Справа № 303/5860/22
2/303/891/22
Номер рядка статистичного звіту 45

Р І Ш Е Н Н Я

і м е н е м У к р а ї н и

12 грудня 2022 року м. Мукачево

Мукачівський міськрайонний суд Закарпатської області в складі:

головуючої-судді Гутій О.В.

за участю секретаря судового засідання Зарева А.Ю.

розглянувши у спрощеному провадженні без повідомлення сторін цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про визнання особи такою, що втратила право на користування житловим приміщенням, ,

В С Т А Н О В И В :

Позивач звернулася до суду з позовною заявою до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про визнання осіб такими, що втратили право на користування житлом, а саме квартирою АДРЕСА_1 .

Позовні вимоги обґрунтовує тим, що їй на праві приватної власності належить квартира АДРЕСА_1 . У вказаній квартирі зареєстровані відповідачі, які в такій не проживають з вересня 2018 року. Позивач посилається, що оскільки вона є власником квартири, а відповідачі залишаються зареєстрованими в ній, цим порушуються її права на вільне володіння та користування своїм майном, у зв`язку з чим просить позов задоволити.

Ухвалою Мукачівського міськрайонного суду від 15.09.2022 року відкрито провадження у даній справі та призначено розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін.

Учасники справи заперечень щодо можливості судового розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін не висловили, тому з урахуванням положень частини п`ятої ст. 279 Цивільного процесуального кодексу України, суд розглянув справу на підставі наявних у ній матеріалів.

Відповідачі відзив на позов не подавали.

Дослідивши та оцінивши письмові докази у справі у їх сукупності, суд приходить до наступного висновку.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 на праві приватної власності належить квартира АДРЕСА_1 , що підтверджується свідоцтвом про право власності на житло від 10.09.1996 року 1/3 частка та свідоцтвом про право на спадщину за заповітом, серія та номер: 1-192, виданий 18.06.2013 року 2/3 частки та витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права владності від 18.06.2013 року (а.с.12-16).

Відповідно до свідоцтва про одруження серії НОМЕР_1 від 21.07.2001 року, шлюб між ОСОБА_5 та ОСОБА_6 укладено 21.07.2001 року, наслідок укладення шлюбу позивач змінила прізвище на ОСОБА_7 (а.с. 11).

З акту від 05.08.2022 року вбачається, що ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , за адресою: АДРЕСА_1 не проживають ( а.с.13).

Відповідно до статті 81 Цивільного процесуального кодексу України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Згідно з частини 1 статті 13 Цивільного процесуального кодексу України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Так, Пленум Верховного Суду України у постанові "Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України" від 12 квітня 1985 року № 2 підкреслив, що правильний і своєчасний розгляд житлових спорів є гарантією реального здійснення конституційного права особи на житло, захисту прав і охоронюваних законом інтересів державних органів, підприємств, установ, організацій у здійсненні покладених на них завдань щодо управління житловим фондом, його експлуатації і збереження. Досконалий розгляд житлових спорів є запорукою своєчасного, реального здійснення конституційного права громадян на житло і зміцнення законності у житлових правовідносинах.

Статтею 41 Конституції України та ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася відповідно до Закону України «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції» від 17.07.1997 року № 475/97-ВР, якими закріплено принцип непорушності права приватної власності, що означає право особи на безперешкодне користування своїм майном, право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном на власний розсуд, вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону, незалежно від волі інших осіб (статті 316, 317, 319, 321 ЦК України).

Відповідно до ст. 317 ЦК України власнику належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. Згідно з ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Згідно з ч. 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Гарантуючи захист права власності, закон надає власнику вимагати усунення будь-яких порушень його права хоч би ці порушення і не були поєднані з позбавленням володіння. Способи захисту права власності передбачені нормами ст.ст. 16, 386, 391 ЦК України.

Об`єктом власності особи може бути, зокрема, житло-житловий будинок, садиба, квартира (ст.ст. 379, 382 ЦК України).

Права власника житлового будинку, квартири визначені ст. 383 ЦК України та ст. 150 ЖК України, які передбачають право власника використовувати житло для власного проживання, проживання членів сім`ї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд. Обмеження чи втручання у право власника можливе лише з підстав, передбачених законом.

У відповідності до ч. 2 ст. 405 ЦК України член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.

З огляду на вищевказане, позов про визнання відповідачів такими, що втратили право на користування житловим приміщенням підлягає задоволенню.

Крім того, відповідно до ст.141 ЦПК України з відповідачів підлягає стягненню судовий збір.

На підставі наведеного, керуючись ст.ст. 8, 41 Конституції України,ст.ст. 316, 318, 391, 405 ЦК України, ст. ст. 156 ЖК України, ст.ст. 2, 12, 18, 76-77, 81, 141, 247, 274-279, 263-265, 268, 354-355 ЦПК України, -

УХ В А Л И В:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про визнання особи такою, що втратила право на користування житловим приміщенням задоволити.

Визнати ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , такими, що втратили право користування житлом, а саме квартирою АДРЕСА_1 .

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 330,80 гривень (триста тридцять гривень вісімдесят копійок ) сплаченого судового збору.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 330,80 гривень (триста тридцять гривень вісімдесят копійок ) сплаченого судового збору.

Стягнути з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_1 330,80 гривень (триста тридцять гривень вісімдесят копійок ) сплаченого судового збору.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Закарпатського апеляційного суду.

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , АДРЕСА_2 .

Відповідачі: ОСОБА_2 , АДРЕСА_2 ; ОСОБА_3 , АДРЕСА_2 ; ОСОБА_4 , АДРЕСА_2 .

Рішення виготовлено 12 грудня 2022 року.

Головуюча О.В.Гутій