Справа № 346/3794/22
Провадження № 2/346/1467/22
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 грудня 2022 р.м. Коломия

Коломийський міськрайонний суд Івано-Франківської області, у складі головуючого - судді Коваленка Д.С., секретар - Онутчак В.І., розглянувши у відкритому судовому засіданні, у приміщенні зали судових засідань Коломийського міськрайонного суду Івано-Франківської області, цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Коломийської міської ради про встановлення факту прийняття спадщини та визнання права власності на спадкове майно,

в с т а н о в и в :

ОСОБА_1 (місце проживання: АДРЕСА_1 ) звернулася до Коломийського міськрайонного суду Івано-Франківської області із позовною заявою до Коломийської міської ради (місце розташування: м. Коломия, вул. Грушевського, 1, Івано-Франківської області), якою просить встановити факт прийняття спадщини ОСОБА_2 , ОСОБА_3 та визнати за позивачкою право власності на цю спадщину, зокрема: на Ѕ частку житлового будинку та господарських будівель і споруд, розташованих у АДРЕСА_2 у складі: житловий будинок (літера за планом - А); сарай (літера за планом - Б); вбиральня (літера за планом - В); криниця (літера за планом - №1); огорожа (літера за планом - №2-3).

Процесуальні дії у справі.

Ухвалою суду від 20 вересня 2022 року суд відкрив провадження у справі, призначив підготовче судове засідання та витребував матеріали спадкової справи.

Ухвалою суду від 19 жовтня 2022 року підготовче провадження у справі було закрите і справу було призначено до розгляду по суті на 18 листопада 2022 року.

Однак з метою реалізації права позивачки на надання суду доказів, розгляд справи відкладався двічі, для отримання нею документів, і останнього разу на 21 грудня 2022 року.

Стислий виклад позицій учасників справи.

Аргументи позивача. ІНФОРМАЦІЯ_1 померла її тітка ОСОБА_2 , а ІНФОРМАЦІЯ_2 померла її мати ОСОБА_3 . Після смерті кожної з них відкривалася спадщина за законом по Ѕ частці у вказаному вище нерухомому майні. Позивачка отримала свідоцтво про право на спадщину за законом після смерті матері на Ѕ частку вказаного нерухомого майна, але в отриманні такого свідоцтва щодо майна її тітки, нотаріус відмовив, оскільки потрібно підтвердити факт прийняття спадщини її померлої тітки, її матір`ю. І тому вважає, що суду слід встановити факт прийняття спадщини її тітки її матір`ю, оскільки остання вступила в управління та володіння спадковим майном після смерті тітки. І відповідно коли померла її матір, до складу її спадщини увійшло вказане вище нерухоме майно повністю, тобто і Ѕ частка її померлої тітки, і вона цю спадщину прийняла.

Позиція відповідача. Просив розглядати справу без участі представника та винести рішення відповідно до чинного законодавства України.

Оцінка суду щодо фактів.

ІНФОРМАЦІЯ_3 народилась ОСОБА_4 , матір`ю якої, згідно свідоцтва про народження, була ОСОБА_3 (а.с.48).

Марта Дмитрівна уклала шлюб з ОСОБА_5 , що підтверджується повним витягом з Державного реєстру актів цивільного стану громадян щодо актового запису про шлюб та змінила прізвище з: « ОСОБА_6 », на: « ОСОБА_7 », та 25 листопада 2005 року розірвала свій шлюб,що підтверджується свідоцтвом про розірвання шлюбу (а.с.49,72).

Із змісту свідоцтв про народження ОСОБА_8 та ОСОБА_3 вбачається, що вони дійсно є рідними сестрами, оскільки матір`ю зазначена: ОСОБА_9 (а.с.42,45).

30 травня 1975 року, державним нотаріусом Коломийської державної нотаріальної контори Калиняк Н.М. на ім`я ОСОБА_8 та ОСОБА_3 було видано два свідоцтва про право на спадщину за законом, зокрема кожній на Ѕ частку житлового будинку та господарські будівлі і споруди, що розташовані в АДРЕСА_2 (а.с.85), у складі: житловий будинок (літера за планом - А); сарай (літера за планом - Б); вбиральня (літера за планом - В); криниця (літера за планом - №1); огорожа (літера за планом - №2-3) а.с.9.

Отже, власниками вказаного нерухомого майна стали ОСОБА_3 та ОСОБА_8 , які були рідними сестрами (а.с.85).

