Провадження № 2/643/217/22
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17.02.2022 м. Харків

Московський районний суд м. Харкова у складі головуючого судді Крівцова Д.А., за участю секретаря Сухіни Г.Ю., представника позивача адвоката Дитиненко В.М., розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Харкові в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа: ОСОБА_3 , про стягнення грошових коштів,

ВСТАНОВИВ:

Фактичні обставини, встановлені судом

Справа № 643/12015/19 (розглядається судом)

ОСОБА_1 (далі позивач) 29.07.2019 року звернулась до Московського районного суду м. Харкова з позовом, в якому з урахуванням заяви про зменшення позовних вимог остаточно просить стягнути з ОСОБА_2 (далі відповідач) грошові кошти в загальному розмірі 84102,00 грн., з яких:

- сума позики в розмірі 41760,00 грн., що еквівалентно 1440,00 євро;

- проценти за користування позикою за період з 27.02.2016 року по 13.08.2019 року в розмірі 17342,00 грн.;

- моральна шкода у розмірі 25000,00 грн.

В обґрунтування позову зазначено, що чоловік позивача ОСОБА_4 надав відповідачу у позику грошові кошти в розмірі 1440,00 євро, на підтвердження чого відповідачем було видано розписку від 27.02.2016 року. Чоловік позивача помер ІНФОРМАЦІЯ_1 . Враховуючи наведене, позивач як його спадкоємиця звернулась до суду з даним позовом. Внаслідок протиправної поведінки відповідача, який припинив відповідати на дзвінки позивача та прохання повернути грошові кошти, у чоловіка позивача з`явились негативні переживання, емоційна напруга, внаслідок яких він помер. У позивача також погіршився сон, став нестійким настрій, з`явилась нервозність, підвищився тиск. Завдану їй моральну шкоду позивач оцінює в сумі 25000,00 грн.

Справа № 643/3722/18 (вирішена судом)

Судом на підставі ухвали від 25.03.2021 року витребувано з архіву Московського районного суду м. Харкова матеріали цивільної справи № 643/3722/18 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу.

Як вбачається з матеріалів зазначеної справи, позивач 03.04.2018 року звернулась до Московського районного суду м. Харкова з позовом, в якому просила стягнути з відповідача грошові кошти в загальному розмірі 75651,00 грн., з яких:

- сума позики в розмірі 46872,00 грн., що еквівалентно 1440,00 євро;

- проценти за користування позикою за період з 27.02.2016 року по 29.03.2018 року в розмірі 11711,00 грн.;

- сума втрат від інфляції (згідно ст. 625 ЦК України) в розмірі 14136,00 грн.

- 3 % річних (згідно ст. 625 ЦК України) в розмірі 2932,00 грн.

В обґрунтування позову зазначено, що чоловік позивача ОСОБА_4 надав відповідачу у позику грошові кошти в розмірі 1440,00 євро, на підтвердження чого відповідачем було видано розписку від 27.02.2016 року. Чоловік позивача помер ІНФОРМАЦІЯ_1 . Враховуючи наведене, позивач як його спадкоємиця звернулась до суду з даним позовом.

Рішенням Московського районного суду м. Харкова від 23.01.2019 року в задоволенні позову відмовлено.

Як вбачається з мотивувальної частини рішення, підставою для відмови в позові була та обставина, що суду не надано жодного доказу, що позивачка є спадкоємцем позикодавця ОСОБА_4 .

Ухвалою Харківського апеляційного суду від 26.03.2019 року вказане рішення залишено без змін.

Як вбачається з мотивувальної частини вказаної ухвали та матеріалів справи № 643/3722/18, до апеляційної скарги позивача було долучено копію свідоцтва про право на спадщину за законом від 23.03.2018 року, виданого Десятою Харківською нотаріальною конторою, згідно якого позивач є спадкоємицею чоловіка ОСОБА_4 . Судом апеляційної інстанції констатовано, що апелянт не навів жодного обґрунтування поважності причин неподання цього доказу в суді першої інстанції.

Позиція учасників справи

Представник позивача в судовому засіданні заперечував проти закриття провадження у справі. На уточнююче запитання суду пояснив, що різний розмір заборгованості за сумою позики в справах № 643/12015/19 та № 643/3722/18 обумовлений різним курсом гривні до євро станом на час пред`явлення відповідних позовів.

Відповідач у судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином.

Застосовне законодавство та судова практика

Суд своєю ухвалою закриває провадження у справі, якщо набрали законної сили рішення суду або ухвала суду про закриття провадження у справі, ухвалені або постановлені з приводу спору між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав, або є судовий наказ, що набрав законної сили за тими самими вимогами (п. 3 ч. 1 ст. 255 ЦПК).

Сторонами в цивільному процесі є позивач і відповідач (ч. 1 ст. 48 ЦПК).

