КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 371/363/20 Головуючий у 1-й інст. - Поліщук А.С.
Апеляційне провадження 22-ц/824/7131/2022 Доповідач - Рубан С.М.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

20 грудня 2022 року Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді Рубан С.М.

суддів Заришняк Г.М., Кулікова С.В.

при секретарі Загородній С.А.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві в порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргувиконуючого обов`язки Сільськогосподарського товариства з обмеженою відповідальністю «Коритище» - Пилипенко Тетяни Степанівни на рішення Миронівського районного суду Київської області від 22 лютого 2022 року у справі за позовом Сільськогосподарського товариства з обмеженою відповідальністю «Коритище» до ОСОБА_1 , Миронівської районної державної адміністрації, Головного управління Держгеокадастру у Київській області про визнання незаконними та скасування розпоряджень Миронівської районної державної адміністрації, скасування запису про державну реєстрацію прав та їх обтяжень та скасування запису в Державному земельному кадастрі та поземельній книзі про державну реєстрацію земельної ділянки, -

В С Т А Н О В И В :

У квітні 2020 року Сільськогосподарське товариство з обмеженою відповідальністю «Коритище» звернулось до Миронівського районного суду Київської області з позовом до ОСОБА_1 , Миронівської районної державної адміністрації, Головного управління Держгеокадастру у Київській області про визнання незаконними та скасування розпоряджень Миронівської районної державної адміністрації, скасування запису про державну реєстрацію прав та їх обтяжень та скасування запису в Державному земельному кадастрі та поземельній книзі про державну реєстрацію земельної ділянки, в якому просило:

- визнати незаконними та скасувати розпорядження Миронівської районної державної адміністрації №135 від 20.03.2017 року «Про виділення земельної ділянки в натурі (на місцевості) та надання дозволу гр. ОСОБА_1 на виготовлення технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) для ведення товарного сільскогосподарського виробництва на території Коритищенської сільської ради Миронівського району Київської області;

- визнати незаконними та скасувати розпорядження Миронівської районної державної адміністрації розпорядження №235 від 23.05.2017 року «Про затвердження технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) для ведення товарного сільськогосподарського виробництва гр. ОСОБА_1 на території Коритищенської сільської ради Миронівського району Київської області (земельна частка (пай), ділянка № НОМЕР_1 );

- скасувати запис про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу) від 24.05.2017 року за індексним номером 20594343 про земельну ділянку загальною площею 5,18 га, кадастровий № :02:004:0033, яка розташована на території Коритищенської сільської ради Миронівського району Київської області, цільове призначення-для ведення товарного сільськогосподарського виробництва відповідно за Відповідачем та скасувати запис в Державному земельному кадастрі та поземельній книзі про державну реєстрацію земельної ділянки загальною площею 5,18 га, кадастровий № :02:004:0033, яка розташована на території Коритищенської сільської ради Миронівського району Київської області, цільове призначення-для ведення товарного сільськогосподарського виробництва.

Посилається на те, що рішенням Миронівського районного суду Київської області від 26 жовтня 2016 року у справі № 371/676/16-ц в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 - відмовлено.

Апеляційний суд Київської області рішенням від 31.01.2017 року у вказаній справі помилково скасував рішення Миронівського районного суду Київської області і прийняв нове рішення, яким позов ОСОБА_1 -задовольнив.

23 лютого 2020 року ОСОБА_1 звернувся до Миронівської районної адміністрації з заявою про виділення земельної ділянки у розмірі земельної частки (паю) . У вказаній заяві ОСОБА_1 , як на підставу для виділення земельної ділянки у розмірі земельної частки (паю) посилався на рішення апеляційного суду Київської області від 31.01.2017 року у справі № 371/676/16-ц.

До заяви ОСОБА_1 було додано копію рішення апеляційного суду Київської області, копію паспорта заявника, та не засвідчені у встановленому законом порядку картографічні матеріали (проект землеустрою щодо організації території земельних часток (паїв) в межах Коритищенської сільської ради Миронівського району Київської області.

