Справа № 476/58/21
Провадження № 2/476/11/2022
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

16.12.2022 року с.м.т. Єланець

Єланецький районний суд Миколаївської області в складі:

головуючого судді Чернякової Н.В.

за участю секретаря Козаченко Л.М.

відповідача ОСОБА_1 , представника відповідача Вишневського А.А.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в режимі відеоконференції в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом акціонерного товариства комерційний банк "Приват Банк" до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості

В С Т А Н О В И В:

09.02.2021 року представник позивача Філоненко С.Ю. звернувся в суд з позовом в інтересах АТ КБ "Приват Банк"до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості.

Свої вимоги мотивує тим, що 08.12.2008 року ОСОБА_1 звернувся до Банку, з метою отримання банківських послуг, підписавши відповідну анкету-заяву б/н, в якій погодився з тим, що дана заява разом з Умовами та правилами надання банківських послуг та Тарифами Банку складають між ним та Банком Договір про надання банківських послуг. Також відповідач був поінформований про умови кредитування, які були надані йому для ознайомлення в письмовій формі.

Банк взяті на себе зобов`язання виконав у повному обсязі, надавши відповідачу кредит у розмірі 25000 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок, між тим, відповідач порушив взяті на себе кредитні зобов`язання, в зв`язку з чим станом на 14.01.2021 року виникла заборгованість у розмірі 23314,37 грн., яка складається з: 23314,37 грн. - заборгованості за тілом кредита, в тому числі 23314,37 грн. - заборгованості за простроченим тілом кредита.

Посилаючись на вищевикладені обставини, Банк просив суд стягнути з відповідача на свою користь заборгованість у розмірі 23314,37 грн. та судові витрати у справі.

Ухвалою судді Єланецького районного суду Миколаївської області від 16.02.2021 року позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі та вирішено проводити розгляд справи у порядку загального позовного провадження.

Ухвалою Єланецького районного суду Миколаївської області від 12.05.2021 року клопотання представника відповідача про витребування та долучення доказів задоволено, витребувано від позивача АТ КБ "Приват Банк" оригінал виписки з особового рахунку відповідача ОСОБА_1 по кредитному рахунку відкритому на підставі договору між сторонами; оригінал договору, укладеного між ОСОБА_1 та АТ КБ "Приват Банк" та долучено до матеріалів даної цивільної справи копію листа з пенсійного посвідчення інваліда ОСОБА_1 , копію довідки про доходи ОСОБА_1 , виданої Новоодеським об`єднаним управлінням Пенсійного фонду України в Миколаївській області, розрахунок по кредитному договору б/н від 08.12.2008 року між ОСОБА_1 та АТ КБ "Приват Банк".

Ухвалою Єланецького районного суду Миколаївської області від 31.08.2021 року клопотання представника відповідача про визнання обов`язковою явки представника позивача задоволено, визнано обов`язковою явку в судове засідання представника позивача АТ КБ "Приват Банк" для дачі особистих пояснень.

Ухвалою Єланецького районного суду Миколаївської області від 14.06.2022 року призначено судово-економічну експертизу за експертною спеціальністю 11.3 "Дослідження документів фінансово-кредитних операцій".

09.11.2022 року до суду з Миколаївського науково-дослідного експертно-криміналістичного центру надійшла цивільна справа № 476/58/21 з повідомленням про неможливість проведення вищевказаної експертизи.

Ухвалою Єланецького районного суду Миколаївської області від 09.11.2022 року поновлено провадження у цивільній справі.

