Справа № 161/7677/22
Провадження № 2/161/3041/22
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

28 липня 2022 року м. Луцьк

Луцький міськрайонний суд Волинської області в складі:

головуючого судді Ковтуненка В.В.,

за участі секретаря судових засідань Камінського Ю.В.,

розглянувши у відкритому підготовчому судовому засіданні в залі суду м. Луцьк цивільну справу № 161/7677/22 за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів та поділ спільного сумісного майна подружжя,

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_1 звернулася до суду з вказаним позовом. Просить суд стягувати щомісячно з ОСОБА_2 аліменти на утримання дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 у твердій грошовій сумі в розмірі 2 000,00 гривень щомісячно. Визнати за нею, ОСОБА_1 право власності на Ѕ частку квартири АДРЕСА_1 та стягнути судові витрати з підстав, викладених в позовній заяві.

Позивач та її представник, кожен зокрема, в судове засідання не з`явилися, про дату, час і місце судового розгляду справи повідомлялися належним чином, подали до суду спільну заяву про розгляд справи без їх участі, позовні вимоги підтримують в повному об`ємі.

Відповідач в судове засідання не з`явилася, про дату, час і місце судового розгляду справи повідомлявся належним чином, подала до суду заяву про визнання позову та розгляд справи без його участі. Таким чином, визнання відповідачем пред`явленого позову не суперечить закону, не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб.

У відповідності до положень ч. 3 статті 200 ЦПК України, приймаючи до уваги визнання відповідачем заявленого позову, суд вважає за можливе ухвалити рішення за результатами підготовчого провадження.

Дослідивши письмові матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтується заявлений позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи у їх сукупності і вирішення спору по суті, суд приходить до висновку, що заявлений позов підлягає до задоволення з наступних підстав.

Судом при розгляді справи встановлено наступні фактичні обставини та зміст спірних правовідносин.

Щодо позовної вимоги про стягнення аліментів, то вона підлягає до задоволення з наступних підстав.

Відповідно ч. 1-2 ст. 181 СК України за домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.

Відповідно до ч. 2 ст. 182 СК України Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 184 СК України суд за заявою одержувача визначає розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Розмір аліментів, визначений судом або за домовленістю між батьками у твердій грошовій сумі, підлягає індексації відповідно до закону.

ОСОБА_2 , який є відповідачем по справі, являється батьком неповнолітнього ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с. 8).

Відповідно до ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує:

1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини;

2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів;

3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина;

4) інші обставини, що мають істотне значення.

Також судом встановлено, що відповідач ОСОБА_2 за станом здоров`я є працездатним, і спроможним сплачувати аліменти на утримання неповнолітнього ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 в твердій грошовій сумі в розмірі 2 000,00 гривень щомісячно, але не менше 50 % від прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Судом при розгляді справи встановлено, що відповідач систематично надає позивачу кошти на утримання дитини - неповнолітнього ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , однак, в невизначеному розмірі. При цьому матеріальне становище платника аліментів та його реальна спроможність сплачувати аліменти, його повна працездатність, вік, дозволяють сплачувати аліменти на утримання неповнолітнього ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 в твердій грошовій сумі в розмірі 2 000,00 гривень щомісячно, але не менше 50 % від прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Приймаючи до уваги викладене та враховуючи матеріальне становище відповідача та його реальну спроможність сплачувати аліменти, його вік, повну працездатність, а також звичайні потреби дитини. А також те, що будучи батьком дитини, відповідач надає позивачу матеріальної допомоги на її утримання в невизначеному, ситуативному розмірі, що ставить позивача у скрутне матеріальне становище та залежність від відповідача щодо утримання дитини. А тому за таких обставин, суд приходить до висновку про задоволення позову в цій частині та стягнення з відповідача на користь позивача аліментів на утримання неповнолітнього ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 в твердій грошовій сумі в розмірі 2 000,00 гривень щомісячно, але не менше 50 % від прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Щодо позовної вимоги про визнання права власності на Ѕ частину квартири, то вона підлягає до задоволення з наступних підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 57 СК України особистою приватною власністю дружини, чоловіка є:

1) майно, набуте нею, ним до шлюбу;

2) майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але на підставі договору дарування або в порядку спадкування;

3) майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але за кошти, які належали їй, йому особисто;

4) житло, набуте нею, ним за час шлюбу внаслідок його приватизації відповідно до Закону України "Про приватизацію державного житлового фонду";

5) земельна ділянка, набута нею, ним за час шлюбу внаслідок приватизації земельної ділянки, що перебувала у її, його користуванні, або одержана внаслідок приватизації земельних ділянок державних і комунальних сільськогосподарських підприємств, установ та організацій, або одержана із земель державної і комунальної власності в межах норм безоплатної приватизації, визначених Земельним кодексом України.

