Справа № 442/7688/21
Провадження 2/438/130/2022
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

заочне

18 лютого 2022 року м.Борислав

Бориславський міський суд Львівської області в складі:

головуючої судді Хемич О.Б.,

за участю секретаря судового засіданння Валькович Г.К.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Бориславі цивільну справу у порядку спрощеного позовного провадження за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за договором позики, -

встановив:

Позивач ОСОБА_1 звернувся в суд з позовом про стягнення з відповідача ОСОБА_2 заборгованості за договором позики в сумі 273827,49 гривень.

Свої позовні вимоги позивач обґрунтовує тим, що між ним та ОСОБА_2 02.03.2021 укладено договір позики №К020321-2, згідно умов якого він передає позичальнику (відповідачу), а позичальник приймає у власність грошові кошти у сумі 179239,49 гривень. Позичальник зобов`язується повернути позику у строк не пізніше ніж через два місяці з моменту укладення договору, тобто 02.05.2021. Також, 02.03.2021 відповідач підписав розписку, в якій підтвердив, що отримав позику в сумі 179239,49 грн та зобов`язується її повернути до 02.05.2021. В п.11 договору позики визначено, що у разі прострочення виконання зобов`язання позичальник зобов`язується сплатити позикодавцю неустойку у розмірі 1% від загальної суми заборгованості, за кожен календарний день існування простроченої заборгованості. Станом на 21.09.2021 ОСОБА_2 свої зобов`язання не виконує належним чином, його заборгованість складає 273827,49 грн, з яких: 146567,49 залишок боргу за договором, 127260 грн неустойка за кожен календарний день існування простроченої заборгованості. За викладених обставин просить позов задовольнити.

Ухвалою судді від 26.11.2021 прийнято позовну заяву до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження з викликом сторін на 22.12.2021.

Ухвалою суду від 10.12.2021 відмовлено в задоволенні заяви ОСОБА_1 про забезпечення позову.

Ухвалами судді від 14.12.2021 та 17.01.2022 задоволено клопотання представника позивача ОСОБА_1 - ОСОБА_3 про його участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду з використанням власних технічних засобів.

Ухвалами суду від 22.12.2021 та від 26.01.2022 розгляд справи відкладено у зв`язку з неявкою сторін.

Позивач ОСОБА_1 в судове засідання не з`явився. Представник позивача ОСОБА_3 подав до суду клопотання від 18.02.2022 про розгляду справи за його відсутності та відсутності позивача, щодо винесення заочного рішення не заперечує.

Відповідач ОСОБА_2 в судове засідання не з`явився, причини неявки суд не повідомив. Як вбачається з матеріалів справи, ухвалу про відкриття провадження у справі з позовною заявою та доданими до неї документами, а також судові повістки надіслані відповідачу за зареєстрованою адресою його проживання та ним отримані, що вбачається із зворотніх поштових повідомлень. Відповідач, належним чином повідомлений про судовий розгляд справи та строк подання відзиву на позовну заяву, відзив до суду не подав або інформації про поважність причин неподання відзиву. Тому суд вважає за можливе провести заочний розгляд справи.

За таких обставин розгляд справи проводиться заочно у відсутності відповідача, проти чого позивач не заперечує, на підставі документів та доказів, що є в матеріалах справи, що відповідає вимогам ст.280 ЦПК України.

Фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося на підставі ч. 2 ст. 247 ЦПК України, відповідно до якої: в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Вивчивши матеріали справи, дослідивши письмові докази, оцінивши докази кожен окремо та в їх сукупності, повно, об`єктивно та всебічно з`ясувавши обставини справи, суд дійшов таких висновків.

За змістом ст. 275 ЦПК України, суд розглядає справи у порядку спрощеного позовного провадження протягом розумного строку, але не більше шістдесяти днів з дня відкриття провадження у справі.

Відповідно до ст.12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести ті обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно з ст.76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Судом встановлено, що 02.03.2021 між сторонами укладено договір позики №К020321-2, згідно п.1 договору позикодавець (позивач ОСОБА_1 ) передає у власність позичальнику (відповідачу ОСОБА_2 ), а позичальник приймає у власність грошові кошти в сумі 179239,49 гривень, що на день укладення договору еквівалентно 6390 доларів США. Позичальник зобов`язується повернути позику у строк не пізніше ніж через два місяці з моменту укладення договору, тобто 02.05.2021. Договір позики від 02.03.2021 підписано сторонами договору (а.с.5).

