпотекодержателя, який є правовою підставою для реєстрації права власності іпотекодержателя на предмет іпотеки на підставі цього іпотечного договору, який в цьому випадку є правовстановлюючим документом.

05 червня 2020 року АТ «Альфа-Банк» направив позивачу повідомлення

№ АБ/2019/123 про звернення стягнення на предмет іпотеки, шляхом позасудового врегулювання на підставі договору та анулювання залишку заборгованості за основним зобов`язанням (вимога про усунення порушення), в якому вказав, що внаслідок реорганізації, шляхом приєднання, правонаступником усього майна, майнових прав та обов`язків АТ «Укрсоцбанк» є АТ «Альфа-Банк». Цим листом вимагалось сплатити борг за кредитним договором, розмір якого становить 242 926,40 доларів США.

Із посиланням на статті 35, 36 Закону України «Про іпотеку» попереджено, що в разі невиконання цієї вимоги протягом тридцятиденного строку банк має намір звернути стягнення на предмет іпотеки в порядку передбаченому статтею 37 Закону України «Про іпотеку».

Відповідно до реєстру № 235 цінних почтових відправлень, що пересилаються в межах України відділення поштового зв`язку Чернігів-24, поштамту - ЦПЗ № 1, АТ «Альфа-Банк» направив ОСОБА_1 вказане повідомлення, яке згідно з рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення від 17 липня 2020 року вручене ОСОБА_1 .

Відповідно до звіту № ВА 210420-001 про незалежну оцінку вартості ринкова вартість житлового будинку по АДРЕСА_1 складає 1 679 410 грн, а земельної ділянки - 273 168 грн.

На підставі рішення індексний номер 57805252 від 22 квітня 2021 року державного реєстратора - приватного нотаріуса Козлової Н. В., 22 квітня 2021 року за АТ «Альфа-Банк» зареєстровано право власності на спірний житловий будинок.

Мотиви, з яких виходив Верховний Суд, та застосовані норми права

Колегія суддів дійшла висновку про передачу справи на розгляд Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду, з наступних підстав.

Відповідно до частини першої статті 37 Закону України «Про іпотеку»

(в редакції на час звернення банком стягнення на предмет іпотеки) іпотекодержатель може задовольнити забезпечену іпотекою вимогу шляхом набуття права власності на предмет іпотеки. Правовою підставою для реєстрації права власності іпотекодержателя на нерухоме майно, яке є предметом іпотеки, є договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору за своїми правовими наслідками та передбачає передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов`язання.

Згідно із підпунктом 1 пункту 1 Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» не може бути примусово звернено стягнення (відчужене без згоди власника) на майно, що віднесене до об`єктів житлового фонду (далі - нерухоме житлове майно), об`єкт незавершеного житлового будівництва, майнові права на нього, що є предметом іпотеки згідно із статтею 5 Закону України «Про іпотеку», якщо таке майно/об`єкт незавершеного житлового будівництва/майнові права виступають як забезпечення виконання зобов`язань фізичної особи (позичальника або майнового поручителя) за кредитами, наданими йому кредитними установами - резидентами України в іноземній валюті, та за умови, що:

- таке нерухоме житлове майно використовується як місце постійного проживання позичальника/майнового поручителя або є об`єктом незавершеного житлового будівництва, за умови, що у позичальника або майнового поручителя у власності немає іншого нерухомого житлового майна; або;

- таке нерухоме житлове майно придбавалося за кредитні кошти і при цьому умовами кредитного договору передбачена заборона реєстрації місця проживання позичальника або майнового поручителя за адресою знаходження нерухомого житлового майна, за умови, що у позичальника або майнового поручителя у власності немає іншого нерухомого житлового майна;

- загальна площа такого нерухомого житлового майна (об`єкта незавершеного житлового будівництва) не перевищує 140 квадратних метрів для квартири та 250 квадратних метрів для житлового будинку;

Пунктом 4 Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» передбачено, що протягом дії цього Закону інші закони України з питань майнового забезпечення кредитів діють з урахуванням його норм.

Закон України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» ввів тимчасовий мораторій на право іпотекодержателя відчужувати майно іпотекодателя без згоди останнього. Мораторій на стягнення майна, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті, не передбачає втрати кредитором права на звернення стягнення на предмет іпотеки (застави) у випадку невиконання боржником зобов`язань за договором, а лише тимчасово забороняє його примусово стягувати (відчужувати без згоди власника).

Апеляційним судом встановлено, що спірний житловий будинок має загальну площу менше 250 кв. м та використовується ОСОБА_1 як постійне місце проживання, є предметом іпотеки, переданим в забезпечення зобов`язань за кредитом, наданим в іноземній валюті на споживчі цілі.

