Апеляційне провадження №22-ц/824/5173/2022
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

21 липня 2022 року місто Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді Журби С.О.,

суддів Писаної Т.О., Приходька К.П.,

за участю секретаря Сас Ю.В.,

розглянувши справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Дарницького районного суду міста Києва від 20 вересня 2021 року у справі за скаргою ОСОБА_1 на незаконні дії та неправомірну діяльність державного виконавця Дарницького районного ВДВС у м. Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ),

В С Т А Н О В И В:

У червні 2021 року ОСОБА_1 звернувся до суду зі скаргою на дії державного виконавця Дарницького районного ВДВС у м. Києві Центрального міжрегіонального управління МЮ (м.Київ).

В обґрунтування скарги зазначив, що 04.04.2016 року державним виконавцем Дарницького районного ВДВС у м. Києві Центрального міжрегіонального управління МЮ (м. Київ) на підставі виконавчого листа, виданого 01.02.2016 року, було відкрито виконавче провадження № 50663469. 13.07.2019 року державним виконавцем було повторно відкрито виконавче провадження № 59483175, однак стягувачу ОСОБА_1 постанову про відкриття виконавчого провадження надіслано так і не було. З моменту відкриття виконавчого провадження № 59483175 за виконавчим листом про стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судових витрат в розмірі сплаченого судового збору в сумі 1218,00 грн. державним виконавцем, в провадженні якого перебував вказаний виконавчий лист, взагалі не було вчинено ніяких залежних від нього виконавчих дій, спрямованих на виконання рішення суду, зокрема не знайдено майна, на яке може бути звернено стягнення. 17.06.2021 року стягувач отримав постанову від 09.04.2021 року про повернення виконавчого документа на підставі п.2 ч.1 ст. 37 Закону України «Про виконавче провадження», а саме у зв`язку з тим, що у боржника відсутнє майно, на яке може бути звернено стягнення, а здійснені виконавцем відповідно до закону заходи щодо розшуку такого майна виявилася безрезультатними. Скаржник вважає, що державним виконавцем не здійснено усі виконавчі дії належним чином.

У зв`язку з вищевикладеним просив суд: визнати неправомірною та скасувати постанову державного виконавця Ушенко Ю.П. від 09.04.2021 року в рамках виконавчого провадження № 59483175 про повернення виконавчого документа стягувачу; визнати неправомірним дії державного виконавця щодо невиконання рішення Дарницького районного суду м. Києва від 18.05.2015 року у цивільній справі № 753/1604514-ц; зобов`язати державного виконавця невідкладно фактично належним чином у повному обсязі виконати рішення суду від 18.05.2015 року; винести окрему ухвалу, якою направити до органів прокуратури частину матеріалів справи, достатньої для внесення інформацію про злочин державного виконавця та подальшого притягнення до кримінальної відповідальності та стягнути з Дарницького районного ВДВС у м.Києві Центрального міжрегіонального управління МЮ (м.Київ) понесені витрати на правову допомогу у розмірі 2 560,00 грн.

Ухвалою Дарницького районного суду міста Києва від 20 вересня 2021 року відмовлено у задоволені скарги.

Не погоджуючись з вказаним судовим рішенням, ОСОБА_1 направив апеляційну скаргу, в якій зазначив, що оскаржувану ухвалу вважає незаконною та такою, що ухвалена з порушенням норм процесуального права та з неправильним застосуванням норм матеріального права. Вказує на те, що висновки суду першої інстанції не відповідають обставинам справи та є помилковими. У зв`язку з цим апелянт просить апеляційний суд скасувати оскаржувану ухвалу та постановити нове судове рішення про задоволення скарги в повному обсязі.

28.06.2022 року до Київського апеляційного суду від Дарницького ВДВС у м. Києві надійшов відзив на апеляційну скаргу.

В судове засідання 21.07.2022 року сторони не з`явились, про розгляд справи належним чином повідомлялися, про причини неявки суд не повідомили, клопотання про відкладення розгляду справи не надали.

Згідно вимог ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими (за умови дотримання відповідної процедури та наявності передбачених законом підстав) доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Положеннями ст. 263 ЦПК України встановлено, що судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів прийшла до висновку про наявність підстав для частково задоволення апеляційної скарги.