Відповідно до статті 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу).

Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Відповідно до ст. 70 СК України у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

При вирішенні спору про поділ майна суд може відступити від засади рівності часток подружжя за обставин, що мають істотне значення, зокрема якщо один із них не дбав про матеріальне забезпечення сім`ї, ухилявся від участі в утриманні дитини (дітей), приховав, знищив чи пошкодив спільне майно, витрачав його на шкоду інтересам сім`ї.

За рішенням суду частка майна дружини, чоловіка може бути збільшена, якщо з нею, ним проживають діти, а також непрацездатні повнолітні син, дочка, за умови, що розмір аліментів, які вони одержують, недостатній для забезпечення їхнього фізичного, духовного розвитку та лікування.

24 червня 2017 року між ОСОБА_4 та ОСОБА_2 , які є сторонами по справі, було зареєстровано шлюб (а.с. 9).

27 червня 2018 року, під час перебування сторін по справі у зареєстрованому шлюбі, відповідачем ОСОБА_2 було придбано квартиру АДРЕСА_1 (а.с. 10-12).

Таким чином, право приватної власності на квартиру АДРЕСА_1 , набуто відповідачем ОСОБА_2 за час перебування у фактичних шлюбних відносинах з ОСОБА_1 .

Внаслідок чого, квартира АДРЕСА_1 є спільною сумісною подружжя, та в рівних частках належить сторонам по справі ОСОБА_1 та ОСОБА_2 .

А тому за таких обставин, суд приходить до висновку про задоволення позову в цій частині.

Відповідно до ч. 1 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Відповідно до ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Відповідно до ч. 1 ст. 142 ЦПК України у разі укладення мирової угоди до прийняття рішення у справі судом першої інстанції, відмови позивача від позову, визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову, а в разі якщо домовленості про укладення мирової угоди, відмову позивача від позову або визнання позову відповідачем досягнуто сторонами за результатами проведення медіації - 60 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову.

Судом при розгляді справи встановлено, що позивачем при зверненні до суду з позовом було понесено та документально підтверджено судові витрати по сплаті судового збору в сумі 1 811,91 гривень (а.с. 1). При цьому, суд прийшов до висновку про задоволення позову в повному об`ємі. А також приймається до уваги визнання відповідачем позову. А тому, за таких обставин, суд приходить до висновку про стягнення з відповідача на користь позивача понесених і документально підтверджених судових витрат по сплаті судового збору в сумі 905,96 гривень.

Керуючись ст. 56, 57, 60, 181, 182, 184 Сімейного Кодексу України, ст.ст. 10-18, 81, 141, 200, 263-268, ЦПК України, суд,

В И Р І Ш И В :

Позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів та поділ спільного сумісного майна подружжя задовольнити повністю. Стягувати щомісячно з ОСОБА_2 , ІПН НОМЕР_1 , мешканця АДРЕСА_2 на користь ОСОБА_1 , аліменти на утримання неповнолітнього ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 в твердій грошовій сумі в розмірі 2 000,00 гривень щомісячно, але не менше 50 % від прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 15 червня 2022 року і до досягнення дитиною повноліття.

Визнати за ОСОБА_1 , ІПН НОМЕР_2 , право приватної власності на Ѕ частину квартири АДРЕСА_1 .

Стягнути з ОСОБА_2 , ІПН НОМЕР_1 , мешканця АДРЕСА_2 на користь ОСОБА_1 понесені і документально підтверджені судові витрати по сплаті судового збору в сумі 905,96 гривень.

Зобов`язати фінансовий орган Головне управління Державної казначейської служби України у Волинській області повернути ОСОБА_1 , ІПН НОМЕР_2 з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову, та підтвердженого платіжним документом № 49А0-70АТ-3141-ННР7 від 15 червня 2022 року в сумі 905,96 гривень.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається безпосередньо до Волинського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне рішення суду не були вручені у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Суддя В.В. Ковтуненко