Справа № 699/1266/22
Номер провадження № 2/699/423/22
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12.12.2022 року м. Корсунь-Шевченківський

Корсунь-Шеавченківський районний суд Черкаської області у складі:

головуючого Гусарової В.В., при секретарі Горбенко І. В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м.Корсунь-Шевченківський в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , код НОМЕР_1 ), представник позхивача ОСОБА_2 ( АДРЕСА_2 , код НОМЕР_2 ) до ОСОБА_3 ( місце реєстрації АДРЕСА_3 , код НОМЕР_3 ), третя особа : орган опіки та піклування Брусилівської селищної ради (12601 Житомирська область Брусилівський район смт. Брусилів вул.Митрополита Ілларіона б. 50 , код ЄРДПОУ 04348504) про визначення місця проживання дитини

в с т а н о в и в:

1.Позиція сторони позивача.

Позивач звернулася до суду з позовом про визначення місця проживання дитини, мотивуючи тим, що позивачка проживала однією сім`єю з ОСОБА_3 без реєстрації шлюбу. ІНФОРМАЦІЯ_1 у них народився син ОСОБА_4 , який проживає разом зі позивачкою та перебуває на повному її утриманні.

Однак, спільне життя з ОСОБА_3 у сторін виявилось невдалим через різні погляди на права та обов`язки подружжя та втрату взаєморозуміння та поваги один до одного, в зв`язку з чим вони припинили подружні стосунки. Тривалий час вони не проживають разом та не ведуть спільного господарства.

Рішенням Смілянського міськрайонного суду від 29 листопада 2018 року у справі 703/998/17 з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 стягнуто аліменти в розмірі 2000 грн., але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно, починаючи з 29 березня 2017 року і до повноліття дитини.Однак, відповідач ухиляється від виконання рішення суду в повній мірі, в зв`язку з чим у нього виникла заборгованість з її сплати.

Батько участі в житті дитини він не приймає зовсім, вихованням та розвитком сина не займається. Інтересами та потребами дитини, піклуванням та вихованням сина, займається виключно позивачка, слідкує за розвитком та здоров`ям дитини.

Позивач ніколи не перешкоджала і не має наміру у подальшому перешкоджати спілкуванню батька з дитиною.

Крім того, ОСОБА_3 безпідставно відмовляється надавати дозвіл на виїзд дитини за кордон, який необхідний для відпочинку та розвитку дитини, чим порушує права та інтереси власного сина.

Зараз їх син проживає з позивачкою в с. Соловіївка Житомирського району та перебуває на її повному утриманні. Дитина забезпечена усім необхідним для життя та розвитку, має власну кімнату, навчається у Соловіївській ЗОШ.

Питання визначення місця проживання дитини вже було предметом розгляду органу опіки та піклування Брусилівської селищної ради, яка своїм висновком, затвердженим рішенням виконкому цієї ради № 595 від 06.10.2021 року, вирішила за доцільне визначити місце проживання дитини разом з матір`ю.

Проте, на даний час постала необхідність в отриманні саме рішення суду про визначення місця проживання дитини, оскільки таке рішення, належним чином легалізоване, вимагається, зокрема, при перетині кордону та органами влади України та іноземних країн.

Оскільки в добровільному порядку вирішити даний спір неможливо, вважаю за доцільне звернутись до суду.

В позові позивачка просила суд винести рішення про визнання місця проживання з позивачкою, стягнути витрати на правову допомогу у розмірі 5000 гр.

2.Позиція сторони відповідача

Відповідач подав до суду заяву, у якій визнав позовні вимоги у повному обсязі та на цих підставах просив суд звільнити його від сплати половини судового збору. Крім того, відповідач просив зменшити розмір витрат на правову допомогу до 2000 гр.

3.Судовий розгляд

Ухвалою про відкриття провадження по справі від 31.10.2022 р. суд ухвалив слухати справу за правилами загального позовного провадження .

У підготовче судовому засіданні сторона позивача надала заяву, в якій просила розглядати справу без їх участі, позов підтримала у повному обсязі.