Під час розгляду справи судом встановлено, що рішенням Дарницького районного суду м. Києва від 18.05.2015 стягнуто солідарно з ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 на користь ОСОБА_1 гривневий еквівалент неповернутої частини позичених коштів за договором позики від 30.12.2010, договорів про внесення змін і доповнень від 19.05.2011 та від 18.01.2012 в сумі - 2 197 315 (два мільйони сто дев`яносто сім тисяч триста п`ятнадцять) грн. 46 коп. У задоволенні інших вимог первісного позову - відмовлено. Стягнуто з ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 на користь ОСОБА_1 судові витрати в розмірі сплаченого судового збору в сумі 3 654 грн. 00 коп., а саме: по 1 218 (одна тисяча двісті вісімнадцять) грн. 00 коп. з кожного з відповідачів у справі. У задоволенні зустрічного позову ОСОБА_4 до ОСОБА_1 , третя особа: приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Анохіна Вікторія Михайлівна про визнання договору позики недійсним - відмовлено.

На підставі вказаного рішення суду 01.02.2016 року було видано виконавчий лист.

10.06.2019 року ОСОБА_1 подав заяву про відкриття виконавчого провадження за поданим оригіналом виконавчого листа № 753/16045/15, виданим 01.02.2016 року Дарницьким районним судом м. Києва про стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судових витрат в розмірі сплаченого судового збору у розмірі 1 218,00 грн.

12.07.2019 постановою головного державного виконавця Ушенко Ю.П. відкрито виконавче провадження № 59483175.

Постановами головного державного виконавця від 12.07.2019 накладено арешт на все рухоме та нерухоме майно, що належить боржнику; накладено арешт на грошові кошти, що містяться на рахунки ПАТ КБ «Приватбанк», АТ «Ощадбанк», ПАТ КБ «Правекс Банк», та всіх інших відкритих рахунках, а також на кошти на рахунках, що будуть відкриті після винесення постанови про арешт коштів боржника.

Відповідно до матеріалів виконавчого провадження за боржником транспортні засоби не зареєстровані; відсутні відкриті рахунки; інформація про отримання пенсії відсутня.

Державним виконавцем 15.10.2020 та 09.04.2021 здійснено виходи за адресою ОСОБА_2 - АДРЕСА_1 , однак перевірити майновий стан не вдалося, оскільки двері ніхто не відчинив.

09.04.2021 постановою головного державного виконавця Ушенко Ю.П. виконавчий лист № 753/16045/15 виданий 01.02.2016 повернуто на підставі п.2 ч. 1 ст. 37 Закону України «Про виконавче провадження».

Суть вимог скарги у даній справі полягає втому, що державним виконавцем не було вчинено усіх передбачених законом дій, необхідних для забезпечення виконання рішення суду.

Відмовляючи у задоволені скарги, суд першої інстанції виходив із того, що державний виконавець відкрив виконавче провадження, здійснив накладення арештів на усе майно боржника, направив запити з метою виявлення майна та джерел доходу боржника, здійснив декілька спроб виїзду на місце проживання боржника і лише після неотримання належних результатів зазначених своїх дій, виніс постанову про повернення виконавчого документа стягувачу на підставі п. 2 ч. 1 ст. 37 Закону України «Про виконавче провадження». За таких умов з точки зору суду першої інстанції державний виконавець вчинив усі можливі в даному випадку дії.

З даною позицією суду першої інстанції колегія суддів апеляційного суду в повній мірі погодитись не може.

Відповідно до положень Закону України «Про виконавче провадження», виконавець здійснює комплекс заходів направлених на виконання рішення суду.

Відповідно до ч. 1 ст. 18 ЦПК України судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами.

Серед повноважень виконавця при здійсненні виконавчого провадження чинним законом передбачено, що відповідно до п. 13 ч. 3 ст. 18 ЗУ «Про виконавче провадження» виконавець під час здійснення виконавчого провадження має право звертатися до суду з поданням про примусове проникнення до житла чи іншого володіння боржника - фізичної або іншої особи, в якої перебуває майно боржника чи майно та кошти, що належать боржникові від інших осіб.

Відповідно до п. 4 ч. 3 вказаної вище статті Закону виконавець під час здійснення виконавчого провадження має право за наявності вмотивованого рішення суду про примусове проникнення до житла чи іншого володіння фізичної особи безперешкодно входити на земельні ділянки, до житлових та інших приміщень боржника - фізичної особи, особи, в якої перебуває майно боржника чи майно та кошти, належні боржникові від інших осіб, проводити в них огляд, у разі потреби примусово відкривати їх в установленому порядку із залученням працівників поліції, опечатувати такі приміщення, арештовувати, опечатувати та вилучати належне боржникові майно, яке там перебуває та на яке згідно із законом можливо звернути стягнення. Примусове проникнення на земельні ділянки, до житлових та інших приміщень у зв`язку з примусовим виконанням рішення суду про виселення боржника та вселення стягувача і рішення про усунення перешкод у користуванні приміщенням (житлом) здійснюється виключно на підставі такого рішення суду.

