Миколаївський районний суд Миколаївської області
Справа № 945/43/21
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 лютого 2022р. Миколаївський районний суд Миколаївської області у складі головуючого судді Войнарівського М.М., за участю секретаря судового засідання Жиган А.О., розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Миколаєві цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 ,яка також діє в інтересах ОСОБА_3 ,третя особа Служба у справах дітей Миколаївської державної адміністрації виконувач функції органу опіки та піклування, про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням,

ВСТАНОВИВ:

15 січня 2021 року ОСОБА_1 звернувся до Миколаївського районного суду Миколаївської області з позовною заявою до ОСОБА_2 , яка також діє в інтересах ОСОБА_3 , про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням та стягнення витрат на правничу допомогу.

Позовні вимоги позивач обґрунтовує тим, що йому на праві власності належить квартира, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 У вказаній квартирі зареєстровані відповідачі, які протягом двох років не проживають. Посилаючись на вищевикладене, а саме на те, що реєстрація відповідачів у квартрі позивача, перешкоджає йому в повній мірі розпоряджатися своєю власністю, позивач просить суд визнати відповідачів такими, що втратили право користування вищезазначеною квартирою та стягнути судові витрати по справі: 908грн судового збору та 5000 грн витрат на правничу допомогу.

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями справу призначено головуючому судді ОСОБА_4

Ухвалою Миколаївського районного суду Миколаївської області від 02.03.2021 у вказаній цивільній справі відкрито провадження.

Згідно з розпорядженням керівника апарату Миколаївського районного суду Миколаївської області, у зв`язку із звільненням судді ОСОБА_4 у відставку, призначено повторний автоматизований розподіл судової справи № 945/43/21

Відповідно до протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 04.06.2021 вказана цивільна справа розподілена головуючому судді Войнарівському М.М.

Ухвалою Микололаївського районного суду Миколаївської області від 14.06.2021 року справу прийнято до свого провадження головуючим суддею Войнарівським М.М.

05.05.2021року від представника відповідача-адвоката Коренко Т.В. на адресу суду надійшов відзив на позовну заяву, в якому просила відмовити у задоволенні позову, мотивуючи його тим,що на час розгляду справи відсутній предмет спору,оскільки відповідачі станом на 29.04.2021 року зареєстровані за адресою АДРЕСА_2 .

11.05.2021 року на адресу суду від представника позивача-адвоката Демченко Н.В. надійшла відповідь на відзив, в якому зазначено,що позовні вимоги позивача є обгрунтованими, але у зв`язку із відсутністю предмета спору, яке сталося вже значно пізніше,після пред`явлення позову та відкриття провадження у справі,вважає що провадження підлягає закриттю.

У судове засідання позивач та його преставник не з`явилися,при цьому представником позивача подано заяву про розгляд справи без їх участі,також зазначено, що позивач не підтримує позовні вимоги унаслідок задоволення їх відповідачами після пред`явлення позову тому просить вирішити питання стосовно витрат на правничу допомогу.

Відповідач та її представник в судове засідання не з`явилися.

Представник третьої особи в судове засідання не з`явився,при цьому 19.11.2021 року подав заяву про розгляд справи без його участі,стосовно вимог,вважає,що майнові права малолітньої дитини не порушенні.

Проаналізувавши позицію сторони позивача, викладену у письмових процесуальних документах, дослідивши письмові матеріали справи, оцінивши докази у їх сукупності та співставленні, суд приходить до висновків.

Судом встановлено, що відповідач ОСОБА_2 19.04.2021 року подала до Департаменту з надання адміністративних послуг Миколаївської міської ради заяву про зняття з реєстрації місця проживання.

Віповідно до довідки Департаменту з надання адміністративних послуг Миколаївської міської ради № 23068-07-05 про реєстрацію місця проживання особи від 30.04.2021 року ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 зареєстрована по АДРЕСА_2 з 29.04.2021 року.

Згідно довідки Департаменту з надання адміністративних послуг Миколаївської міської ради № 23068-07-02 від 29.04.2021 року ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 зареєстрована по АДРЕСА_2 з 29.04.2021 року.

Таким чином предмет спору у даній справі відсутній.