Велика Палата Верховного Суду у постановах від 20 листопада 2019 року у справі № 802/1340/18-а, від 19 травня 2020 року у справі № 644/3116/18 вказала на поширення дії мораторію, передбаченого Законом України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» на випадки звернення стягнення на предмет іпотеки в позасудовому порядку на підставі іпотечного застереження.

Одним із основних питань, яке постало перед судами у розглядуваній справі є те, чи можна вважати таким, що здійснено згідно із законом, відповідає загальним засадам цивільного законодавства України та принципам міжнародного права примусове звернення стягнення у період 21-22 квітня 2021 року на предмет іпотеки, який за своїми характеристиками підпадає під дію Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті».

Колегія суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду у постанові від 15 червня 2022 року, розглядаючи справу

№ 354/467/16-ц за скаргою боржника на дії приватного виконавця щодо передачі на реалізацію предмета іпотеки, встановивши, що заявку на реалізацію описаного й арештованого майна, належного на праві власності боржнику, приватний виконавець направив ДП «СЕТАМ» 21 квітня

2021 року, погодилась із висновком суду першої інстанції про відмову у задоволенні скарги боржника в частині вирішення вимог про визнання неправомірними дій приватного виконавця щодо передачі на реалізацію квартири та зобов`язання відкликати заяву на її продаж, оскільки на час вчинення цих виконавчих дій приватний виконавець діяв в межах чинного законодавства та у передбачений законом спосіб. При цьому колегія суддів виходила із того, що Закон України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» на час вчинення оспорюваних дій виконавця, втратив свою чинність.

Колегія суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду вважає за необхідне відступити від висновків Колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду у постанові від 15 червня 2022 року в справі

№ 354/467/16-ц, шляхом їх конкретизації, виходячи із наступних мотивів.

Згідно із Кодексом України з процедур банкрутства, який введено в дію

21 жовтня 2019 року, враховуючи зміни, внесені Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо мораторію на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» від 16 вересня 2020 року № 895-IX, Закон України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» мав втратити чинність 21 квітня 2021 року.

Разом із тим, після введення в дію Кодексу України з процедур банкрутства, в державі відбувалась загальносуспільна дискусія з приводу необхідності продовження дії Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті», задекларованою метою прийняття якого була підтримка громадян України, які мають невиконані зобов`язання за договорами споживчого кредиту в іноземній валюті (валютних кредитів), укладеними з фінансовими установами та банками України, мінімізація негативних наслідків інфляції національної валюти для громадян України та убезпечення зазначених громадян від виникнення скрутної фінансової ситуації. Законодавець вважав, що до прийняття і набуття чинності законодавством у цій сфері, з метою зменшення напруги в суспільстві і знаходження компромісу, необхідно ввести мораторій (заборону) на примусове відчуження рухомого і нерухомого майна позичальників (боржників), які мають кредитні зобов`язання за договорами споживчого кредиту в іноземній валюті (див. зокрема Пояснювальну записку від 03 червня 2014 року до проєкту Закону № 4953 від 29 травня 2014 року).

Результатом такої дискусії стали проєкти Законів № 4398 від 18 листопада 2020 року та № 4475 від 09 грудня 2020 року, які передбачали продовження дії Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті».

13 квітня 2021 року Верховна Рада України прийняла Закон України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо споживчих кредитів, наданих в іноземній валюті» № 1381-IX, відповідно до пункту 2 розділу ІІ якого, Закон України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» втрачає чинність через п`ять місяців з дня набрання чинності цим Законом.

13 квітня 2021 року Верховною Радою України також прийнято Закон України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо реструктуризації зобов`язань за кредитами в іноземній валюті та адаптації процедур неплатоспроможності фізичних осіб» № 1382-IX, яким внесено зміни до Кодексу України з процедур банкрутства у розділі «Прикінцеві та перехідні положення» та абзац четвертий пункту 2 викладено в такій редакції: «Закон України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» втрачає чинність через двадцять місяців з дня введення в дію цього Кодексу».

Закони № 1381-IX та № 1382-IX 21 квітня 2021 року підписані Президентом України та 22 квітня 2021 року опубліковані в офіційному друкованому виданні - газеті «Голос України».

Таким чином, воля законодавчого органу державної влади була чітко виражена, оформлена у вигляді прийнятих законів і спрямована на продовження дії мораторію, передбаченого Законом України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті».