З наведеного вбачається право виконавця з метою виявлення майна боржника звертатись до суду і здійснювати примусове проникнення до житла чи іншого володіння боржника з метою виявлення майна за рахунок якого може бути виконане рішення суду.

В матеріалах справи наявні представлені виконавцем два акти, згідно яких він здійснив виїзд за місцем проживання боржника, однак до вказаного житла не потрапив у зв`язку з тим, що йому не відчинили двері. За таких умов у державного виконавця були всі підстави для звернення до суду за отриманням дозволу на примусове проникнення до житла чи іншого володіння боржника. При цьому посилання виконавця на положення ч. 7 ст. 48 ЗУ «Про виконавче провадження» в даному випадку є безпідставним, оскільки таке проникнення мало бути здійснене не з метою звернення стягнення на єдине житло боржника та земельну ділянку під ним, а з метою виявлення іншого майна, за рахунок якого могло бути виконане рішення суду.

Окрім вищевказаного, апеляційний суд зважає також і на те, що відповідно до п. 19 ч. 3 ст. 18 ЗУ «Про виконавче провадження» виконавець під час здійснення виконавчого провадження має право у разі ухилення боржника від виконання зобов`язань, покладених на нього рішенням, звертатися до суду за встановленням тимчасового обмеження у праві виїзду боржника - фізичної особи чи керівника боржника - юридичної особи за межі України до виконання зобов`язань за рішенням або погашення заборгованості за рішеннями про стягнення періодичних платежів. Разом з тим матеріали виконавчого провадження не містять доказів звернення виконавця до суду за обмеженням у праві виїзду боржника за межі України у разі встановлення ухилення ним від виконання рішення суду. За таких умов ще один з дієвих заходів, направлених на забезпечення виконання рішення суду, у даному випадку виконавцем здійснено не було. За таких умов висновок суду першої інстанції щодо того, що державний виконавець вчинив усі передбачені Законом дії, направлені на забезпечення виконання рішення суду, колегія суддів апеляційного суду вважає безпідставним.

З огляду на вищевказане, скарга ОСОБА_1 підлягає до часткового задоволення, а саме в частині вимог про оскарження постанови державного виконавця про повернення виконавчого документа стягувачу та визнання неправомірною його бездіяльності.

Стосовно інших вимог скаржника, апеляційний суд зважає на те, що відповідно до Рекомендацій Комітету Ради Європи № R (80) 2 стосовно здійснення адміністративними органами влади дискреційних повноважень, прийнятої Комітетом Ради від 11 березня 1980 року, під дискреційними повноваженнями необхідно розуміти повноваження, які адміністративний орган, приймаючи рішення, може здійснювати з певною свободою розсуду, тобто, коли такий орган може обирати з кількох юридично допустимих рішень те, яке він вважає найкращим за даних обставин.

Згідно позиції Європейського суду з прав людини, викладеної у справах «Класс та інші проти Німеччини» від 6 вересня 1978 року, «Кумпене і Мазере проти Румунії» від 17 грудня 2004 року, завдання суду при здійсненні його контрольної функції полягає не в тому, щоб підміняти органи влади держави, а тому суд не повинен підміняти думку національних органів будь-якою своєю думкою.

Отже суд не може підміняти своїм рішенням діяльність того органу, рішення якого оскаржується, приймаючи замість рішення, яке визнається протиправним, інше рішення, яке б відповідало закону, та давати вказівки, які б свідчили про вирішення питань, які належать до компетенції такого суб`єкта владних повноважень.

Зазначене узгоджується з правовими висновками Верховного Суду України, викладеними у постановах від 18 березня 2014 року у справі № 21-11а14 та від 21 травня 2013 року у справі № 21-87а13.

За таких умов, з огляду на вищевказане, вимога скарги щодо зобов`язання державного виконавця вчиняти дії по відношенню до рішення суду не може вважатися належною, оскільки саме до компетенції виконавчої служби відноситься вирішення питання порядку забезпечення виконання рішення суду, а в порядку судового контролю суд має повноваження лише перевіряти законність і повноту дій при виконанні таких рішень.