Представник позивача у судове засідання не з`явився, до суду надав відповідь на відзив, у якому позовні вимоги підтримав в повному обсязі, вважає, що укладення кредитного договору з відповідачем відбулося за принципом укладення договору приєднання, а тому, підписавши відповідну анкету-заяву, відповідач погодився із запропонованими Банком Умовами та Тарифами. З моменту оформлення кредитного договору пройшло 12 років, позичальник в Банк не звертався за фактом неправильного нарахування відсотків, що свідчить про те, що він знав про розмір процентних ставок і повністю з ними погодився, про що свідчить факт підписаного договору, користування грошовими засобами та погашення, які він здійснював. Належним доказом, який містить інформацію про рух коштів на балансі карткового рахунку відповідача є виписка з банківського рахунку останнього. Розрахунок заборгованості, наданий до суду, не є первинним документом за своєю природою, між тим, він є інформаційним документом по факту обробки фактичного операційного руху грошових коштів по рахункам кредитної угоди та відображає стан нарахувань в певні періоди часу. Зазначає, що відповідач на протязі тривалого часу користувався кредитними коштами, отримував кошти через банкомат, здійснював розрахунки через термінали в касах магазинів, частково погашав заборгованість, знав про умови обслуговування та повністю з ними погоджувався. Відповідачем розрахунок заборгованості не спростований, контррозрахунок не наданий, судово-економічні експертизи по справі не проводилися. Також зазначає, що розрахунок заборгованості Банку проведений автоматизованою системою станом на 14.01.2021 року і в ньому відображено та враховано всі фінансові зобов`язання боржника за умовами договору, а також здійснені боржником платежі на його виконання. А тому відповідач станом на 14.01.2021 року має заборгованості в розмірі 23314,37 грн. з яких 23314,37 грн. - заборгованості за тілом кредита, в тому числі 23314,37 грн. - заборгованості за простроченим тілом кредита. Звертає увагу, що Банком не заявлено вимог про стягнення неустойки, відсотків, а тому заперечення відповідача з цього приводу не повинні прийматися судом до уваги.

В ході розгляду справи представник позивача направив до суду заяву про зменшення розміру позовних вимог, просив суд стягнути з ОСОБА_1 на користь АТ КБ «Приват Банк» заборгованість за договором від 08.12.2008 року в розмірі 21719,37 грн. (21719,37 грн. - заборгованість за тілом кредита, в тому числі 21719,37 грн. - заборгованість за простроченим тілом кредиту), а також понесені позивачем судові витрати.

Представник позивача у судове засідання не з`явився, до суду надав заяву про слухання справи в його відсутність, позовні вимоги підтримав повністю, просив задовольнити.

Відповідач позовні вимоги не визнав, просив відмовити в їх задоволенні.

Представник відповідача у судовому засіданні просив відмовити в задоволенні позовних вимог в повному обсязі, посилаючись на обставини викладені у відзиві на позовну заяву та запереченнях на відповідь на відзив, вважає, що відповідно до виписки по кредитному договору № б/н від 08.12.2008 року станом на 11.01.2021 року у відповідача спостерігається значна переплата за тілом кредиту. А тому за весь період користування кредитними коштами відповідачем було використано 94495,03 грн., погашено 136803,52 грн. та переплата за тілом кредиту складає 42495,03 грн. Через заплутаність та суперечливість положень розрахунку, його не можна вважати достовірним доказом в розумінні ст. 79 ЦПК України. Так, за вказаним розрахунком тіло кредиту складає 23314,37 грн., заборгованість по відсоткам та штрафам відсутня. Але, враховуючи виписку по кредитному договору від 08.12.2008 року надану позивачем, відсотки по кредиту, штрафи та пеня були внесені до тіла кредиту, хоча повинні були б рахуватися окремо. Також вважає, що матеріали справи не містять підтверджень, що саме ці Витяг з Тарифів та Витяг з Умов та Правил надання банківських послуг, додані до матеріалів справи позивачем, є саме тими, які розумів відповідач та ознайомився і погодився з ними, підписуючи заяву-анкету про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг, а також те, що вказані документи на момент отримання відповідачем кредитних коштів взагалі містили умови, зокрема, й щодо сплати процентів, сплати неустойки (пені, штрафів) у визначених вказаними документами розмірах та порядку нарахування. Не вважає належним доказом роздруківку із сайту позивача Умови, Правила та Тарифи Банку, оскільки цей доказ повністю залежить від умов і дій Банку, який може вносити зміни до вказаних документів за власним волевиявленням в односторонньому порядку.