Рішенням Апеляційного суду Київської області від 31.01.2017 року у справі № 371/676/16-ц, визнано за ОСОБА_1 у порядку спадкування за заповітом після смерті ОСОБА_2 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , право власності на земельну частку (пай) із земель переданих до резервного фонду при розпаюванні колективного сільськогосподарського підприємства імені Стрільця села Коритище Миронівського району Київської області в розмірі 4.76 в умовних кадастрових гектарах, цільовим призначення для ведення товарного сільськогосподарського виробництва в адміністративних межах Коритищенської сільської ради Миронівського району Київської області, яка належала його батькові ОСОБА_3 який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Розпорядженням Миронівської районної державної адміністрації №135 від 20.03.2017 року було виділено земельну ділянку в натурі (на місцевості) та надано дозвіл ОСОБА_1 на виготовлення технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) для ведення товарного сільськогосподарського виробництва орієнтовною площею 5.1800 га ріллі (ділянка № НОМЕР_1 ) на території Коритищенської сільської ради Миронівського району Київської області.

В подальшому технічна документація на замовлення Відповідача- ОСОБА_1 була розроблена на земельну частку (пай) ділянка № НОМЕР_1 саме за рахунок земель колективної форми власності , а не за рахунок земель переданих до резервного фонду при розпаюванні колективного сільськогосподарського підприємства імені Стрільця села Коритище Миронівського району Київської області в розмірі 4.76 в умовних кадастрових гектарах, як це було передбачено рішенням апеляційного суду Київської області від 31.01.2017 року у справі № 371/676/16-ц.

Згідно рішення Апеляційного суду Київської області від 31.01.2017 року у справі № 371/676/16-ц та на підставі розпорядження Миронівської районної державної адміністрації №235 від 23.05.2017 року, яким було затверджено технічну документацію із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) для ведення товарного сільськогосподарського виробництва на території Коритищенської сільської ради Миронівського району Київської області (земельна частка (пай) ділянка № НОМЕР_1 громадянином ОСОБА_1 , було зареєстроване право власності на земельну ділянку загальною площею 5,18 га, кадастровий № :02:004:0033, яка розташована на території Коритищенської сільської ради Миронівського району Київської області, цільове призначення-для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, що підтверджується Інформацією Державного земельного кадастру про право власності та речові права на земельну ділянку.

Постановою Верховного суду України від 21.08.2019 року у справі №371/676/16-ц провадження №61-18668св 18 скасовано рішення апеляційного суду Київської області від 31.01.2017 року, яке стало підставою для оформлення ОСОБА_1 права власності на земельну ділянку загальною площею 5,18 га, кадастровий № :02:004:0033, яка розташована на території Коритищенської сільської ради Миронівського району Київської області, цільове призначення-для ведення товарного сільськогосподарського виробництва.

Посилається на те, що Миронівська районна державна адміністрація не може скасовувати свої попередні рішення, вносити до них зміни, якщо відповідно до приписів цих рішень виникли правовідносини, пов`язані з реалізацією певних суб`єктивних прав та охоронюваних законом інтересів, і суб`єкти цих правовідносин заперечують проти їх зміни чи припинення.

Рішенням Миронівського районного суду Київської області від 22 лютого 2022 року позов Сільськогосподарського товариства з обмеженою відповідальністю «Коритище» - залишено без задоволення.

Не погоджуючись з рішенням суду 21 березня 2022 року виконуючий обов`язки Сільськогосподарського товариства з обмеженою відповідальністю «Коритище» - Пилипенко Тетяна Степанівна подала апеляційну скаргу, в якій просить скасувати судове рішення та ухвалити нове, яким задовольнити позовні вимоги.

Посилається на те, що апеляційний суд Київської області рішенням від 31 січня 2017 року у вказаній справі помилково скасував рішення Миронівського районного суду Київської області і прийняв нове рішення, яким позов ОСОБА_1 до Миронівської районної державної адміністрації, Коритищенської сільської ради Миронівського району Київської області, Сільськогосподарського товариства з обмеженою відповідальністю «Коритище», про визнання права на земельну ділянку (пай) у порядку спадкування - задовольнив.

Крім того, посилається на те, що суд першої інстанції не врахував, що земельна ділянка, яка є предметом спору у даній справі виділена відповідачеві із земель переданих до резервного фонду при розпаюванні колективного сільськогосподарського підприємства імені Стрільця села Коротище Миронівського району, Київської області, а СТОВ «Коротище» є правонаступником колективного сільськогосподарського підприємства імені Стрільця села Коротище, Миронівського району, Київської області, що було встановлено судом у справі №371/676/16-ц.

Посилається на те, що суд першої інстанції залишив поза увагою той факт , що ОСОБА_1 з 21 серпня 2019 року без належних прав реалізує право власності, володіє, користується і розпоряджається земельною ділянкою загальною площею 5,18 га, кадастровий номер №:02:004:0033, яка розташована на території Коротищенської сільської ради, Миронівського району, Київської області.