ОСОБА_1 , як громадянин України та позичальник кредиту в іноземній валюті, виданого на споживчі потреби, мав правомірні очікування, що належне йому майно, яке є предметом іпотеки за договором

від 04 липня 2007 року, продовжить перебувати під мораторієм, передбаченим Законом України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» і після 21 квітня 2021 року.

Законами № 1381-IX та № 1382-IX було передбачено, що вони набирають чинності з дня, наступного за днем їх опублікування, отже вони набули чинності 23 квітня 2021 року.

Верховенство права вимагає від держави його втілення у правотворчу та правозастосовну діяльність (пункт 4.1. Рішення Конституційного Суду України від 02 листопада 2004 року № 15-рп/2004).

Відповідно до частини першої статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Європейський суд з прав людини зауважує, що національні суди мають вибирати способи такого тлумачення, які зазвичай можуть включати акти законодавства, відповідну практику, наукові дослідження тощо (Volovik

v. Ukraine, № 15123/03, § 45, ЄСПЛ, 06 грудня 2007 року).

Згідно з пунктом 6 частини першої статті 3 ЦК України загальними засадами цивільного законодавства є, зокрема, справедливість, добросовісність та розумність.

За змістом статті 13 ЦК України цивільні права особа здійснює у межах, наданих їй договором та/або актами цивільного законодавства. При здійсненні своїх прав особа зобов`язана утримуватися від дій, які могли б порушити права інших осіб, завдати шкоди довкіллю або культурній спадщині. Не допускаються дії особи, що вчиняються з наміром завдати шкоди іншій особі, а також зловживання правом в інших формах.

Верховний Суд у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду у постанові від 10 квітня 2019 року у справі № 390/34/17 зазначив, що добросовісність - це певний стандарт поведінки, що характеризується чесністю, відкритістю і повагою інтересів іншої сторони договору або відповідного правовідношення.

У розглядуваній справі АТ «Альфа-Банк» 22 квітня 2021 року звернувся до державного реєстратора із заявою про реєстрацію права власності на предмет іпотеки та в цей же день було прийнято рішення про реєстрацію права власності на предмет іпотеки за банком.

З огляду на те, що Закони України № 1381-IX та № 1382-IX 13 квітня

2021 року були прийняті Верховною Радою України, підписані Президентом України і опубліковані 22 квітня 2021 року, цілком очевидно, що звертаючись до державного реєстратора 22 квітня 2021 року із заявою про проведення державної реєстрації права власності внаслідок примусового звернення стягнення на предмет іпотеки, іпотекодержатель був обізнаним про законодавчі акти, спрямовані на продовження відповідного мораторію та правомірні очікування позичальника.

Верховний Суд неодноразово звертав увагу, що правопорядок не може залишати поза реакцією такі дії, які хоч і не порушують конкретних імперативних норм, але є очевидно недобросовісними та зводяться до зловживання правом (постанови від 08 липня 2020 року у справі

№ 310/4417/17-ц, від 19 січня 2022 року у справі № 753/11640/16,

від 31 січня 2022 року у справі № 450/443/19, від 06 квітня 2022 року у справі № 757/46058/20-ц, від 01 червня 2022 року у справі № 755/17944/18).

Аналіз обставин, встановлених судами у розглядуваній справі, дає підстави для висновку, що дії АТ «Альфа-Банк» щодо примусового звернення стягнення на предмет іпотеки 22 квітня 2021 року, тобто після публікації Законів України № 1381-IX та № 1382-IX, з урахуванням наслідків цих дій, у вигляді втрати позивачем права власності на житло, мають бути оцінені на предмет відповідності засадам справедливості, добросовісності та розумності.

Суд, який розглядає справу в касаційному порядку у складі колегії суддів або палати, передає справу на розгляд об`єднаної палати, якщо ця колегія або палата вважає за необхідне відступити від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного в раніше ухваленому рішенні Верховного Суду (частина друга статті 403 ЦПК України).

Колегія суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду, з урахуванням викладених у цій ухвалі мотивів, вважає за необхідне передати справу на розгляд Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду для відступу від висновків колегії Другої судової палати Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду, викладених у постанові від 15 червня 2022 року у справі

№ 354/467/16-цшляхом їх конкретизації та необхідності врахування справедливості, добросовісності та розумності, як загальних засад цивільного законодавства у правовідносинах, на які поширювались умови Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» та які виникли

21 та 22 квітня 2021 року.

Керуючись статтями 260, 403, 404 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

УХВАЛИВ:

Справу № 718/1816/21 передати на розгляд Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та оскарженню не підлягає.

Головуючий Судді: Є. В. Синельников О. В. Білоконь О. М. Осіян Н. Ю. Сакара В. В. Шипович