Вислухавши відповідача, його представника, дослідивши матеріали справи, встановивши факти та відповідні до них правовідносини, суд приходить до наступного висновку.

Так, за Конституцією України, ст. 4, 49 ЦПК України та ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка є частиною національного законодавства, кожній особі, як фізичній так і юридичній, а також державі гарантовано судовий захист їх інтересів.

Відповідно до статей 1, 3 ЦК України, 2, 4, 12-13, ЦПК України, завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення, в порядку позовного, наказного та окремого провадження, цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави, що виникають із цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин, а також справ, розгляд яких, в порядку цивільного судочинства, прямо передбачено законом.

Кожна особа, у встановлених законом випадках, органи та особи, яким надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб, або державні чи суспільні інтереси, мають право в порядку, встановленому Цивільним процесуальним кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів; або прав, свобод та інтересів інших осіб, інтереси яких вони захищають, державних чи суспільних інтересів.

Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України і обраний позивачем.

Суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до ЦПК України, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів, наданих сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі.

В силу ст. 11 ЦК України, цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки.

Правовідносини щодо стягнення заборгованості за кредитним договором регулюються положеннями Цивільного кодексу України.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 статті 207 ЦК України, правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

За змістом статей 626, 628 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Договір є обов`язковим для виконання сторонами (ст. 629 ЦК України). Якщо в зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню в цей строк (термін).

Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).

Частиною другою статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України).

За змістом статті 634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено у ході судового розгляду, 08.12.2008 року між АТ КБ "Приватбанк" та відповідачем ОСОБА_1 укладено кредитний договір б/н. (том І а. с. 18, 134), згідно якого відповідачу було відкрито кредитний рахунок та 08.12.2008 року встановлено початковий кредитний ліміт у розмірі 400 грн., який в подальшому збільшився до 25000 грн. та видано кредитну картку.

Так, 08.12.2008 року відповідачу встановлено кредитний ліміт у розмірі 400 грн., 05.08.2009 року кредитний ліміт збільшено до 2600 грн., 10.07.2010 року до 4600 грн., 11.02.2011 року до 5400 грн., 24.11.2012 року до 7000 грн., 11.08.2013 року до 8400 грн., 11.07.2016 року до 12000 грн., 26.10.2016 року до 17000 грн., 12.05.2017 року до 22000 грн., 13.10.2017 року до 25000 грн., а з 03.07.2020 року розмір кредитного ліміту зменшено до 0,00 грн. (том І а. с. 16).

В заяві-анкеті позичальника зазначено, що відповідач згоден з тим, що ця заява разом із пам`яткою клієнта, Умовами та Правилами надання банківських послуг і Тарифами становить між ним та банком договір надання банківських послуг, а також він ознайомився та погодився з Умовами та Правилами надання банківських послуг і Тарифами банку, які були надані йому для ознайомлення в письмовому вигляді.

Підписана відповідачем анкета-заява містить підпис позичальника, проте, в ній відсутні умови щодо виду банківських послуг, який відповідач бажав отримати, також вказаний документ не містить суми бажаного кредиту, відсоткової ставки за користування грошовими коштами, відповідальності у виді штрафних санкцій за невиконання умов договору (том І а. с. 18, 134).

Банком надано до суду розрахунки заборгованості за договором №б/н від 08.12.2008 року станом на 31.05.2015 року та станом на 30.06.2019 року, з яких слідує, що початковим строком відкриття кредитної лінії відповідачу та відповідно нарахування заборгованості за кредитним договором є 08.12.2008 року (том І а. с. 5-15, 151-161).