Відповідач до підготовчого судового засідання подав заяву про визнання позовних вимог у повному обсязі і на цих підставах просив стягнути з нього половину судового збору та зменшити розмір оплати на правничу допомогу.

Третя особа представник орган опіки та піклування Брусилівської селищної ради Житомирської області , належним чином повідомлений про час та місце судового засідання, до суду не з`явився, був належним чином повідомлений про час та місце судового засідання належним чином,

Суд ухвалив проводити розгляд справи без участі сторін та на підставі ст. 247 ч.2 ЦПК України без фіксації процесу технічними засобами.

У відповідності до ст. 200 ч.3 ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем, на цих підставах суд дійшов висновку ухвалення рішення в підготовчому судовому засіданні.

У судовому засіданні були вивчені наступні докази по справі :

Паспорт ОСОБА_1 та довідка про код ( а.с.4)

- довідка про наявність у позивача 2 групи інвалідності безстроково ( а.с.5)

Свідоцтво про народження ОСОБА_4 ( а.с.6)

Довідка про склад сім`ї позивача, яка проживає разом з сином ОСОБА_4 ( а.с.7)

Рішення Смиілянського міськрайонного суду Черкаської області від 29.10.2018 р. щодо стягнення аліментів з відповідача на утримання дитини ОСОБА_4 ( а.с.8-9)

Довідка з реєстру виконавчих проваджень про те, що виконавче провадження, де зазначено стягувач ОСОБА_1 , а боржник ОСОБА_3 відсутнє ( а.с.10)

Висновок органу опіки та піклування Брусилівської селищної ради Житомирського району Житомирської області щодо доцільності визначення місця проживання дитини ОСОБА_4 , 2014 р.н. разом з матір`ю ОСОБА_1 . ( а.с.11-12)

4.Висновки суду та норми законодавства, якими керувався суд при прийняття рішення

У відповідності до висновку органу опіки і піклування Брусилівської селищної ради Житомирського району Житомирської області щодо визначення місця проживання дитини ОСОБА_4 , 2014 р.н. , затвердженого рішенням виконкому Брусилівської селищної ради № 595 від 06.10.2021 року, органом опіки та піклування встановлено, що дитина від народження проживає разом з матір`ю. Відповідно до акту обстеження житлово-побутових умов проживання мім`ї ОСОБА_1 від 16.09.2021 р. відомо, що малолітня дитина ОСОБА_4 проживає разом з матір`ю та її співмешканцем ОСОБА_5 , 1976 р.н. за аждресою АДРЕСА_4 .Дитина навчається у 1му класі Соловіївської ЗОН, дитина забезпечена усім необхідним для життя та розвитку, наявна власна кімната, яка облаштована усіма необхідними меблями. Зі слів матері батько дитини ОСОБА_3 зовсім не приймає участі у вихованні сина, дитина повністю перебуває на утриманні матері. Враховуючи вище наведене, орган опіки та піклування - вважає за доцільне визначити місце проживання дитини з його матір`ю .

До виниклих між сторонами правовідносин підлягають застосуванню наступні норми права.

Відповідно до частини третьої статті 51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою.

Згідно статті 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини.

Законодавство України не містить норм, які б наділяли будь-кого з батьків пріоритетним правом на проживання з дитиною.

Згідно зі статтею 150 СК України батьки зобов`язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім`ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини. Батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Батьки зобов`язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя.

Відповідно до статті 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.

Сім`я є природним середовищем для фізичного, духовного, інтелектуального, культурного, соціального розвитку дитини, її матеріального забезпечення і несе відповідальність за створення належних умов для цього. Кожна дитина має право на проживання в сім`ї разом з батьками або в сім`ї одного з них та на піклування батьків. Батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини (стаття 11 Закону України «Про охорону дитинства»).

Згідно із частиною восьмою статті 7 СК України регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини.

Статтями 141, 150, 153, 155 СК України передбачено, що мати і батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини. Мати, батько та дитина мають право на безперешкодне спілкування між собою, крім випадків, коли таке право обмежене законом. Батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини.