Відзив на апеляційну скаргу від учасників справи не надходив.

В судовому засіданні 20 грудня 2022 року представник позивача - Одноволик І.В. підтримав доводи, викладені в апеляційній скарзі та просив задовольнити.

В судовому засіданні 20 грудня 2022 року представник ОСОБА_1 - ОСОБА_6 заперечував проти задоволення апеляційної скарги та просив рішення суду залишити без змін.

Інші учасники справи в судове засідання не з`явились, про час і місце розгляду справи повідомлені належно, тому в порядку ч. 2 ст. 372 ЦПК України їх неявка не перешкоджає розгляду справи.

Колегія суддів, заслухавши доповідь судді-доповідача, доводи апеляційної скарги, пояснення осіб, які з`явились в судове засідання, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду та матеріали справи в межах апеляційного оскарження, дійшла наступного висновку.

Ухвалюючи рішення про залишення позову без задоволення суд першої інстанції виходив з того, що представник позивача не зазначив яке саме право Сільськогосподарського товариства з обмеженою відповідальністю «Коритище» було порушено передачею у власність відповідачу спірної земельної ділянки, та чим це право підтверджується.

Апеляційний суд погоджується з висновком суду першої інстанції виходячи з наступного.

Виходячи з положень статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання:

1) чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються;

2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження;

3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин;

4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин;

5) чи слід позов задовольнити або в позові відмовити;

6) як розподілити між сторонами судові витрати;

7) чи є підстави допустити негайне виконання судового рішення;

8) чи є підстави для скасування заходів забезпечення позову (стаття 264 ЦПК України).

Згідно ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Судом першої інстанції встановлено та апеляційним судом перевірено, що ОСОБА_1 13 червня 2016 року звернувся до Миронівського районного суду Київської області з позовом, у якому після неодноразового уточнення позовних вимог просив суд визнати за ним у порядку спадкування за заповітом після смерті матері ОСОБА_7 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_3 право власності на земельну частку (пай) із земель переданих до резервного фонду при розпаюванні колективного сільськогосподарського підприємства імені Стрільця, села Коритище, Миронівського району, Київської області, в розмірі 4.76 умовних кадастрових гектарів, цільовим призначенням для ведення товарного сільськогосподарського виробництва в адміністративних межах Коритищанської сільської ради, Миронівського району, Київської області, яка належала його батькові ОСОБА_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Рішенням Миронівського районного суду Київської області від 26 жовтня 2016 року в задоволенні позову ОСОБА_1 - відмовлено.

Рішенням Апеляційного суду Київської області від 31 січня 2017 року рішення Миронівського районного суду Київської області від 26 жовтня 2016 року - скасовано та прийнято нове, яким позов ОСОБА_1 - задоволено.

Визнано за ОСОБА_1 у порядку спадкування за заповітом після смерті матері ОСОБА_2 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 право власності на земельну частку (пай) із земель переданих до резервного фонду при розпаюванні колективного сільськогосподарського підприємства імені Стрільця, села Коритище, Миронівського району, Київської області, в розмірі 4.76 умовних кадастрових гектарів, цільовим призначенням для ведення товарного сільськогосподарського виробництва в адміністративних межах Коритищанської сільської ради Миронівського району Київської області, яка належала його батькові ОСОБА_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Постановою Верховного суду від 21 серпня 2019 року рішення Апеляційного суду Київської області від 31 січня 2017 року скасовано, рішення Миронівського районного суду Київської області від 26 жовтня 2016 року, яким відмовлено в задоволенні позову ОСОБА_1 - залишено без змін.

Із аналізу зазначених рішень вбачається, що відповідач ОСОБА_1 не набув права на отримання у власність земельну ділянку (пай) в колективному сільськогосподарському підприємстві ім. Стрільця села Коритище Миронівського району, Київської області, розміром 4.76 умовних кадастрових гектарів, з цільовим призначенням для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, розташованої на території Коритищанської сільської ради Миронівського району, Київської області із земель переданих до резервного фонду при розпаюванні колективного сільськогосподарського підприємства імені Стрільця, села Коритище, Миронівського району Київської області у порядку спадкування після смерті його батька ОСОБА_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Розпорядженням Миронівської районної державної адміністрації Київської області від 20 березня 2017 року №135 «Про виділення земельної ділянки в натурі (на місцевості) та надання дозволу ОСОБА_1 на виготовлення технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) для ведення товарного сільськогосподарського виробництва на території Коритищанської сільської ради Миронівського району Київської області», ОСОБА_1 у тому числі за результатами розгляду рішення Апеляційного суду Київської області від 31 січня 2017 року на території Коритищанської сільської ради Миронівського району Київської області було виділено земельну ділянку для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, орієнтовною площею 5,180 га. та надано дозвіл на розробку технічної документації на неї (а. с. 35, т.1).

