Єдиний унікальний номер справи 376/873/21
Провадження №22-ц/824/4692/2022
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

21 липня 2022 року місто Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді Журби С.О.,

суддів Писаної Т.О., Приходька К.П.,

за участю секретаря Сас Ю.В.,

розглянувши справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Сквирського районного суду Київської області від 14 травня 2021 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про визнання права власності на майно в порядку спадкування,

В С Т А Н О В И В:

У травні 2021 року позивач звернулася до суду з позовом про визнання права власності на майно в порядку спадкування.

В обґрунтування позову зазначила, 12.08.2016 року ОСОБА_3 посвідчила в Чубинецькій сільській раді Сквирського району Київської області заповіт, яким заповіла ОСОБА_2 та ОСОБА_1 майно, яке належить їй за законом у рівних частинах.

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_3 померла.

Після її смерті відкрилася спадщина на житловий будинок АДРЕСА_1 , загальною площею 63,5 кв. м., житловою площею 25,2 кв. м. з господарськими будівлями та спорудами.

Вказала, що інший спадкоємець - ОСОБА_1 свою частку у спадковому майні бажає оформити самостійно. Крім того зазначила, що при зверненні до нотаріуса щодо оформлення спадщини позивачу було відмовлено у вчиненні нотаріальних дій, оскільки відсутній оригінал правовстановлюючого документа на спадкове майно, а отримати дублікат якого позивач не має можливості, так як це суперечить ч. 4 ст. 25 та ч. 11 ст. 346 ЦК України. Вказана обставина позбавляє позивача вступити у спадкові права на підставі та у спосіб передбачений законом, у зв`язку з цим вона змушена звернутися до суду з вказаним позовом.

Рішенням Сквирського районного суду Київської області від 14 травня 2021 року позов задоволено, визнано за ОСОБА_2 у порядку спадкування за заповітом право власності на Ѕ частину житлового будинку АДРЕСА_1 , загальною площею 63,5 кв.м., житловою площею 25,2 кв.м., з господарськими будівлями та спорудами, що належала ОСОБА_3 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Не погоджуючись із таким судовим рішенням, відповідач направив апеляційну скаргу, в якій зазначив, що оскаржуване рішення вважає незаконним та таким, що ухвалене з порушенням норм процесуального права та з неправильним застосуванням норм матеріального права. Вказує на те, що висновки суду першої інстанції не відповідають обставинам справи та є помилковими. У зв`язку з цим апелянт просить апеляційний суд рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позову.

Станом на початок розгляду справи по суті відзив на апеляційну скаргу до Київського апеляційного суду не надходив.

Відповідно до ч. 3 ст. 360 ЦПК України відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

В судове засідання 21.07.2022 року позивач не з`явився, про розгляд справи належним чином повідомлявся, про причини неявки суд не повідомив, клопотання про відкладення розгляду справи до суду не надав.

Згідно вимог ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими (за умови дотримання відповідної процедури та наявності передбачених законом підстав) доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Положеннями ст. 263 ЦПК України встановлено, що судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів прийшла до висновку про наявність підстав для задоволення апеляційної скарги.

Під час розгляду судом встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_2 померла ОСОБА_3 , що підтверджується документами, які містяться у матеріалах справи.

Після смерті спадкодавця відкрилася спадщина на нерухоме майно, а саме, житловий будинок АДРЕСА_1 , загальною площею 63,5 кв.м., житловою площею 25,2 кв.м., з господарськими будівлями та спорудами.

Задовольняючи позов суд першої інстанції виходив із того, що відповідно до заповіту, посвідченому секретарем Чубинецької сільської ради Сквирського району Київської області 12 серпня 2016 року, спадкодавець залишив усе своє майно у рівних частинах ОСОБА_2 (позивачу по справі) та ОСОБА_1 (відповідачу по справі). В той же час позивач позбавлена можливості оформити спадщину з об`єктивних причин.

Відповідачем було визнано позов та подано до суду відповідну письмову заяву.

Відповідно до Рекомендацій Комітету Ради Європи № R (80) 2 стосовно здійснення адміністративними органами влади дискреційних повноважень, прийнятої Комітетом Ради від 11 березня 1980 року, під дискреційними повноваженнями необхідно розуміти повноваження, які адміністративний орган, приймаючи рішення, може здійснювати з певною свободою розсуду, тобто, коли такий орган може обирати з кількох юридично допустимих рішень те, яке він вважає найкращим за даних обставин.

Згідно позиції Європейського суду з прав людини, викладеної у справах «Класс та інші проти Німеччини» від 6 вересня 1978 року, «Кумпене і Мазере проти Румунії» від 17 грудня 2004 року, завдання суду при здійсненні його контрольної функції полягає не в тому, щоб підміняти органи влади держави, а тому суд не повинен підміняти думку національних органів будь-якою своєю думкою.

За таких умов суд не може підміняти своїм рішенням діяльність того органу, рішення якого оскаржується, приймаючи замість рішення, яке визнається протиправним, інше рішення, яке б відповідало закону, та давати вказівки, які б свідчили про вирішення питань, які належать до компетенції такого суб`єкта владних повноважень.