Предметом позову є певна матеріально-правова вимога позивача до відповідача, стосовно якої позивач просить прийняти судове рішення (постанова Великої Палати Верховного Суду від 12.06.2019 року в справі № 487/10128/14-ц; постанова Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 01.11.2021 року в справі № 405/3360/17).

Підставу позову становлять обставини, якими позивач обґрунтовує його вимоги щодо захисту права та охоронюваного законом інтересу (постанова Великої Палати Верховного Суду від 12.06.2019 року в справі № 487/10128/14-ц; постанова Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 01.11.2021 року в справі № 405/3360/17).

Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків (ст. 76 ЦК).

Суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданням справедливого розгляду і вирішення цивільних справ, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі (ст. 2 ЦПК).

Принцип юридичної визначеності є одним із суттєвих елементів принципу верховенства права. В його основі лежить відоме з римського права положення res judicata (лат. «вирішена справа»), відповідно до якого остаточне рішення правомочного суду, яке вступило в силу, є обов`язковим для сторін і не може переглядатися. Іншими словами, цей принцип гарантує остаточність рішень («що вирішено - вирішено і не має переглядатися до безмежності»). Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) у справі «Христовпроти України» (рішення від 19 лютого 2009 року, заява № 24465/04) наголосив, що право на справедливий судовий розгляд, гарантоване пунктом 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція), слід тлумачити в контексті преамбули Конвенції, яка, зокрема, проголошує верховенство права як складову частину спільної спадщини Договірних держав. Одним з основоположних аспектів верховенства права є принцип юридичної визначеності, згідно з яким у разі остаточного вирішення спору судами їхнє рішення, що набрало законної сили, не може ставитися під сумнів (див. справу «Брумареску проти Румунії»). Принцип юридичної визначеності вимагає поваги до принципу res judicata, тобто поваги до остаточного рішення суду (постанова Великої Палати Верховного Суду від 13.06.2018 року в справі № 408/8040/12).

Оцінка суду

Щодо тотожності сторін

Як вбачається з матеріалів цивільних справ № 643/12015/19 та № 643/3722/18, позивачем у вказаних справах є ОСОБА_1 , відповідачем ОСОБА_5 .

Та обставина, що у справі № 643/12015/19 в якості третьої особи зазначена ОСОБА_3 , не спростовує висновків суду щодо тотожності сторін у вказаних справах, оскільки треті особи, виходячи з положень ст. 42, 48 ЦПК, відносяться до учасників справи, проте не є сторонами в цивільному процесі.

Щодо тотожності предмету позовів

Як вбачається з матеріалів цивільних справ № 643/12015/19 та № 643/3722/18, предмет зазначених справ є тотожним в частині позовних вимог про стягнення суми позики в розмірі, що еквівалентний 1440,00 євро, та стягненні процентів за користування позикою за період з 27.02.2016 року по 29.03.2018 року.

Те, що у справі № 643/12015/19 позивачем додатково пред`явлена вимога про стягнення процентів за користування позикою за період з 30.03.2018 року по 13.08.2019 року, а також вимога про відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок протиправної поведінки відповідача, пов`язаної з невиконанням зобов`язання щодо повернення позики, суд не може визнати обставиною, що свідчить про відсутність тотожності позовів у частині вимог про повернення суми позики та стягненні процентів за період з 27.02.2016 року по 29.03.2018 року, з огляду на таке.

Вимоги про стягнення процентів за певний період користування позикою та про відшкодування моральної шкоди становлять самостійний предмет позовних вимог та, виходячи із засад змагальності та диспозитивності цивільного судочинства, пред`явлення або непред`явлення вказаних позовних вимог визначається виключно волевиявленням позивача.

Те, що у справі № 643/3722/18 позивачем було пред`явлено позовні вимоги про стягнення інфляційних втрат та 3 % річних під простроченої суми на підставі ст. 625 ЦК, суд також не може визнати обставиною, що свідчить про відсутність тотожності позовів у частині вимог про повернення суми позики та стягнення процентів за період з 27.02.2016 року по 29.03.2018 року, оскільки виходячи з положень ст. 625 ЦК України, інфляційні втрати та 3 % річних стягуються виключно на вимогу кредитора.

Таким чином, стягнення інфляційних втрат та 3 % річних становить самостійний предмет позовних вимог та, виходячи із засад змагальності та диспозитивності цивільного судочинства, пред`явлення або непред`явлення вказаних вимог визначається виключно волевиявленням позивача (кредитора).

Враховуючи наведене, пред`явлення позивачем інших позовних вимог не спростовує висновків суду щодо тотожності предметів позовів в частині вимог про стягнення суми позики та процентів за її користування за період з 27.02.2016 року по 29.03.2018 року.