Миронівська районна державна адміністрація Київської області розпорядженням № 235 від 23 травня 2017 року затвердила ОСОБА_1 технічну документацію із землеустрою щодо встановлення меж вищезазначеної земельної ділянки в натурі.

Тобто, судом першої інстанції встановлено зв`язок між скасованим Верховним Судом рішенням Апеляційного суду Київської області від 31 січня 2019 року та набуттям ОСОБА_1 у свою власність земельної ділянки кадастровий номер: :02:004:003.

Суд першої інстанції погодився з доводами позивача щодо відсутності у ОСОБА_1 законних правових підстав набути у свою власність земельну ділянку загальною площею 5.180 гектар, кадастровий номер: :02:004:003, оскільки відповідно до пункту в) ч. 3 ст. 116, а також ч. 4 цієї статті Земельного кодексу України, крім як в порядку спадкування, він мав право на безоплатну передачу йому земельної ділянки у власність лише в межах норм безоплатної приватизації, розмір якої у відповідності до ст. 121 цього Кодексу не може перевищувати 2,0 гектарів.

Однак, відповідно до ст. ст. 15, 16 ЦК України кожна особа, в тому числі і Сільськогосподарське товариство з обмеженою відповідальністю «Коритище», має право на судовий захист свого цивільного права, за умови його порушення, невизнання або оспорювання.

Тобто обов`язковою умовою судового захисту позивача є наявність цивільного права, яке порушується, не визнається чи оспорюється іншою особою.

Про наявність цього права позивач повинен вказати у своєму позові, надати докази його існування, оскільки відсутність такого права унеможливлює і його судовий захист.

Судом першої інстанції встановлено, що позивач не вказав яке саме право Сільськогосподарського товариства з обмеженою відповідальністю «Коритище» було порушено передачею у власність відповідачу спірної земельної ділянки, та чим це право підтверджується.

Велика Палата Верховного Суду в пункті 32 своєї постанови від 16 червня 2020 року у справі № 911/145/19 вказала, що відсутність обставин, які підтверджували б порушення права особи, за захистом якого вона звернулася, є підставою для відмови у задоволенні такого позову.

Наведений висновок відповідає правовим позиціям Великої Палати Верховного Суду наведеним у постановах від 16.05.2018 року у справі №910/17448/16 від 22.08.2018 року, у справі №925/1265/16, від 27.11.2018 року, у справі №905/2260/17 від 04.06.2019 року, у справі №916/3156/17, у яких суд касаційної інстанції дійшов висновку про наявність підстав для відмови в задоволенні позовних вимог через неправильне обрання позивачем способу захисту своїх прав.

Відповідно до ч.1 ст.393 ЦК України правовий акт органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, який не відповідає законові і порушує права власника, за позовом власника майна визнається судом незаконним та скасовується.

Згідно ч. 2 ст. 393 ЦК України якщо інше не встановлено законом, власник майна, права якого порушені внаслідок видання правового акта органом державної влади, органом влади Автономної Республіки Крим або органом місцевого самоврядування, має право вимагати відновлення того становища, яке існувало до видання цього акта. У разі неможливості відновлення попереднього становища власник має право на відшкодування майнової та моральної шкоди скасовується.

Частиною 2 ст. 152 ЗК України передбачено, що власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов`язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків.

Судом правильно встановлено, що до суду із позовом, який пов`язаний із набуттям права власності на земельну ділянку, без відповідної правової підстави, має право звернутися лише власник, чи особа, яка мала закономірні очікування набути таке право.

Такими особами були Миронівська, а після її припинення Обухівська районні державні адміністрації; в подальшому Миронівська міська рада Обухівського району Київської області, прокурор (ч. 4 ст. 56 ЦПК України).

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про відсутність підстав для задоволення позову Сільськогосподарського товариства з обмеженою відповідальністю «Коритище».

Органи державної влади та місцевого самоврядування, вирішуючи питання місцевого значення, приймають нормативні та ненормативні акти. До ненормативних належать акти, які передбачають конкретні приписи, звернені до окремого суб`єкта чи юридичної особи, застосовуються одноразово і після реалізації вичерпують свою дію фактом їхнього виконання. У зв`язку з прийняттям цих рішень виникають правовідносини, пов`язані з реалізацією певних суб`єктивних прав та охоронюваних законом інтересів.

