Справа №705/3729/20
2/705/460/22
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

04 лютого 2022 року Уманський міськрайонний суд Черкаської області в складі:

головуючого судді Піньковського Р.В.

при секретарі Романовій О.М.

розглянувши у відкритому підготовчому засіданні в залі суду в м. Умані Черкаської області матеріали цивільної справи за позовом ОСОБА_1 , ОСОБА_2 до Паланської сільської ради Уманського району Черкаської області про визнання права власності на майно в порядку спадкування за законом,

В С Т А Н О В И В:

Позивачі ОСОБА_1 та ОСОБА_2 звернулися до суду з позовною заявою про визнання права власності на майно в порядку спадкування, в обґрунтування якої зазначили наступне.

ІНФОРМАЦІЯ_1 в селі Підвисоцьке Новоархангельського району Кіровоградської області померла ОСОБА_3 , після смерті якої залишилася належна їй на підставі державного акту земельна ділянка, розташована в адміністративних межах Кочубіївської сільської ради Уманського району Черкаської області.

Позивачі по справі, як єдині спадкоємці після померлої матері прийняли спадщину, у встановленому порядку та у визначені строки, звернулися з відповідними заявами до нотаріуса і приватним нотаріусом Уманського районного нотаріального округу Черкаської області Востриковою О.І. було відкрито спадкову справу.

Отримати свідоцтва про право власності на спадкову земельну ділянку позивачі на цей час позбавлені можливості оскільки оригінал Державного акту на право приватної власності на землю втрачено.

Крім того, у відповідності до інформації з Державного земельного кадастру, вказана земельна ділянка рахується за померлою але на її попереднє прізвище, яке було змінено в результаті шлюбу і не проведено у відповідність.

В результаті цього, приватним нотаріусом Уманського районного нотаріального округу Черкаської області Востриковою О.І., 09 липня 2020 року було винесено постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії та відмовлено їм у видачі свідоцтв про право на спадщину після смерті їм матері на спадкову земельну ділянку.

Оскільки у досудовому порядку вирішити питання оформлення спадкових прав на майно не надалося можливим, вони звернулися до суду з цим позовом.

Просять суд визнати за нею, ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , в порядку спадкування за законом право власності на 1/2 частину земельної ділянки площею 3,4705 га, з цільовим призначенням «Для ведення товарного сільськогосподарського виробництва», розташованої в адміністративних межах Кочубіївської сільської ради Уманського району Черкаської області, з кадастровим номером :02:000:0409.

Визнати за нею, ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , в порядку спадкування за законом право власності на 1/2 частину земельної ділянки площею 3,4705 га, з цільовим призначенням «Для ведення товарного сільськогосподарського виробництва», розташованої в адміністративних межах Кочубіївської сільської ради Уманського району Черкаської області, з кадастровим номером :02:000:0409.

Позивач ОСОБА_1 в судове засідання не з`явився, на адресу суду попередньо подала письмову заяву, у якій просить суд справу слухати у її відсутність, позовні вимоги підтримує та просить суд позов задовольнити в повному об`ємі.

Позивач ОСОБА_2 в судове засідання не з`явився, на адресу суду попередньо подала письмову заяву, у якій просить суд справу слухати у її відсутність, позовні вимоги підтримує та просить суд позов задовольнити в повному об`ємі.

Представник відповідача Паланської сільської ради Уманського району Черкаської області в судове засідання не з`явився, на адресу суду надійшла письмова заява, у якій просять суд справу слухати у відсутність їх представника Паланської сільської ради та винести рішення у відповідності до правових вимог законодавства України.

Відповідно до ч. 2 ст. 211 ЦПК України судове засідання проведено у відсутності сторін, на підставі наявних у суду матеріалів та без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу, що відповідає положенням ч.2 ст. 247 ЦПК України.

Суд, повно та всесторонньо вивчивши та дослідивши письмові матеріали справи, приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав.

Згідно з приписами ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Відповідно до положень ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Положеннями ст. ст. 80, 81 ЦПК України визначено, що достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Судом встановлені такі фактичні обставини та відповідні їм правовідносини.