Протилежний підхід, на переконання суду, призвів би до порушення принципів верховенства права, юридичної визначеності та завдань цивільного судочинства, і надавав би позивачам фактично необмежену можливість переглядати судові рішення, що набрали законної сили, шляхом повторного пред`явлення тих самих позовних вимог, які вже вирішені судом, але одночасно з іншими позовними вимогами, що пов`язані з ними (стягнення процентів за інший період тощо).

Щодо тотожності підстав позовів

Підстави позовів, пред`явлених в цивільних справах № 643/12015/19 та № 643/3722/18, також є тотожними. Так, позивач в обґрунтування обох позовів посилається на те, що її чоловік ОСОБА_4 надав відповідачу у позику грошові кошти в розмірі 1440,00 євро, на підтвердження чого відповідачем видано розписку від 27.02.2016 року. Чоловік позивача помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , у зв`язку з чим позивач як його спадкоємиця звернулась до суду з відповідним позовом.

Та обставина, що у справі № 643/12015/19 позивачем під час розгляду справи в суді першої інстанції надано докази того, що позивач є спадкоємицею ОСОБА_4 , не спростовує висновків суду щодо тотожності підстав позову з огляду на таке.

Чинне процесуальне законодавство розрізняє поняття «підстави позову» та «докази».

Підставами позову є обставини, якими позивач обґрунтовує його вимоги щодо захисту права та охоронюваного законом інтересу.

Доказами є дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність підстав позову (обставин, якими позивач обґрунтовує його вимоги).

Таким чином, в даній цивільній справі 643/12015/19 позивачем не зазначено нових підстав позову, а надано лише нові докази, які підтверджують вказані підстави (обставини справи), а саме докази того, що позивач є спадкоємицею ОСОБА_4 (копія спадкової справи).

При цьому суд враховує, що докази, які підтверджують ту обставину, що позивач є спадкоємицею ОСОБА_4 , об`єктивно існували станом на час пред`явлення позову в цивільній справі № 643/3722/18, оскільки свідоцтво про право на спадщину за законом видане позивачу 23.03.2018 року, а з позовом до суду позивач звернулась 03.04.2018 року. Вказані докази досліджувались судом апеляційної інстанції під час розгляду та вирішення цивільної справи № 643/3722/18, при цьому суд апеляційної інстанції дійшов висновку щодо відсутності підстав для скасування рішення суду першої інстанції.

Враховуючи наведене, надання позивачем у справі № 643/12015/19 нового доказу на підтвердження обставин, якими він обґрунтовує позовні вимоги, не є зміною підстав позову.

Оцінюючи доводи представника позивача відносно того, що суд апеляційної інстанції в ухвалі від 26.04.2019 року у справі № 643/3722/18 зазначив, що позивач не позбавлена права звернутись до суду з новим позовом, суд керується таким.

Позивач не позбавлена права звернутись до суду з даним позовом, оскільки згідно ч. 3 ст. 4 ЦПК відмова від права на звернення до суду за захистом є недійсною.

Разом з тим імперативними положеннями ЦПК передбачений обов`язок суду закрити провадження у справі, якщо набрало законної сили рішення суду з приводу спору між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав.

Висновки суду

Судом встановлено, що рішенням Московського районного суду м. Харкова від 23.01.2019 року, яке набрало законної сили (справа № 643/3722/18), вже вирішено по суті позовні вимоги про стягнення з відповідача на користь позивача суми позики в розмірі, що еквівалентний 1440,00 євро, та процентів за користування позикою за період з 27.02.2016 року по 29.03.2018 року.

Таким чином, існує таке, що набрало законної сили, рішення суду, ухвалене з приводу спору між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав.

За таких обставин суд закриває провадження в цивільній справі 643/12015/19 в частині позовних вимог про стягнення з відповідача на користь позивача суми позики в розмірі, що еквівалентний 1440,00 євро, та процентів за користування позикою за період з 27.02.2016 року по 29.03.2018 року.

Відповідно, суд продовжує розгляд цивільної справи в частині позовних вимог про стягнення процентів за користування позикою за період з 30.03.2018 року по 13.08.2019 року, а також про відшкодування моральної шкоди в розмірі 25000,00 грн.

Керуючись ст. 255, 258-261, 353, 354 ЦПК України, -

УХВАЛИВ:

Провадження у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа: ОСОБА_3 , про стягнення грошових коштів в частині позовних вимог про стягнення суми позики в розмірі, що еквівалентний 1440 євро (одна тисяча чотириста сорок євро) за офіційним курсом євро до гривні України, встановленим Національним банком України, та стягнення процентів за договором позики за період з 27.02.2016 року по 29.03.2018 року закрити.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку до Харківського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом п`ятнадцяти днів з дня складення повної ухвали. Учасник справи, якому повна ухвала суду не була вручена у день її складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому повної ухвали. Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 Цивільного процесуального кодексу України.

Ухвала набирає законної сили негайно після її проголошення.

Суддя Д.А. Крівцов