І за даними обласного комунального підприємства «Коломийське міжрайонне бюро технічної інвентаризації» Івано-Франківської обласної ради, житловий будинок та господарські будівлі і споруди, розташовані у АДРЕСА_2 , мають такий склад: житловий будинок (літера за планом - А); сарай (літера за планом - Б); вбиральня (літера за планом - В); криниця (літера за планом - №1); огорожа (літера за планом - №2-3). При цьому, все це майно, по Ѕ частці на праві приватної власності, належало вказаним сестрам.

ІНФОРМАЦІЯ_1 , з огляду на свідоцтво про смерть, ОСОБА_2 померла (а.с.41). При цьому, спадкова справа після її смерті не заводилась (а.с.131-132), і на день її смерті вона була зареєстрована у квартирі АДРЕСА_3 , одна (а.с.50).

22 лютого 2021 року, з огляду на свідоцтво про смерть, ОСОБА_3 теж померла (а.с.44). При цьому, на момент смерті проживала в Коломийському геріатричному пансіонаті з 26.01.2019 року по ІНФОРМАЦІЯ_4 , і саме там вона і померла (а.с.51).

Проте, у період з 11 січня 2000 року по кінець липня 2000 року, ОСОБА_10 проживала в будинку АДРЕСА_2 , користувалась усіма речами домашнього побуту, здійснювала догляд за прибудинковою територією, чистила дерева і кущі (свідчення ОСОБА_11 та ОСОБА_12 ) а.с.110-112,113-115.

Після її смерті, була заведена спадкова справа (66-99). При цьому, заповітів від її імені складено не було, а із заявою про прийняття спадщини за законом та видачу відповідного свідоцтва, звернулась тільки ОСОБА_1 (а.с.66-99), якій нотаріус видав свідоцтво про право на спадщину за законом на Ѕ частку вказаного вище житлового будинку та господарські будівлі і споруди (а.с.91).

Проте, постановою від 28 січня 2022 року, нотаріус відмовив позивачці у видачі свідоцтва про право на спадщину на іншу Ѕ частку вказаного вище житлового будинку та господарські будівлі і споруди, оскільки ОСОБА_10 не зареєстрована разом із ОСОБА_13 (а.с.52).

Оцінка суду щодо правовідносин учасників.

Із встановлених обставин вбачається вступ позивача у цивільно-правові відносини щодо власності в межах яких, виник спір щодо набуття позивачем права власності на нерухоме майно, у порядку спадкування, на яке претендує відповідач.

Оцінка суду щодо права позивача.

Положеннями статті 41 Конституції України гарантується право кожного володіти, користуватись та розпоряджатись своєю власністю.

Стаття 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (який набув чинності для України 11 вересня 1997 року) також передбачає право кожної фізичної особи мирно володіти своїм майном.

З огляду на положення частини 1 статті 181 та 182 Цивільного кодексу України, житловий будинок та господарські будівлі і споруди, розташовані у АДРЕСА_2 слід розглядати як нерухому річ, право власності на яку, а також його виникнення, перехід і припинення підлягає державній реєстрації.

Законом, який регулює відносини пов`язані з державною реєстрацією прав на нерухоме майно та їх обтяжень є Закон України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» від 01 липня 2004 року №1952-IV. І статтею 3 цього закону передбачено, що державна реєстрація прав є обов`язковою, інформація про права на нерухоме майно підлягає внесенню до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. Проте, частиною 4 цієї статті гарантується, що права на нерухоме майно, що виникли до 01 січня 2013 року, визнаються дійсними за наявності однієї з таких умов: 1) реєстрація таких прав була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення; 2) на момент виникнення таких прав діяло законодавство, що не передбачало їх обов`язкової реєстрації. А тому, суд відзначає наступне.

З огляду на положення частини 1 статті 101 ЦК Цивільного кодексу Української Радянської Соціалістичної Республіки (який діяв на території нинішньої України з 01 січня 1964 року до 01 січня 2004 року, а тому підлягає застосуванню, - надалі за текстом ЦК УРСР), в особистій власності громадянина міг бути жилий будинок чи його частина, і таку власність він міг набути, в тому числі й внаслідок спадкування (що прямо передбачалось частиною 2 статті 12 Закону України «Про власність»).