Згідно з частиною першою статті 15 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Відповідно до частини першої статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Захист цивільних прав - це застосування цивільно-правових засобів з метою забезпечення цивільних прав.

Процесуальний порядок провадження у цивільних справах визначається ЦПК України та іншими законами України, якими встановлюється зміст, форма, умови виконання процесуальних дій, сукупність цивільних процесуальних прав і обов`язків суб`єктів цивільно-процесуальних правовідносин та гарантій їх реалізації.

Підстави для закриття провадження у справі визначені у статті 255 ЦПК України.

Закриття провадження у справі - це форма закінчення розгляду цивільної справи без прийняття судового рішення у зв`язку з виявленням після відкриття провадження у справі обставин, з якими закон пов`язує неможливість судового розгляду справи.

Пунктом 2 частини першої статті 255 ЦПК України встановлено, що суд закриває провадження у справі, якщо відсутній предмет спору.

Поняття «юридичного спору» має тлумачитися широко, виходячи з підходу Європейського суду з прав людини до тлумачення поняття «спір про право» (пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція)). Зокрема, Європейський суд з прав людини зазначає, що відповідно до духу Конвенції поняття «спору про право» має розглядатися не суто технічно, йому слід надавати сутнісного, а не формального значення.

Статтею 2 ЦПК України визначено, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Предмет спору - це об`єкт спірного правовідношення, з приводу якого виник спір. Під предметом позову розуміється певна матеріально-правова вимога позивача до відповідача, стосовно якої позивач просить прийняти судове рішення.

Підстави позову - це обставини, якими позивач обґрунтовує свої вимоги щодо захисту права та охоронюваного законом інтересу.

Тобто правові підстави позову - це зазначена в позовній заяві нормативно-правова кваліфікація обставин, якими позивач обґрунтовує свої вимоги.

З урахуванням викладеного відсутність предмета спору унеможливлює вирішення справи по суті незалежно від обґрунтованості позову, а, відповідно, і здійснення ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів осіб.

Відповідно до правового висновку, висловленого Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 26 червня 2019 року у справі № 13/51-04 (провадження № 12-67гс19), прикладами відсутності предмета спору можуть бути дії сторін чи настання обставин, якщо між сторонами у зв`язку з цим не залишилося неврегульованих питань або самими сторонами врегульовано спірні питання. Суд закриває провадження у справі у зв`язку з відсутністю предмета спору, зокрема у випадку припинення існування предмета спору, якщо між сторонами у зв`язку з цим не залишилося неврегульованих питань.

У постановах Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 10 квітня 2019 року у справі № 456/647/18 (провадження № 61-2018св19); Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 13 травня 2020 року у справі № 686/20582/19 (провадження № 61-1807св20); Першої судової палати Касаційного цивільного суду у постанові від 09 вересня 2020 року у справі № 750/1658/20 (провадження № 61-9658св20) зазначено, що закриття провадження у справі через відсутність предмета спору можливе лише за умови, якщо предмет спору відсутній під час пред`явлення позову.

Верховний Суд у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду у постанові від 20 вересня 2021 року у справі № 638/3792/20 (провадження № 61-3438сво21) відступив від висновку, сформульованого у зазначених постановах, конкретизувавши його таким чином: закриття провадження у справі на підставі пункту 2 частини першої статті 255 ЦПК України можливе, якщо предмет спору був відсутній як на час пред`явлення позову, так і на час ухвалення судом першої інстанції судового рішення.

Згідно з ч. 4 ст. 263 ЦПК України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Відповідно до п. 2 ч. 1, ч. 2 ст. 255 ЦПК України суд своєю ухвалою закриває провадження у справі, якщо відсутній предмет спору. Про закриття провадження у справі суд постановляє ухвалу, а також вирішує питання про розподіл між сторонами судових витрат, повернення судового збору з державного бюджету.

Враховуючи відсутність спору у справі у зв`язку з цим, суд вважає за можливе у відповідності до п. 2 ч. 1 ст. 255 Цивільного процесуального кодексу України, закрити провадження у даній справі.

Відповідно до ст.142 ч.3 ЦПК України у разі відмови позивача від позову понесені ним витрати відповідачем не відшкодовуються, а витрати відповідача за його заявою стягуються з позивача. Однак якщо позивач не підтримує своїх вимог унаслідок задоволення їх відповідачем після пред`явлення позову, суд за заявою позивача присуджує стягнення понесених ним у справі витрат з відповідача.