Окремо апеляційний суд звертає увагу й на те, що вимоги про винесення окремої ухвали не відноситься до тих вимог, які можуть бути ініційовані стороною по справі. Постановлення вказаної ухвали відноситься виключно до компетенції суду, яку він має право вчинити виключно з власної ініціативи, а не з вимоги сторони.

Відповідно до ч. 3 ст. 262 ЦПК України суд може постановити окрему ухвалу щодо державного виконавця, іншої посадової особи органу державної виконавчої служби, приватного виконавця та направити її органам, до повноважень яких належить притягнення таких осіб до дисциплінарної відповідальності, або органу досудового розслідування, якщо суд дійде висновку про наявність в діях (бездіяльності) таких осіб ознак кримінального правопорушення.

За таких умов, підставою для постановлення окремої ухвали у справі даної категорії може бути виключно висновок суду про наявність в діях виконавця ознак кримінального правопорушення. В даному випадку колегія суддів апеляційного суду таких ознак не вбачає.

У відповідності до положень ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю та ухвалення нового рішення серед іншого є неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

З урахуванням викладеного колегія суддів приходить до висновку про наявність передбачених законом підстав для скасування ухвали суду першої інстанції та ухвалення по справі нового рішення про часткове задоволення скарги.

Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 137 ЦПК України за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою.

Заявником при зверненні до суду було заявлено вимогу про стягнення на його користь витрат на правову допомогу та надано докази на підтвердження понесення таких витрат.

Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. Тобто суд не може на власний розсуд зменшувати розмір витрат на оплату правничої допомоги, який підлягає відшкодуванню. Такого висновку дійшла Велика Палата Верховного Суду у додатковій постанові у справі №755/9215/15-ц (провадження 14-382цс19) від 19.02.2020 р.: «Саме зацікавлена сторона має вчинити певні дії, спрямовані на відшкодування з іншої сторони витрат на професійну правничу допомогу, а інша сторона має право на відповідні заперечення проти таких вимог, що виключає ініціативу суду з приводу відшкодування витрат на професійну правничу допомогу одній зі сторін без відповідних дій з боку такої сторони».

Апеляційним судом встановлено, що виконавцем не було доведено неналежності заявлених витрат на правову (правничу) допомогу заявника чи їх не співмірності. Не вбачає такої неналежності чи не співмірності й колегія суддів апеляційного суду. За таких умов у суду відсутні підстави для неприйняття заявленого заявником загального розміру витрат на правничу допомогу. В той же час колегія суддів апеляційного суду дійшла висновку про необхідність часткового стягнення судових витрат на правову допомогу.

У відповідності до положень ч. 2 ст. 141 ЦПК України судові витрати, пов`язані з розглядом справи, у разі часткового задоволення позову покладаються на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

З огляду на те, що скаргу ОСОБА_1 було задоволено частково, витрати заявника на професійну правничу допомогу підлягають стягненню з виконавця у розмірі 5 760 грн.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 374, 376, 382-384 ЦПК України, апеляційний суд

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Ухвалу Дарницького районного суду міста Києва від 20 вересня 2021 року скасувати та ухвалити по справі нове судове рішення про часткове задоволення скарги.

Визнати неправомірною та скасувати постанову головного державного виконавця Дарницького районного ВДВС у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Ушенко Юлії Петрівни від 09 квітня 2021 року в рамках виконавчого провадження №59483175 про повернення виконавчого документа стягувачу за виконавчим листом про стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судових витрат в розмірі сплаченого судового збору в сумі 1 218 (одна тисяча двісті вісімнадцять) гривень.

Визнати неправомірною бездіяльність державного виконавця Дарницького районного ВДВС у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) в рамках виконавчого провадження №59483175 за виконавчим листом про стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судових витрат в розмірі сплаченого судового збору в сумі 1 218 (одна тисяча двісті вісімнадцять) грн., щодо невиконання рішення Дарницького районного суду міста Києва від 18 травня 2015 року у цивільній справі №753/16045/14-ц.

Стягнути з Дарницького районного ВДВС у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) (02099, м. Київ, вул. Заслонова, буд. 16, ) на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) судові витрати у розмірі 5 760 (п`ять тисяч сімсот шістдесят) гривень.

В задоволенні решти вимог відмовити.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Головуючий С.О. Журба

Судді Т.О. Писана

К.П. Приходько