Справа № 627/1342/21
23 лютого 2022 року смт. Краснокутськ
Краснокутський районний суд Харківської області у складі
головуючого Вовк Л. В.
з участю секретаря Ніколайчик А.О.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в смт Краснокутськ Харківської області в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору: Краснокутська селищна рада Богодухівського району Харківської області,
У грудні 2021 року позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 та ОСОБА_3 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору: Краснокутська селищна рада Богодухівського району Харківської області.
У своїй позовній заяві позивач вказав на те, що він є власником житлового будинку з господарськими будівлями по АДРЕСА_1 . В серпні 2010 році він надав дозвіл на реєстрацію в будинку своїй співмешканці ОСОБА_2 та її дочці ОСОБА_3 та всі вони разоми стали проживати в будинку позивача. Однак, з травня 2021 року відповідачі залишили місце його помешкання та виїхали до м. Харкова. З вказаного часу співмешканка ОСОБА_2 та її дочка в будинку не проживають. Реєстрація відповідачів у житловому будинку, перешкоджає позивачу користуватися житлом та розпорядитися ним на власний розсуд. Позивач просить усунути перешкоди у користуванні житловим приміщенням, шляхом визнання відповідачів такими, що втратили право користування житлом зі зняттям з реєстрації вказаного місця проживання без пред`явлення паспорта громадянина України.
У судовому засіданні позивач підтримав позов, просить задовольнити.
Відповідачі до суду не з`явилися, про причини неявки суду не повідомили, повідомлялися про дату, час і місце розгляду справи у встановлений законом спосіб та строк, про що свідчить оголошення на веб-сайті судової влади України.
Представник третьої особи до суду не з`явився, подав заяву слухати справу у його відсутність, проти позову не заперечує, просить ухвалити рішення на розсуд суду.
У відповідності до ст. 280, 223 ч. 4 ЦПК України, враховуючи те, що відповідач про слухання справи повідомлений належним чином, однак в судове засідання не з`явився, про причини неявки суд не повідомив, відзив не подав, суд вважає за можливе розглянути справу за відсутності відповідача та ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів.
Зі згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України.
Суд, заслухавши пояснення позивача, вивчивши матеріали справи, допитавши свідків, дійшов до наступних висновків.
Судом установлені такі факти та відповідні їм правовідносини.
Матеріалами справи було встановлено, що ОСОБА_1 на праві приватної власності належить житловий будинок з господарськими будівлями по АДРЕСА_1 , про що підтверджує витяг з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 12.12.2018 року. ( а.с.10)
ОСОБА_1 проживає та зареєстрований у житловому будинку за вище вказаною адресою, відповідно до довідки виконавчого комітету Краснокутської селищної ради Богодухівського району Харківської області від 06.12.2021 року. ( а.с. 7)
Як свідчать довідки виконавчого комітету Краснокутської селищної ради Богодухівського району Харківської області від 06.12.2021 року, з 03.08.2010 року по даний час у житловому будинку по АДРЕСА_1 , власником якого є ОСОБА_1 , зареєстровані ОСОБА_2 та ОСОБА_3 ( а.с. 8,9)
Відповідно до акту від 06.12.2021 року, складеного з участю депутата Краснокутської селищної ради Богодухівського району Харківської області Ткаченком О.А., власника будинку ОСОБА_1 та сусідів ОСОБА_4 та ОСОБА_5 , ОСОБА_2 та її дочка ОСОБА_3 зареєстровані у вказаному будинку з серпня 2010 року, однак за місцем реєстрації в с. Каплунівка з травня 2021 року не проживають. (а.с. 6)
Допитані по справі свідки ОСОБА_4 та ОСОБА_5 пояснили суду, що проживають по сусідству з позивачем та підтвердили, що дійсно з травня 2021 року ОСОБА_2 та її дочка ОСОБА_3 в будинку ОСОБА_1 не проживають та за місцем реєстрації з вказаного часу не з`являються.
Конституція України у ст.47 проголошує, що кожен має право на житло. Держава гарантує не тільки свободу його придбання, але й можливість стабільного користування житлом, його недоторканість, а також недопущення примусового позбавлення житла, не інакше, як на підставі закону і за рішенням суду.
Реалізація встановлених конституційних гарантій, поряд з іншими, відображається в збереженні житла за його власниками без обмежень, та в гарантії збереження житла в державному та комунальну житлову фонді за тимчасово відсутніми громадянами протягом шести місяців (ст. 71 ЖК УРСР), членів сім`ї власника жилого приміщення протягом року (ст. 405 ЦК України). Не проживання у жилому приміщенні понад встановлений строк без поважних причин, дають підстави для визнання цих осіб в судовому порядку такими, що втратили право користування ним (ст. 72 ЖК УРСР, ст. 405 ЦК України).
Житло - одна з основних матеріальних умов життя людини. Відповідно ст. 379 ЦК України житлом фізичної особи є житловий будинок, квартира інші приміщення, які призначені та придатні для постійного проживання в них.
Право власності на житло охоплює правомочності із володіння, користування та розпорядження ним як об`єктом права власності. Ці правомочності можуть належати тільки власнику житла та іншим особам, зокрема, які проживають разом із ним, у тому числі на праві спільної власності.
Глава 23 Цивільного кодексу України встановлює, що громадянин, який став власником житла, має право розпоряджатися ним на свій розсуд.
Згідно ст.317 ЦК України власникові належить право володіння, користування та розпорядження своїм майном.
Згідно зі ст.319 ЦК України власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Відповідно, вселення членів сім`ї у житлове приміщення, яке належить громадянину на праві власності, є результатом реалізації права власника, й у них виникає право на користування чужим майном, тобто сервітутне право.
Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону.
Відповідно до ст.391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні права користування та розпорядження своїм майно.