Відповідно до частини першої статті 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Статтею 525 ЦК України передбачено, що одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно з ч.1 ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Статтею 610 ЦК України визначено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Відповідно до ст.1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Згідно із ч.2 ст.1047 ЦК України на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

У постанові Верховного Суду від 12 вересня 2019 року (справа№ 604/1038/16-ц) зазначено, що за своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який боржник видає кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання від кредитора певної грошової суми або речей.

Отже, письмова форма договору позики унаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику.

Відповідач ОСОБА_2 підтвердив факт передачі йому грошової суми, зокрема що отримав позику від позивача в сумі 179239,49 грн згідно договору позики та зобов`язується її повернути до 02.05.2021, що вбачається із розписки від 02.03.2021. Крім цього, розпискою підтверджується і факт виконання позивачем умов договору позики, зокрема передачі відповідачу грошової позики (а.с.7).

Доказів повернення відповідачем коштів отриманих в якості позики суду не надано.

Таким чином, між сторонами виникли позикові відносини за договором позики від 02.03.2021, який підтверджує як факт отримання відповідачем ОСОБА_2 коштів за договором позики у розмірі 179239,49 грн, так і зобов`язання повернути ці кошти у строк до 02.05.2021 включно.

Відтак, суд приходить висновку, що між сторонами існують договірні правовідносини з позики, зобов`язання перед позикодавцем позичальником не виконані, кошти, отримані відповідачем у позику, не повернуті ним, тому позовні вимоги про стягнення основної заборгованості у розмірі 146567,49 грн за договором позики суд визнає обґрунтованими і такими, що підлягають до задоволення.

Що стосується стягнення з відповідача ОСОБА_2 неустойки у розмірі 127260 грн суд приходить до такого висновку.

Відповідно до п.11 договору позики визначено, що у разі прострочення виконання зобов`язання (несвоєчасне повернення позики або її чергової частини за графіком) позичальником за даним договором, позичальник зобов`язується сплатити позикодавцю неустойку у розмірі 1% від загальної суми заборгованості, за кожен календарний день існування простроченої заборгованості (а.с.5).

Відповідно до ч.1 ст.549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, яке боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання.

Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання (ч.3 ст.549 ЦК України).

Предметом неустойки може бути грошова сума, рухоме і нерухоме майно. Якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства.

При цьому положеннями ст.15 ЦК України передбачено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення.

Згідно з ч.1 п.3 ст.611 ЦК України, у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки.

Відповідно до ст.629 ЦК України договір є обов`язковим для його виконання сторонами.

Позивачем здійснено нарахування неустойки згідно пункту 11 договору позики від 02.03.2021 із врахуванням зменшення розміру неустойки від 1% до 0,5% за кожен календарний день існування простроченої заборгованості, що становить 127260 грн., що вбачається із розрахунку долученого до позовної заяви (а.с.6).

Таким чином, з врахуванням того, що відповідачем не надано іншого розрахунку заборгованості, розрахунок позивача не спростований, суд вважає, позивач правомірно вимагає повернення основної суми позики та неустойки, посилаючись на договір позики та норми чинного законодавства, а тому позовні вимоги є такими, що підлягають задоволенню в повному обсязі.

На підставі ч.1 ст.141 ЦПК України, з відповідача на користь позивача необхідно стягнути судові витрати зі сплати судового збору в сумі 2738,28 грн, що були сплачені позивачем при зверненні з вказаним позовом до суду.

Керуючись ст. ст. 12, 81, 89, 141, 259, 263, 264, 265 ЦПК України, суд,

в и р і ш и в:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за договором позики задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 заборгованість в сумі 273827 (двісті сімдесят три тисячі вісімсот двадцять сім) гривень 49 копійок.

Стягнути ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 2738 (дві тисячі сімсот тридцять вісім) гривень 28 копійок судових витрат.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, учасник справи має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд, якщо така подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду. Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених Цивільним процесуальним кодексом України, не подані заяви про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Рішення може бути оскаржено позивачем в апеляційному порядку до Львівського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повне найменування учасників справи та їх місце проживання (місцезнаходження):

позивач: ОСОБА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 ;

відповідач: ОСОБА_2 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2 .

Повний текст рішення складено 22 лютого 2022 року.

Суддя О.Б. Хемич