При цьому, в силу положень вказаного ЦК УРСР та «Інструкції про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР» (що була затверджена Міністерством комунального господарства УРСР 31 січня 1966 року та діяла по 19 січня 1996 року), у цей період законодавство не передбачало обов`язкової реєстрації прав власності на житловий будинок, разом із господарськими будівлями та спорудами. Проте одним із документів, який в силу положень пункту 7 Розділу ІІ зазначеної Інструкції і додатку №1 до неї вважався правовстановлюючим, було свідоцтво про право на спадщину на домоволодіння, під яким розумілось два і більш будинків з приналежними до них надвірними будівлями (чи без таких), що розташовані на одній земельній ділянці під одним порядковим номером по вулиці.

А встановлені судом факти прямо вказують на те, що житловий будинок та господарські будівлі і споруди, що розташовані в АДРЕСА_2 , у складі: житловий будинок (літера за планом - А); сарай (літера за планом - Б); вбиральня (літера за планом - В); криниця (літера за планом - №1); огорожа (літера за планом - №2-3), саме у спадщину, 30 травня 1975 року, по Ѕ частці успадкували ОСОБА_8 та ОСОБА_3 , через, що їм було видано два свідоцтва про право на спадщину.

І набуте ними право не підлягало будь-якій державній реєстрації, оскільки на момент отримання спадку діяло законодавство, що не передбачало обов`язкової реєстрації права власності набутого у спадок нерухомого майна від іншої особи.

Тож суд одразу констатує, що він вважає встановленим факт належності ОСОБА_2 , станом на 11 січня 2000 року (дату її смерті), зазначеної частки у вказаному нерухомому майні, позаяк його набуття підтверджується вказаними вище доказами, і в матеріалах справи відсутні будь-які докази того, що після набуття нею вказаного права у травні 1975 року, воно припинилось у неї на момент її смерті.

Станом на 11 січня 2000 року, законодавство в частині набуття права власності у порядку спадкування не змінилось. Відповідно, ОСОБА_3 могла успадкувати Ѕ частку сестри: ОСОБА_2 у вказаному нерухомому майні.

Частина 1 статті 548 ЦК УРСР передбачала, що для придбання спадщини необхідно щоб спадкоємець прийняв її. А прийняттям спадщини визнавалось фактичний вступ в управління або володіння спадковим майном чи подання заяви про прийняття спадщини державному нотаріусу, якщо такі дії вчинено протягом 6 місяців з дня відкриття спадщини (стаття 549 ЦК УРСР).

Встановлені судом обставини, прямо вказують на те, що у період з 11 січня 2000 року по кінець липня 2000 року, ОСОБА_3 проживала в будинку АДРЕСА_2 , користувалась усіма речами домашнього побуту та здійснювала догляд за прибудинковою територією, чистила дерева і кущі.

Що звичайно, підтверджує те, що протягом 6 місяців з дня відкриття спадщини ОСОБА_2 , її сестра: ОСОБА_3 фактично вступила в управління та володіння спадковим майном своєї сестри Ѕ часткою у вказаному нерухомому майні.

Як наслідок, суд погоджується із тим, що ОСОБА_3 прийняла спадщину ОСОБА_8 , яка складається з права власності на Ѕ частку житлового будинку та господарських будівель і споруд, розташованих у АДРЕСА_2 у складі: житловий будинок (літера за планом - А); сарай (літера за планом - Б); вбиральня (літера за планом - В); криниця (літера за планом - №1); огорожа (літера за планом - №2-3).

І так само, оскільки законодавство зміненим не було, набуття права власності на зазначене майно у порядку спадкування, ОСОБА_14 реєструвати не було потрібним.

З 01 січня 2004 року, набув чинності Цивільний кодекс України, відповідно до пункту 4 прикінцевих та перехідних положень якого, щодо цивільних відносин, які виникли до набрання чинності цим кодексом, положення цього кодексу застосовуються до тих прав і обов`язків, що виникли або продовжують існувати після набрання ним чинності.

Отже, навіть після ведення в дію вказаного кодексу (оскільки він не передбачив положень які б позбавляли або припиняли набуті громадянами раніше права власності на нерухоме майно), набуте ОСОБА_15 право власності на Ѕ частку вказаного нерухомого майна продовжувало діяти та не припинилось. Але разом з цим, цей кодекс передбачає наступне.

Відповідно до положень частини 1 статті 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). А згідно з положеннями частини 1 статті 1218 цього ж кодексу, до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинились внаслідок його смерті.