Як вбачається з заяви представника позивача, просить стягнути з відповідача витрати по сплаті судового збору та витрати на правничу допомогу у зв`язку з не підтриманням позовних вимог позивачем унаслідок задоволення їх відповідачами після пред`явлення позову.

Відповідно до статті 133 КПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема витрати на професійну правничу допомогу.

Щодо відшкодування витрат на професійну правничу допомогу, то суд виходить з такого.

Відповідно до частини першої статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

Згідно з частиною другою цієї статті за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат:

1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

У позовній заяві представник позивача, адвокат Демченко Н.В. просить стягнути з відповідача 5000 грн витрат за професійну правничу допомогу. На підтвердження факту наданих послуг правової допомоги до матеріалів справи долучено копію квитанції до прибуткового касового ордера №44 від 29.10.2019 року за надані юридичні послуги зі змісту вбачається, що позивач оплатив адвокату Демченко Н.В. 5000 грн. Також до матеріалів справи долучено детельний опис робіт виконаних адвокатом необхідних на надання правничої допомоги,а також долучено договір № 43 від 29.10.2019 року про надання правової допомоги, який укладений між Адвокатом Демченко Н.В. та Колодієнко І.Л.

З огляду на зазначене вище, суд вважає, що факт отримання позивачем правових послуг, наданих адвокатом Демченко Н.В. та їх оплата підтверджена відповідними доказами.

Відповідно до стаття 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» (далі - Закон про адвокатуру) гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.

Отже, положення спеціального Закону про адвокатуру передбачають, що розмір гонорару визначається у договорі про надання правової допомоги за взаємною згодою обох сторін, як клієнта так і адвоката. З однієї сторони норми вказаного Закону покликані гарантувати оплату праці адвоката за надані правові послуги, з іншого боку - визначити вартість кваліфікованих правових послуг, які спроможний буде заплатити клієнт з урахуванням його фінансових можливостей та з огляду на кваліфікацію, досвід адвоката, обсяг наданих ним послуг.

Особа, бажаючи ефективно захисти своє право, яке порушено/порушується, звертається за допомогою до адвоката, та, укладаючи з ним договір про надання правової допомоги, погоджується оплатити вартість запропонованих ним правових послуг. Разом з тим, така особа має правомірні очікування повернути назад вказані кошти, стягнувши їх із відповідача, у випадку, якщо її право буде відновлено, чи судом буде визнана її правота.

Інститут відшкодування витрат на професійну правничу допомогу, передбачений у ст. 137 ЦПК України, власне і покликаний гарантувати право людини на повернення здійснених нею витрат на правову допомогу у разі постановлення судом рішення на її користь.

З огляду на все викладене вище, з урахуванням особливостей вказаної справи, зокрема, того, що передумовою звернення позивача до суду були неправомірні дії відповідача, а також того, що лише після вжиття позивачем правових способів захисту шляхом пред`явлення позову, у зв`язку з чим, позивачу необхідно було скористатися правовою допомогою кваліфікованого адвоката, - відповідачем було відновлено його право суд вважає, що стягнення витрат за правову допомогу відповідатиме основними засадами (принципами) цивільного судочинства, зокрема, верховенству права та відшкодуванню судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення.

Враховуючи те, що завданням цивільного судочинства, є насамперед справедливий, та неупереджений розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, суд вважає, що розмір відшкодування витрат на правову допомогу у сумі 5000 грн не порушуватиме принципу співмірності позовних вимог, відповідатиме складності справи та виступатиме гарантією реалізації правомірних очікувань позивача як особи, чиї права було порушено, на повну або часткову компенсації сплачених ним коштів за правову допомогу щодо захисту його права, надану йому кваліфікованим адвокатом.

Щодо стягнення судового збору.Позивач наполягає на стягненні судового збору з відповідача, посилаючись на ч. 3 ст. 142 ЦПК України, оскільки він не підтримує своїх вимог у зв`язку з тим, що останні задоволені відповідачем, але вже після пред`явлення ним позову. А тому вважає, що у даному випадку слід застосовувати положення саме ч. 3 ст. 142 ЦПК України.