Крім того, банком надано до суду виписку з картки відповідача станом на 18.01.2021 року та за період з 08.12.2008 року по 19.05.2021 року з яких слідує, що відповідач регулярно користувався наданими йому кредитними коштами шляхом зняття готівки в банкоматах та здійснення безготівкових операцій, вносив кошти на погашення заборгованості, між тим, погашення виниклої у результаті таких дій заборгованості здійснював не регулярно (том І а. с. 37-46, 122-131, 172-181).

Згідно розрахунків Банку станом на 14.01.2021 року у відповідача виникла заборгованість за невиконання взятих на себе зобов`язань в розмірі 23314,37 грн. з яких 23314,37 грн. - заборгованості за тілом кредита, в тому числі 23314,37 грн. - заборгованості за простроченим тілом кредита. Проте, в ході розгляду справи Банк зменшив розмір позовних вимог, просив суд стягнути з ОСОБА_1 на користь АТ КБ «Приват Банк» заборгованість за договором від 08.12.2008 року в розмірі 21719,37 грн. (21719,37 грн. - заборгованість за тілом кредита, в тому числі 21719,37 грн. - заборгованість за простроченим тілом кредиту),

Між тим, із матеріалів справи вбачається, що Умови та Правила надання банківських послуг в ПриватБанку та Тарифи обслуговування кредитних карт "Універсальна" "Універсальна, 30 днів пільгового періоду" не містять підпису позичальника (том І а. с. 20-25).

Згідно зі статтею 1049 ЦК України, позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Банк, пред`являючи вимоги про погашення кредиту, просив суд стягнути з відповідача тіло кредиту (сума, яку фактично отримав в борг позичальник). Позивач, обґрунтовуючи право вимоги в цій частині, в тому числі їх розмір і порядок нарахування, крім самого розрахунку кредитної заборгованості, посилався на Витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна» та Витяг з Умов та правил надання банківських послуг як невід`ємні частини спірного договору.

При цьому, матеріали справи не містять підтверджень, що саме з цим Витягом з Тарифів та Витягом з Умов та правил відповідач ознайомився і погодився з вищевказаними умовами, підписуючи заяву-анкету про приєднання до умов та Правил надання банківських послуг.

Крім того, роздруківка із сайту позивача належним доказом бути не може, оскільки цей доказ повністю залежить від волевиявлення і дій однієї сторони (банку), яка може вносити і вносить відповідні зміни в умови та правила споживчого кредитування.

Також, в даному випадку неможливо застосувати до вказаних правовідносин правила частини першої статті 634 ЦК України за змістом якої - договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому, оскільки Умови та правила надання банківських послуг, що розміщені на офіційному сайті позивача (www.privatbank.ua) неодноразово змінювалися самим АТ КБ "Приват Банк" в період - з часу виникнення спірних правовідносин до моменту звернення до суду із вказаним позовом, тобто кредитор міг додати до позовної заяви Витяг з Тарифів та Витяг з Умов у будь-яких редакціях, що найбільш сприятливі для задоволення позову.

За таких обставин та без наданих підтверджень про конкретні запропоновані відповідачу Умови та правила банківських послуг, надані банком Витяг з Тарифів та Витяг з Умов не можуть розцінюватися як стандартна (типова) форма вищевказаних документів, з якими і був ознайомлений відповідач.

Таку правову позицію викладено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 03.07.2019 року в справі №342/180/17.

При цьому, суд оцінює докази відповідно до вимог статей 77 - 78, ч.ч. 3-4 ст. 82, 89 ЦПК України за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Обставини, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть вважатися встановленими в цивільній справі, якщо такі засоби доказування відсутні.

Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення.

Результати оцінки доказів суд відображає в рішенні, в якому наводяться мотиви їх прийняття чи відмови у прийнятті.

При цьому, згідно із статтею 81 ЦПК України, обов`язок доказування певних обставин лежить на стороні, яка посилається на них як на підставу своїх вимог та заперечень.

Обґрунтування наявності обставин повинні здійснюватися за допомогою належних, допустимих і достовірних доказів, а не припущень, що й буде відповідати встановленому статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод принципу справедливості розгляду справи судом.