Згідно свідоцтва про смерть серії НОМЕР_1 , виданого Уманським міськрайонним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ), ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , актовий запис про смерть № 138.

Позивачі ОСОБА_1 та ОСОБА_2 09.06.2020 року звернулися до приватного нотаріуса Уманського районного нотаріального округу Вострикової О.І., як спадкоємці першої черги за законом після смерті ОСОБА_3 , із заявами про прийняття спадщини, на підставі яких було відкрито спадкову справу № 41/2020.

Згідно матеріалів вказаної спадкової справи, спадкоємець за законом після смерті ОСОБА_3 її мати ОСОБА_4 відмовилася від прийняття спадщини (заява від 09.06.2020 року).

Згідно витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про шлюб щодо підтвердження дошлюбного прізвища, сформованого 07 березня 2020 року за № 5, 06 листопада 1993 року між ОСОБА_5 та ОСОБА_6 , було укладено шлюб, актовий запис № 8. Після реєстрації шлюбу прізвища: чоловіка ОСОБА_7 , дружини ОСОБА_7 .

Вказаний шлюб було розірвано 13 жовтня 1995 року, актовий запис про розірвання шлюбу № 89, прізвище дружини після розірвання шлюбу ОСОБА_8 , що підтверджується витягом з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про розірвання шлюбу, сформованого 07 березня 2020 року за № 6.

Згідно витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про державну реєстрацію шлюбу, сформованого 07 березня 2020 року за № 3, ОСОБА_5 вдруге одружилася, актовий запис про шлюб № 1 від 01 жовтня 2000 року, і, у зв`язку з цим змінила своє прізвище ОСОБА_8 на прізвище чоловіка ОСОБА_9 .

Згідно копії державного акту на право приватної власності на землю серії ЧР № 15-23-228, зареєстрованого в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за № 228-23, спадкодавцю ОСОБА_5 на підставі рішення виконавчого комітету Кочубіївської сільської ради № 21-1 від 14.03.2001 року належала земельна ділянка площею 3,4705 га, що була передана для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, що підтверджується витягом з Державного земельного кадастру про земельну ділянку з кадастровим номером :02:000:0409, сформованого 09.06.2020 року за № НВ-020.

За життя спадкодавець ОСОБА_5 , яка на той час ще не зареєструвала другий шлюб з ОСОБА_10 і носила дівоче прізвище після розірвання шлюбу з ОСОБА_6 , направляла запит до Міськрайонного управління в Уманському районі та м. Умані Головного управління Держгеокадастру у Черкаській області і 23.05.2018 року отримала повідомлення від державного кадастрового реєстратора про те, що кадастровий номер належної їй земельної ділянки з уточненим розміром 3,4705 га, зареєстрована за кадастровим номером :02:000:0409.

Постановами від 09 липня 2021 року ОСОБА_11 , приватного нотаріуса Уманського районного нотаріального округу, ОСОБА_2 та ОСОБА_1 було відмолено у видачі свідоцтв про право на спадщину за законом після померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 матері ОСОБА_3 , на 1/2 частку земельної ділянки площею 3,4705, кадастровий номер :02:000:0409, надану для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, місцезнаходження якої: Черкаська область, Уманський район, Кочубіївська сільська рада, за кожною, у зв`язку з тим, що вказана земельна ділянка зареєстрована ні за ОСОБА_3 , ні за ОСОБА_5 не зареєстрована.

Крім того, в спеціальному розділі Державного реєстру речових прав на нерухоме майно було виявлено арешт нерухомого майна ОСОБА_5 на підставі постанови про арешт боржника, винесеної Уманським МВ ДВС ГТУЮ у Черкаській області 11.03.2019 року.

Статтею 41 Конституції України передбачено право кожного громадянина володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності.

У пункті 4 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про виключення майна з опису» від 27.08.1976 №6 (в редакції від 30.06.1978 №5) надані роз`яснення, що вимоги особи, які ґрунтуються на її праві власності на арештоване майно, розглядаються за правилами, установленими для розгляду позовів про звільнення майна з-під арешту.