Зазначене узгоджується з правовими висновками Верховного Суду України, викладеними у постановах від 18 березня 2014 року у справі № 21-11а14 та від 21 травня 2013 року у справі № 21-87а13.

Зважаючи на викладене, визнання судом за стороною права власності на майно в порядку спадкування можливе лише за умови, що така сторона не має об`єктивної можливості оформити право власності на спадкове майно в передбаченому законом порядку. Передумовою цього може бути відмова відповідного нотаріусу в оформленні спадщини у зв`язку з певними об`єктивними обставинами.

Ст. 12 ЦПК України встановлено принцип змагальності сторін в цивільному процесі, який полягає в тому, що кожна сторона повинна довести ті обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, прямо встановлених Законом. При цьому сторона самостійно несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Обов`язок доведення своєї позиції за допомогою належних та допустимих доказів міститься і в ст. 81 ЦПК України. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. За таких умов суд може приймати та покладати в основу рішення по справі лише ті обставини, які були доведені сторонами. При цьому сторона сама визначає обсяг та достатність доказів, що надає до суду, а витребування таких доказів судом самостійно без наявності передбачених законом підстав у чітко визначених випадках було б порушення принципу змагальності сторін в судовому процесі, що є неприпустимим.

Зважаючи на наведені норми, для звернення до суду з даним позовом позивачем насамперед мало бути доведено факт звернення до нотаріуса за оформленням спадщини та отримання відмови в цьому. В даному випадку така вимога дотримана не була. Наявна у матеріалах справи адресована «нотаріусу» заява (а.с. 15) від імені ОСОБА_2 про прийняття спадщини жодним чином не може вважатися доказом звернення позивача до нотаріально контори за оформленням спадщини, оскільки не містить жодних відомостей щодо факту її подання компетентним органам. Не містять таких доказів і інші матеріали справи. Також в матеріалах справи відсутня й відмова відповідного нотаріуса в оформленні спадщини позивачу.

У відповідності до положень ст.. 4 ЦПК України право на звернення за судовим захистом виникає у особи виключно у разі порушення, невизнання або оспорювання її прав, свобод чи інтересів. Відсутність такого порушення, невизнання або оспорення обумовлює відсутність підстав для задоволення позову.

Оскільки позивачем жодним чином не було представлено до суду жодного належного доказу з приводу неможливості оформити спадщину у встановленому законом порядку, підстави для задоволення її позовних вимог у даному випадку відсутні.

Окремо колегія суддів при вирішення справи звертає увагу і на те, що своє право на спадкування позивач обумовлює заповітом ОСОБА_3 , датованим 12.08.2016 року. При цьому до своєї апеляційної скарги апелянт додав копію заповіту від імені ОСОБА_3 , однак датовану значно пізніше, а саме 30.10.2019 року.

За загальним правилом, встановленим ч. 2 ст. 1254 ЦК України, заповідач має право у будь-який час скласти новий заповіт. Заповіт, який було складено пізніше, скасовує попередній заповіт повністю або у тій частині, в якій він йому суперечить.

За таких умов, представлення до суду апелянтом заповіту, складеного пізніше, ставить під сумнів чинність заповіту, яким позивач обґрунтовує свої вимоги.

За таких умов, при вирішенні справи даної категорії, до суду мали б бути представлені докази з приводу того, який заповіт є чинним, і чи взагалі в порядку спадкування за заповітом здійснюється спадкування, як і наявність інших обставин, серед іншого щодо наявності чи відсутності обов`язкової часки у спадщині тертій осіб, тощо. Саме з метою встановлення таких обставин у справах даної категорії й мають подаватися відомості зі спадкової справи та компетентна позиція відповідного нотаріуса, який її веде. В даному випадку така вимога дотримана не була, що додатково обумовлює відсутність підстав для задоволення позову.

У відповідності до положень ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю та ухвалення нового рішення серед іншого є неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

З урахуванням викладеного колегія суддів приходить до висновку про наявність передбачених законом підстав для скасування рішення суду першої інстанції та ухвалення по справі нового рішення про відмову у задоволенні позову.

Згідно положень ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Оскільки апеляційний суд дійшов висновку про наявність підстав для задоволення апеляційної скарги відповідача, судові витрати слід покласти на позивача. За таких умов з позивача на користь відповідача підлягає стягненню судовий збір за подання апеляційної скарги у розмірі 1 362, 00 грн.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 374, 376, 382-384 ЦПК України, апеляційний суд

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Рішення Сквирського районного суду Київської області від 14 травня 2021 року скасувати та ухвалити нове судове рішення про відмову в задоволенні позову.

Стягнути з ОСОБА_2 ( АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_1 ) на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_3 , РНОКПП НОМЕР_2 ) 1 362 (одну тисячу триста шістдесят дві) гривні 00 коп. судового збору за подання апеляційної скарги.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Головуючий С.О. Журба

Судді Т.О. Писана

К.П. Приходько