Отже, прийняті Миронівською районною державною адміністрацією Київської області оспорюванні розпорядження про затвердження технічної документації із землеустрою від 23 травня 2017 року № 235 та про виділення земельної ділянки в натурі від 20 березня 2017 року №135 є ненормативними актами органу державної влади, які вичерпали свою дію внаслідок їх виконання, зокрема виділенням, переданням та реєстрацією за відповідачем права власності на спірну земельну ділянку (а.с. 29, 33, 35).

У Рішенні від 16 квітня 2009 року №7-рп/2009 Конституційний Суд України зазначив, що органи місцевого самоврядування не можуть скасовувати свої попередні рішення, вносити до них зміни, якщо відповідно до приписів цих рішень виникли правовідносини, пов`язані з реалізацією певних суб`єктивних прав та охоронюваних законом інтересів, і суб`єкти цих правовідносин заперечують проти їх зміни чи припинення. Це є «гарантією стабільності суспільних відносин» між органами місцевого самоврядування і громадянами, породжуючи у громадян впевненість у тому, що їхнє існуюче становище не буде погіршене прийняттям більш пізнього рішення, що узгоджується з правовою позицією, викладеною в абзаці другому пункту 5 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 13 травня 1997 року №1-зп у справі щодо несумісності депутатського мандата. Ненормативні правові акти органу місцевого самоврядування є актами одноразового застосування, вичерпують свою дію фактом їхнього виконання, тому вони не можуть бути скасовані чи змінені органом місцевого самоврядування після їх виконання.

У пункті 5 мотивувальної частини цього Рішення йдеться про акти органів місцевого самоврядування, а не органів виконавчої влади. Однак, принцип неможливості скасування ненормативних правових актів після їх виконання, який сформульований у цьому Рішенні, не вичерпується застосуванням лише до суб`єктів певного виду, і спрямований на забезпечення гарантій стабільності суспільно-управлінських відносин загалом.

(Постанова Верховного Суду від 06 березня 2019рок у справі №2340/2921/18, від 29 квітня 2020 року у справі №2340/4521/18).

Згідно ст.ст. 76, 77, 79, 80 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Доводи апеляційної скарги про те, що суд першої інстанції залишив поза увагою той факт , що ОСОБА_1 з 21 серпня 2019 року без належних прав реалізує право власності, володіє, користується і розпоряджається земельною ділянкою загальною площею 5,18 га, кадастровий номер №:02:004:0033, яка розташована на території Коротищенської сільської ради, Миронівського району, Київської області, колегія суддів не приймає до уваги, оскільки позивачем не зазначено яке саме право Сільськогосподарського товариства з обмеженою відповідальністю «Коритище» було порушено передачею у власність відповідачу спірної земельної ділянки та не надано доказів відповідно до приписів статей 76-81 ЦПК України чим це право підтверджується.

Посилання в апеляційній скарзі на незаконність і необґрунтованість рішення, порушення норм матеріального та процесуального права, без зазначення, які норми матеріального і процесуального права були порушені судом першої інстанції, фактично є лише незгодою з висновками суду першої інстанції і не є підставою для скасування законного і обґрунтованого судового рішення.

Інші доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують та не впливають на правильність ухваленого у справі рішення.

Статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» визначено, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Європейського Суду як джерело права.

Згідно з усталеною практикою Європейського суду з прав людини, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення («Серявін та інші проти України» (Seryavin and Others v. Ukraine) від 10 лютого 2010 року, заява №4909/04).

Європейський суд з прав людини зауважив, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

За встановлених обставин доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права та порушення норм процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи та порушення прав скаржника.

Таким чином, доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують та не впливають на правильність ухваленого у справі рішення.

Оскільки рішення суду постановлено з дотриманням норм матеріального та процесуального права, колегія суддів не вбачає підстав для скасування.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 375, 376, 381-384 ЦПК України, суд,-

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу виконуючого обов`язки Сільськогосподарського товариства з обмеженою відповідальністю «Коритище» - Пилипенко Тетяни Степанівни - залишити без задоволення.

Рішення Миронівського районного суду Київської області від 22 лютого 2022 року - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня прийняття, може бути оскаржена до Верховного Суду шляхом подання касаційної скарги до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 28 грудня 2022 року.

Головуючий

Судді