Отже, у зв`язку із смертю ОСОБА_3 , відкрилась її спадщина, до складу якої увійшло право власності на вказане нерухоме майно, в тому числі й на Ѕ частку цього майна, яке вона набула від своєї сестри у порядку спадкування за законом. Позаяк її право власності на таке нерухоме майно, існувало в неї на момент її смерті і не відноситься до тих прав, які в силу положень статті 1219 ЦК України, не входять до складу спадщини та припиняються.

Положення частини 1 статті 1223 ЦК України передбачають, що право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. А в силу положень частини 2 статті 1223 цього ж кодексу, тільки у разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі не охоплення заповітом усієї спадщини, право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261 - 1265 цього Кодексу.

Надана суду копія спадкової справи не містить жодних відомостей про те, що ОСОБА_3 оформила заповіт (а.с.66-99). Тому суд враховує, що з огляду на положення частини 3 статті 1268 та частини 1 статті 1269 ЦК України, якщо спадкоємець, постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, він вважається таким, що прийняв її, якщо протягом шести місяців з часу відкриття спадщини, він не заявив про відмову від неї; якщо спадкоємець, постійно не проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, такий спадкоємець має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини.

І з огляду на матеріали спадкової справи, суд констатує, що із заявою про прийняття спадщини звернулась тільки позивачка, а особи, які б проживали із нею разом на момент смерті відсутні (а.с.66-99).

А за таких обставин, суд вважає, що саме позивачка є єдиною спадкоємицею ОСОБА_3 , і відповідно саме вона успадкувала її право власності, в тому числі й на Ѕ частку вказаного вище нерухомого майна, яке вона набула від своєї сестри у порядку спадкування за законом.

Тож, вказане право позивачки підлягає судовому захисту, оскільки воно не визнається нотаріусом та на нього претендує відповідач.

З огляду на положення частини третьої статті 8, частини четвертої статті 13 та частини першої статті 55 Конституції України, держава гарантує будь-якому суб`єкту права власності можливість звернутись до суду за захистом цього права. А згідно з статтею 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, у спосіб, визначений законами України.

Тож суд враховує, що в силу пункту 1 частини 2 статті 16 ЦК України, способом захисту цивільного права може бути і його визнання судом. При цьому, з огляду на положення статті 392 цього ж кодексу, позов про визнання права власності може бути подано власником майна, якщо це право не визнається будь-якою іншою особою.

Отже враховуючи викладене, та те, що право приватної власності позивача, по праву спадкування, не визнається нотаріусом, та на нього претендує відповідач, обраний позивачем спосіб захисту її права приватної власності слід визнати належно обраним, а позовні вимоги доведеними, і тому такими, що підлягають задоволенню у повному обсязі.

Таким чином, керуючись статтями 1-113,217-250,258-259,263-268,272-273,351-355 Цивільного процесуального кодексу України, суд

в и р і ш и в :

Позов ОСОБА_1 до Коломийської міської ради про встановлення факту прийняття спадщини та визнання права власності на спадкове майно, - задовольнити.

Встановити факт прийняття спадщини ОСОБА_16 ( ІНФОРМАЦІЯ_5 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 ) ОСОБА_3 ( ІНФОРМАЦІЯ_6 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 ), яка складається з права власності на Ѕ частку житлового будинку та господарських будівель і споруд, розташованих у АДРЕСА_2 у складі: житловий будинок (літера за планом - А); сарай (літера за планом - Б); вбиральня (літера за планом - В); криниця (літера за планом - №1); огорожа (літера за планом - №2-3).

Визнати за ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_7 ; ідентифікаційний номер: НОМЕР_1 ; місце проживання: АДРЕСА_1 ), у порядку спадкування, право власності на Ѕ частку житлового будинку та господарських будівель і споруд, розташованих у АДРЕСА_2 у складі: житловий будинок (літера за планом - А); сарай (літера за планом - Б); вбиральня (літера за планом - В); криниця (літера за планом - №1); огорожа (літера за планом - №2-3).

Рішення набирає законної сили після закінчення тридцяти денного строку для подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржено шляхом подання апеляційної скарги до Івано-Франківського апеляційного суду через Коломийський міськрайонний суд Івано-Франківської області протягом тридцяти днів з дня складання цього рішення.

Суддя Коваленко Д. С.