Цивільне законодавство не передбачає збереження права користування житлом за особою, яка хоча і правомірно вселилася у спірне жиле приміщення власника, але на час розгляду справи не є членом його сім`ї.
Зазначені висновки не суперечать нормам ст. 47 Конституції України, ст. 9 ЖК України, враховуючи, що право на житло (користування ним, усунення перешкод у користуванні ним) підлягає захисту лише у випадку порушення прав особи.
Таким чином, приймаючи до уваги, що відповідачі, як особи, що утратили право користування спірним жилим приміщенням, але продовжують бути зареєстрованими в тому місці проживання і, тим самим, чинять перешкоди власнику того нерухомого майна стосовно користування житлом, тому порушене право позивача підлягає захисту у спосіб усунення вказаних перешкод шляхом визнання відповідачів такими, що втратили право користування спірним жилим приміщенням.
Відповідно до вимог ч. 1 ст.16 ЦК України «Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу».
За ч.1 ст. 321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.
Статтею 41 Конституції України та ст.1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася 17.07.1997 р. відповідно до Закону №475/97-ВР від 17.07.1997 р. «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів №2,4,7 та 11 до Конвенції», закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися та розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд учиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.
Слід також зазначити, що відповідно до ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», зняття з реєстрації місця проживання здійснюється протягом 7 днів на підставі заяви особи, запиту органу реєстрації за новим місцем проживання особи, остаточного рішення суду (про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, визнання особи безвісно відсутньою або померлою), свідоцтва про смерть.
Таким чином, як випливає з цієї норми, зняття з реєстрації місця проживання може бути здійснено на підставі рішення суду виключно про: 1) позбавлення права власності на житлове приміщення; 2) позбавлення права користування житловим приміщенням; 3) визнання особи безвісно відсутньою; 4) оголошення фізичної особи померлою.
Таким чином, вирішення питання про зняття особи з реєстраційного обліку залежить, зокрема, від вирішення питання про її право користування житловим приміщенням відповідно до норм житлового та цивільного законодавства.
Права власника житлового будинку, квартири визначені ст. 386 ЦК України та ст.150 ЖК України, які передбачають право власника використовувати житло для власного проживання, проживання членів сім`ї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд.
Відповідно до ст. 71 ЖК України, суд може визнати особу такою, що втратила право користування житловим приміщенням, якщо доведено, що вона не користується цим приміщенням більше шести місяців без поважних причин. Статтею 72 ЖК України передбачено, що визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, провадиться в судовому порядку.
Відповідно до ст. 3 Закону України (далі - Закон) «Про свободу пересування і вільний вибір місця проживання в Україні», реєстрація - внесення інформації до Єдиного державного демографічного реєстру про місце проживання або місце перебування особи із зазначенням адреси, за якою з особою може ввести офіційне листування або вручення офіційної кореспонденції.
Судом встановлено, що дійсно відповідачі за вищевказаною адресою зареєстровані, але не проживає в будинку з травня 2021 року, з вказаного часу житлом не користуються, особистих речей в будинку не має, членом сім`ї ОСОБА_1 не являються, добровільно знятися з реєстраційного обліку не бажають, що створює перешкоди для позивача у праві володінні, користуванні та розпорядженні своїм майном.
Згідно з ст.12 ЦПК України учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Згідно з ч.1 ст.76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Відповідно до положень ч.1, 2 ст.77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.
Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.
Згідно з ч. 1, 5, 6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може грунтуватися на припущеннях.
Суд вважає, що позивач надав достатньо належних та допустимих доказів на підтвердження позову, тому позов підлягає задоволенню.
Крім того, відповідно до ч.1 ст.141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Під час звернення до суду, позивачем сплачений судовий збір за подання позовної заяви у розмірі 908,00 грн, який підлягає стягненню з відповідача.
Керуючись ст. 317, 319, 391 ЦК України, ст. 10, 12, 13, 141, 263-265, 280-283 ЦПК України, суд,
Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору: Краснокутська селищна рада Богодухівського району Харківської області, - задовольнити.
Визнати ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженку м. Харків, та ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженку с. Каплунівка Краснокутського району Харківської області, такими, що втратили право користування житловим приміщенням в будинку АДРЕСА_1 , зі зняттям з реєстрації вказаного місця проживання без пред`явлення паспорта громадянина України.
Рішення може бути оскаржене до Харківського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача з додержанням вимог ст. 284 ЦПК України.

Учасники справи :

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , уродженець с. Каплунівка Краснокутського району Харківської області, зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_1 .

Відповідач: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , уродженка м. Харків, зареєстрована за адресою: АДРЕСА_2 .

Відповідач: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , уродженка с. Каплунівка Краснокутського району Харківської області, зареєстрована за адресою: АДРЕСА_2 .

Третя особа: Краснокутська селищна рада Богодухівського району Харківської області, юридична адреса: вул. Охтирська, 1, смт Краснокутськ Богодухівського району Харківської області, 62002.

Повний текст рішення виготовлено 28.02.2022 року.

Суддя Л. В. Вовк