Крім того, суд вважає, що Витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна» «Універсальна, 30 днів пільгового періоду» та Витяг з Умов та правил надання банківських послуг, які містяться в матеріалах даної справи не містять підпису відповідача, тому їх не можна розцінювати як частину кредитного договору, укладеного між сторонами шляхом підписання заяви-анкети. Отже, відсутні підстави вважати, що сторони обумовили у письмовому вигляді ціну договору.

Вимог про стягнення процентів за користування позиченими коштами та інших сум за прострочення виконання грошового зобов`язання, з підстав та у розмірах встановлених актами законодавства, зокрема статтями 625, 1048 ЦК України, позивач не пред`явив.

З урахуванням основних засад цивільного законодавства та необхідності особливого захисту споживача у кредитних правовідносинах, суд приходить до висновку, що пересічний споживач банківських послуг з урахуванням звичайного рівня освіти та правової обізнаності, не може ефективно здійснити свої права бути проінформованим про умови кредитування за конкретним кредитним договором, який укладений у вигляді заяви про надання кредиту та Умов та правил надання банківських послуг, оскільки Умови та правила надання банківських послуг це значний за обсягом документ, що стосується усіх аспектів надання банківських послуг та потребує як значного часу, так і відповідної фахової підготовки для розуміння цих правил тим більше співвідносно з конкретним видом кредитного договору.

Тому відсутні підстави вважати, що при укладенні договору з відповідачем Банк дотримався вимог, передбачених частиною другою статті 11 Закону України "Про захист прав споживачів" про повідомлення споживача про умови кредитування та узгодження зі споживачем саме тих умов, про які вважав узгодженими банк.

Безпосередньо укладений між сторонами кредитний договір від 08.12.2008 року у вигляді заяви-анкети, підписаної сторонами, не містить і строку повернення кредиту (користування ним).

Однак, як вбачається з виписки по рахунку АТ КБ "Приват Банк", ОСОБА_1 здійснив погашення заборгованості за період з 08.12.2009 року по 14.01.2021 року в сумі 136803,52 грн. З вказаної виписки по рахунку відповідача також вбачається, що заборгованість за тілом кредиту в сумі 21719 грн. 37 коп. виникла за вказаний період за рахунок списання позивачем відсотків за користування кредитом, а не внаслідок отримання відповідачем кредитних коштів. При цьому кредитний ліміт встановлено в розмірі до 25000 грн., що підтверджується довідкою наданою позивачем.

Представником відповідача до суду надано розрахунок заборгованості ОСОБА_1 із якого вбачається, що останній з моменту підписання кредитного договору від 08.12.2008 року отримав кредитних коштів 94308,49 грн., а сплатив в рахунок погашення кредиту 136803,52 грн., тобто переплатив кредит на суму 42495,03 грн.(том І а.с. 88-94).

Позивач заперечень щодо наданого представником відповідача розрахунку суду не надав.

Враховуючи, що ОСОБА_1 не підписував Тарифи, Умови та Правила надання банківських послуг у АТ КБ "Приват Банк", а також, що заборгованість за тілом кредиту виникла за рахунок списання позивачем відсотків, які в установленому порядку узгоджені з відповідачем не були, а також значною переплатою кредитних коштів, суд приходить до висновку, що в задоволенні позову акціонерного товариства комерційний банк «Приват Банк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості слід відмовити.

Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, так як позивачу відмовлено у задоволенні позовних вимог в повному обсязі, судові витрати зі сплати судового збору слід віднести на рахунок позивача.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 12, 81, 141, 263, 264, 265 ЦПК України, суд

У Х В А Л И В :

У задоволенні позову акціонерного товариства комерційний банк "Приват Банк" до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості відмовити.

Рішення може бути оскаржено до Миколаївського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги через Єланецький районний суд Миколаївської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Повний текст рішення буде виготовлено 26.12.2022 року.

Суддя Н.В.Чернякова