У відповідності до ч. 9 ст. 141 ЦПК України якщо спір виник внаслідок неправильних дій сторони, суд має право покласти на таку сторону судові витрати повністю або частково незалежно від результатів розгляду справи. Представник позивача повідомив суд, що подача позивачем заяви зумовлена саме не підтриманням ним своїх позовних вимог внаслідок задоволення їх відповідачем після відкриття провадження у справі, а тому, вважає, повинні наступати процесуальні наслідки, передбачені ч. 3 ст. 142 ЦПК України, згідно з якими, якщо позивач не підтримує своїх вимог унаслідок задоволення їх відповідачем після пред`явлення позову, суд за заявою позивача присуджує стягнення понесених ним у справі витрат з відповідача.

Проаналізувавши матеріали справи та доводи учасників справи, суд приходить до таких висновків.

Частиною другою статті 255 ЦПК України про закриття провадження у справі суд постановляє ухвалу, а також вирішує питання про розподіл між сторонами судових витрат, повернення судового збору з державного бюджету.

Відповідно до частини другої статті 133 ЦПК України розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом.

Пунктом 5 частини першої статті 7 Закону України «Про судовий збір» визначено, що сплачена сума судового збору повертається за клопотанням особи, яка його сплатила за ухвалою суду в разі закриття (припинення) провадження у справі (крім випадків, якщо провадження у справі закрито у зв`язку з відмовою позивача від позову і така відмова визнана судом), у тому числі в апеляційній та касаційній інстанціях.

Водночас, відповідно до ч. 9 ст.141, ч.3 ст.142 ЦПК України якщо спір виник внаслідок неправильних дій сторони, суд має право покласти на таку сторону судові витрати повністю або частково незалежно від результатів вирішення спору. Якщо позивач не підтримує своїх вимог унаслідок задоволення їх відповідачем після пред`явлення позову, суд за заявою позивача присуджує стягнення понесених ним у справі витрат з відповідача.

Судом встановлено, що при зверненні в суд з позовом позивач сплатив судовий збір у розмірі 908гривень 00копійок.

З огляду на те, що є письмове волевиявлення позивача, при вирішенні питання про стягнення судового збору, застосуванню підлягають норми ч. 9 ст.141, ч.3 ст.142 ЦПК України, відтак, вимоги позивача є підставними, стягненню з відповідача на користь позивача підлягають 908 гривень 00 копійок судового збору.

Таким чином, враховуючи, що після відкриття провадження у справі та звернення з позовом було зумовлено неправильними діями відповідача суд вважає, що витрати понесені позивачем на правову допомогу та витрати зі сплати судового збору підлягають відшкодуванню відповідачем.

Керуючись статтями 141, 142, 255 ЦПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

Провадження у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , яка також діє в інтересах ОСОБА_3 ,третя особа Служба у справах дітей Миколаївської державної адміністрації виконувач функції органу опіки та піклування, про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням- закрити.

Стягнути з ОСОБА_2 ,яка також дії в інтересах малолітньої ОСОБА_3 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 ,уродженка м.Миколаєва; паспорт серія НОМЕР_1 ; РНОКПП НОМЕР_2 ;зареєстрована : АДРЕСА_2 ) на користь ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_3 , уродженець с.Сливине Миколаївського району Миколаївської області;паспорт серія НОМЕР_3 ;РНОКПП НОМЕР_4 ) судовий збір у розмірі 908грн 00 коп. та витрати на правничу допомогу в розмірі 5000 гривень 00 копійок.

Відповідно до ст. 261 ЦПК України ухвала набирає законної сили негайно після її проголошення, якщо інше не передбачено цим Кодексом.

Ухвали, що постановлені судом поза межами судового засідання або в судовому засіданні у разі неявки всіх учасників справи, розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, набирають законної сили з моменту їх підписання суддею (суддями).

Згідно з ст. 354 ЦПК України апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів, а на ухвалу суду - протягом п`ятнадцяти днів з дня його (її) проголошення.

Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його (її) проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження: 1) на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду; 2) на ухвали суду - якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 цього Кодексу.

Згідно з положеннями ст. 355 ЦПК України апеляційна скарга подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції

Суддя М.М.Войнарівський

25.02.2022