Пленум Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у постанові №5 від 03.06.2016 «Про судову практику в справах про зняття арешту з майна», роз`яснив, що у порядку цивільного судочинства захист майнових прав здійснюється у позовному провадженні. Позов про зняття арешту з майна може бути пред`явлений власником, а також особою, яка володіє на підставі закону чи договору або іншій законній підставі майном, що не належить боржнику (речове право на чуже майно).

Відповідно до п. 11 вказаної постанови при розгляді позову про визнання права власності на арештоване майно та/або зняття арешту з майна судам слід всебічно і повно з`ясовувати обставини, наведені позивачем на підтвердження своїх вимог, неухильно дотримуватися при цьому як правових норм, що гарантують права осіб, які беруть участь у справі, так і положень про належність та допустимість доказів.

Нормами частин 1 та 2 ст. 321 ЦК України регламентовано, що право власності є непорушним і ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні, а особа може бути обмежена в здійсненні права власності лише у випадках та в порядку, встановленому законом.

Згідно ст. 391 ЦК України, власник майна може вимагати скасування заборон в здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

Відповідно до рішення Конституційного Суду України від 01.12.2004 під поняттям «охоронювані законом інтереси», що вживається в законах України, слід розуміти як прагнення до користування матеріальним та/або нематеріальним благом, так і зумовлений загальним змістом, об`єктивний і прямо не опосередкований у суб`єктивному праві простий легітимний дозвіл, що є самостійним об`єктом судового захисту та інших засобів правової охорони з метою задоволення індивідуальних і колективних потреб, які не суперечать Конституції України та Законам України, суспільним інтересам, справедливості, добросовісності, розумності.

Відповідно до ч.1 ст. 59 Закону України «Про виконавче провадження» особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту.

Крім того, згідно п.3 ч.1 ст.39 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження підлягає закінченню у разі смерті, оголошення померлим або визнання безвісно відсутнім стягувача чи боржника.

Положеннями ч.1 ст. 40 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що у разі закінчення виконавчого провадження, повернення виконавчого документа до суду, який його видав, арешт, накладений на майно (кошти) боржника, знімається, відомості про боржника виключаються з Єдиного реєстру боржників, скасовуються інші вжиті виконавцем заходи щодо виконання рішення, а також проводяться інші необхідні дії у зв`язку із закінченням виконавчого провадження.

Відповідно до ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема, з правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Права власника майна підлягають захисту шляхом пред`явлення позову про визнання права на належне йому майно за умови, якщо власник не може належним чином реалізувати свої правомочності у зв`язку з наявністю щодо цього права сумнівів або претензій з боку третіх осіб.

Згідно ч. 1 ст. 81 ЗК України, громадяни України набувають права власності на земельні ділянки на підставі придбання за договором купівлі-продажу, ренти, дарування, міни, іншими цивільно-правовими угодами; безоплатної передачі із земель державної і комунальної власності; приватизації земельних ділянок, що були раніше надані їм у користування; прийняття спадщини; виділення в натурі (на місцевості) належної їм земельної частки (паю).

Відповідно до ст. 125 ЗК України, право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав.

Статтею 392 ЦК України передбачено, що власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

Умовою для переходу в порядку спадкування права власності на об`єкти нерухомості є набуття спадкодавцем зазначеного права у встановленому законодавством України порядку.

Зі змісту цієї статті вбачається, що право власності спадкоємця на спадкове майно підлягає захисту в судовому порядку шляхом його визнання у разі, якщо таке право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

Вбачається, що визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є винятковим способом захисту, що має застосовуватися, якщо існують перешкоди для оформлення спадкових прав, зокрема, в нотаріальному порядку.

Згідно положень п. 4.14, 4.18 глави 10 Порядку здійснення нотаріальних дій нотаріусами України, видача свідоцтва про право на спадщину здійснюється за наявності необхідних документів, що підтверджують наявність певних юридичних фактів, у тому числі й склад спадкового майна. У разі, якщо у спадкоємців відсутні всі необхідні документи, питання визнання права на спадщину вирішується у судовому порядку.

Пунктом 23 постанови Пленуму Верховного суду України «Про судову практику у справах про спадкування» від 30 травня 2008 року № 7 передбачено, що у разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження.