У відповідності до пунктів 1, 2 статті 3 Конвенції про права дитини, яка в силу положень статті 9 Конституції України є частиною національного законодавства, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом.

Частиною першою статті 160 Сімейного кодексу України передбачено, що місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків.

Відповідно до частини першої статті 161 СК України, якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може бути вирішено органом опіки та піклування або судом.

Суд виходить з того, що під час вирішення спору щодо місця проживання малолітніх дітей беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дітей до кожного з них, вік дітей, стан їх здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. Питання про визначення місця проживання дітей має вирішуватись, насамперед, з урахуванням прав та законних інтересів дітей.

Відповідно до пункту 1 статті 9 Конвенції про права дитини держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно із судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини.

Зазначене узгоджується із правовим висновком Великої Палати Верховного Суду, викладеним у постанові від 17 жовтня 2018 року у справі № 402/428/16-ц (провадження № 14-327цс18).

У принципі 6 Декларації прав дитини проголошено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Вона повинна, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості.

Відповідно до статті 18 Конвенції про права дитини батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Місце проживання малолітньої дитини з одним із батьків визначається або за місцем проживання матері чи батька, або за конкретною адресою.

Із системного тлумачення пункту 1 статті 3, статті 9 Конвенції, частин другої, третьої статті 11 Закону України «Про охорону дитинства», статті 161 СК України випливає, що при вирішенні спору про визначення місця проживання дитини суди мають враховувати передусім інтереси дитини. Встановлений сімейним законодавством принцип повної рівності обох батьків у питаннях виховання дітей може бути обмежений судом в інтересах дитини.

Отже, при вирішенні питань про місце проживання дітей у випадку, коли їх батьки проживають окремо, необхідно дотримуватися принципу забезпечення найкращих інтересів дітей, обумовлених необхідністю забезпечити дітям повний і гармонійний фізичний, розумовий, духовний, моральний і соціальний розвиток, а також необхідний для такого розвитку рівень життя.

Відповідно до положень частин четвертої-шостої статті 19 СК України при розгляді судом спорів щодо місця проживання дитини обов`язковою є участь органу опіки та піклування, представленого належною юридичною особою. Орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи. Суд може не погодитися з висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини.

Враховуючи те, що умови проживання позивача є належними для проживання дітей, та те, що судом не встановлено, що позивач зловживає спиртними напоями чи наркотичними засобами, чи веде аморальний спосіб життя, то суд, вважає, що відсутні виняткові обставини, коли малолітні діти можуть бути розлучені зі своєю матір`ю.

Враховуючи вищенаведені вимоги закону та встановлені обставини справи, суд вважає, що позовні вимоги слід задовольнити та визначити місце проживання дитини разом з матір`ю .

Крім того, суд зауважує, що батько дітей, у разі визначення місця проживання дитини з матір`ю, не обмежений у своєму праві на спілкування з дитиною, турботі відносно дитини та участі у вихованні дітей і може реалізувати свої права шляхом домовленості з матір`ю дитини щодо встановлення часу спілкування або за рішенням органу опіки та піклування, або за судовим рішенням.

В силу вимог статті 141 ЦПК України, з відповідача на користь позивача слід стягнути судовий збір .

У відповідності до ст. 7 ч.3 ЗУ «Про судовий збір» У разі укладення мирової угоди до прийняття рішення у справі судом першої інстанції, відмови позивача від позову, визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову.

Враховуючи, що відповідач подав заяву про визнання позову до розгляду справи по суті, суд дійшов висновку необхідності стягнення з відповідача половини судового збору, встановленого для сплати за розгляд справи вказаної категорії ( 496,20 гр.)