Відповідно до листа Вищого спеціалізованого суду з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16 травня 2013 року №24-753/0/4-13 «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування», якщо нотаріусом обґрунтовано відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину, виникає цивільно-правовий спір, що підлягає розглядові у позовному провадженні. Право власності спадкоємця на спадкове майно підлягає захисту в судовому порядку шляхом його визнання у разі, якщо таке право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

Статтею 55 Конституції України передбачено право кожного на захист своїх прав і свобод від порушень і протиправних посягань будь-якими не забороненими законом засобами.

Відповідно до ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Одним із способів захисту цивільних прав та інтересів є, зокрема, визнання права.

Згідно ст. 1216 ЦК України, спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

У відповідності з ст. 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом.

Відповідно до ст. 1218 ЦК України, до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Відповідно до ч. 1 ст. 1225 ЦК України право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах, із збереженням її цільового призначення.

Крім того, Пленум Верховного суду України в своїй постанові від 30.03.2008 року № 7 «Про судову практику у справах спадкування», а саме в п. 10 роз`яснив, що відповідно до статті 1225 ЦК право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців за загальними правилами спадкування (зі збереженням її цільового призначення) при підтвердженні цього права спадкодавця державним актом на право власності на землю або іншим правовстановлюючим документом.

У відповідності до приписів ст. 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини.

У відповідності з ч. 1 ст. 1269 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини.

Судом було встановлено, що позивачі та мати покійної ОСОБА_4 , є спадкоємцями першої черги за законом після смерті ОСОБА_3 . При цьому, ОСОБА_4 від прийняття спадщини відмовилася, а позивачі бажали прийняти спадщину, у зв`язку з чим, усі спадкоємці своєчасно звернулися до нотаріуса із відповідними заявами.

Приватним нотаріусом Востриковою О.І. було відмовлено позивачам у видачі свідоцтв про право власності на спадкове майно, що змусило позивачів звернутися до суду з цим позовом.

З урахуванням наданих позивачами доказів та досліджених у судовому засіданні обставин, відсутністю підстав для продовження дії арешту, оскільки спадкодавець (боржник) помер, відсутністю документів, підтверджуючих підстави та законність накладення арешту, суд вважає обґрунтованими позовні вимоги ОСОБА_1 та ОСОБА_2 щодо визнання за ними права власності на спадкову земельну ділянку надану для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, кадастровий номер :02:000:0409, тому наявні достатні підстави для визнання за позивачами права власності на спадкову земельну ділянку по 1/2 частці за кожним, таке визнання не порушує прав, свобод чи інтересів інших осіб і може бути прийняте, а тому позов підлягає задоволенню у повному обсязі.

Суд вирішує судові витрати в порядку ст. 141 ЦПК України, але позивачі у своїй заяві на стягненні судових витрат не наполягають.

Керуючись ст.ст. 11, 15, 16, 321, 328, 1216, 1218, 1225, 1268 ЦК України, ст.ст. 81, 125 ЗК України, ст. ст. 10, 12, 76-83, 206, 211, 247, 259, 263-265, 268, 272, 354, 355 ЦПК України, суд

В И Р І Ш И В:

Позов ОСОБА_1 , ОСОБА_2 до Паланської сільської ради Уманського району Черкаської області про визнання права власності на майно в порядку спадкування за законом задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , в порядку спадкування за законом право власності на 1/2 частину земельної ділянки площею 3,4705 га з цільовим призначенням «Для ведення товарного сільськогосподарського виробництва», розташованої в адміністративних межах Кочубіївської сільської ради Уманського району Черкаської області, з кадастровим номером :02:000:0409.

Визнати за ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , в порядку спадкування за законом право власності на 1/2 частину земельної ділянки площею 3,4705 га з цільовим призначенням «Для ведення товарного сільськогосподарського виробництва», розташованої в адміністративних межах Кочубіївської сільської ради Уманського району Черкаської області, з кадастровим номером :02:000:0409.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку шляхом подання апеляційної скарги безпосередньо до Черкаського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня проголошення рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Суддя: Р. В. Піньковський