Щодо стягнення витрат на правничу допомогу ( позивач просив стягнути 5000 ( фактично сплачені відповідно до поданих документів) гр., відповідач просив стягнути у сумі 2000 гр.), суд дійшов до наступного :

Відповідно до поданих стороною позивача документів, позивачем з адвокатом Дем`яненко О.А. 23.07.2021 р. було укладено договір на надання професійної правничої допомоги ( а.с.18). відповідно до акту прийому-передачі наданих послуг, позивачу були надані наступні послуги : первинна консультація, вивчення документів, погодження правової позиції ( вартість 1500 гр.), аналіз законодавства та останньої практики ( 750 гр.), складання позовної заяви ( 2250 гр.), всього на суму 4500 гр. Крім того, п.3.2. вказаного договору було передбачено сторонами, що клієнт сплачує адвокату премію в розмірі 25% розміру гонорару. Відповідно до квитанції, позивач сплатив адвокату 5000 гр. ( а.с. 20)

Згідно зі статтею 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У разі недотримання вимог частини четвертої статті 137 ЦПК України суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.

Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Пунктами 1, 2, 3 частини другої статті 141 ЦПК України передбачено, що інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову на відповідача, у разі відмови в позові - на позивача, у разі часткового задоволення - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Отже, витрати на надану професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою чи тільки має бути сплачено (пункт 1 частини другої статті 137 та частина восьма статті 141 ЦПК України).

Розмір витрат на оплату професійної правничої допомоги адвоката встановлюється і розподіляється судом згідно з умовами договору про надання правничої допомоги при наданні відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, як уже сплаченої, так і тієї, що лише підлягає сплаті (буде сплачена) відповідною стороною або третьою особою.

Зазначене узгоджується з правовим висновком, наведеним в постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного цивільного суду від 02 вересня 2020 року у справі N 329/766/18 (провадження N 61-6627св20).

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі N 755/9215/15 (провадження N 14-382цс19) зазначено, що при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін.

З урахуванням зазначеного суд вважає, що вимоги про стягнення з відповідача на користь позивача витрат на правничу допомогу у суді у розмірі 5000 гр. є завищеними з урахуванням складності справи та підлягають стягненню у розмірі 3500 гр., що відповідає критерію реальності наданих адвокатських послуг, розумності їхнього розміру, необхідних процесуальних дій сторони та часу, витраченого адвокатом на надання правничої допомоги .На підставі ст. ст. 7, 19, 141, 153, 155, 160, 161 СК України, ст. ст. 8, 11 Закону України «Про охорону дитинства», керуючись ст. ст. 2, 4, 12, 13, 76-78, 141, 258-268, 273, Цивільного процесуального кодексу України, суд, -

В И Р І Ш И В:

ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , код НОМЕР_1 ), представник позивача ОСОБА_2 ( АДРЕСА_2 , код НОМЕР_2 ) до ОСОБА_3 ( місце реєстрації АДРЕСА_3 , код НОМЕР_3 ), третя особа : орган опіки та піклування Брусилівської селищної ради (12601 Житомирська область Брусилівський район смт. Брусилів вул.Митрополита Ілларіона б. 50 , код ЄРДПОУ 04348504) про визначення місця проживання дитини- задовольнити повністю.

Визначити місце проживання малолітньої дитини ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 з матір`ю ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , за місцем її реєстрації або проживання.

Стягнути з ОСОБА_3 ( місце реєстрації АДРЕСА_3 , код НОМЕР_3 ) судовий збір у розмірі 496,20 гр. в дохід держави (стягувач: Державна судова адміністрація України, отримувач коштів: ГУК у м. Києві/м. Київ/22030106; код отримувача (код за ЄДРПОУ) 37993783; банк отримувача - Казначейство України (ЕАП); рахунок отримувача UA0026001; код класифікації доходів бюджету 22030106).

Стягнути з ОСОБА_3 ( місце реєстрації АДРЕСА_3 , код НОМЕР_3 ) на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , код НОМЕР_1 ) витрати на правничу допомогу у розмірі 3500 гр. ( три тисячі п`ятсот гривен)

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до апеляційного суду Черкаської області через Корсунь-Шевченківський районний суд Черкаської області. Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом 30 днів з дня його складення. Учасник справи, якому повне рішення не були вручені у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

СуддяГусарова В.В.