печерський районний суд міста києва
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 листопада 2022 року Печерський районний суд м. Києва у складі:

головуючого - судді Литвинової І. В.,

при секретарі судового засідання - Орел А. О.,

за участі позивача ОСОБА_1 і її представника ОСОБА_2 , представника відповідача Хитрова Л. В. ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у м. Києві цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» про стягнення пені за прострочення виконання зобов`язання по поверненню коштів,

ВСТАНОВИВ:

І. Позиція сторін у справі.

Позивач звернувся до суду із вказаним позовом, у якому просив стягнути з відповідача суму пені за прострочення виконання зобов`язань у розмірі 530 099, 34 грн та судовий збір - 5 301, 00 грн.

В обґрунтування позову вказано, що рішенням суду у справі за позовом ОСОБА_1 до банку про розірвання договору про депозитний вклад та стягнення суми основного боргу, нарахованих процентів, безпідставно стягнутих банком з депозитного рахунку коштів та суми пені присуджено стягнути з відповідача 12 068, 58 грн основного боргу, нараховані проценти в сумі 55 501, 17 грн, безпідставно стягнутих коштів та суму пені у розмірі 8 108, 34 грн та судовий збір у сумі 768, 40 грн. Апеляційним судом рішення суду першої інстанції змінено у частині стягнення безпідставно утриманих банком коштів у розмірі 6 125, 66 грн, зменшивши суму пені з 8 108, 34 грн до 7 362, 42 грн. Незважаючи на судові рішення на користь позивача, відповідач їх не виконав. 05 жовтня 2021 року позивач подала заяву з вимогою про виконання рішення суду, яка була проігнорована.

Тому позивач просить стягнути з відповідача суму пені з 01 січня 2021 року по 19 жовтня 2021 року (дата подання позову) у розмірі 530 099, 34 грн, згідно з частиною п`ятою статті 10 Закону України «Про захист прав споживачів», розраховану наступним чином: 61 354, 09 грн (сума вкладу та нарахованих до дати розірвання договору процентів) х 3 % х 288 днів (прострочено виконання зобов`язань).

Представник відповідача у відзиві позов не визнав, просив відмовити у задоволенні, заперечуючи, вказав, що сума пені, яку позивач просить стягнути з банку є надмірною, порівнюючи з сумою власне вкладу - 12 068, 58 грн. Окрім цього, відсутні порушення прав позивача з боку банку щодо повернення вкладу, оскільки вона не зверталася до органів виконавчої служби за отриманням вкладу, до банку вперше за цей період позивач направила заяву 05 жовтня 2021 року, яка стосується виконання інших судових рішень, де позивач є боржником, але такі вимоги не відповідають Закону України «Про виконавче провадження».

Також вказано стороною відповідача, що позивач розраховує суму пені з 01 січня 2021 року по 19 жовтня 2021 року, виходячи з суми вкладу та нарахованих відсотків на неї, але за частиною п`ятою статті 10 Закону України «Про захист прав споживачів» пеня розраховується з суми вартості послуги, тобто з розміру відсоткової ставки, яка встановлена в умовах укладеного між сторонами договору банківського вкладу.

ІІ. Процесуальні дії і рішення суду.

20 жовтня 2021 року до Печерського районного суду м. Києва надійшла вказана позовна заява, яку передано судді, згідно з протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями, у відповідності до пункту 15 Розділу XIII Перехідні положення Цивільного процесуального кодексу України від 18 березня 2004 року № 1618-IV (у редакції Закону № 2147-VIII від 03 жовтня 2017 року), для вирішення питання про відкриття провадження у справі.

26 жовтня 2021 року ухвалою судді відкрито провадження, для розгляду справи у загальному позовному провадженні /а. с. 54-55/.

09 листопада 2021 року до суду надійшов відзив відповідача АТ «КБ «ПриватБанк» /а. с. 58-66/.

20 січня 2022 року представником відповідача подано клопотання про долучення додаткових доказів /а. с. 69-83/.

22 липня 2022 року ухвалою судді закрито підготовче провадження у справі і призначено до розгляду по суті /а. с. 96/.

30 листопада 2022 року представник відповідача подала до Відділу документального обігу, контролю та забезпечення розгляду звернень громадян (загальна канцелярія суду) клопотання про долучення доказів у справі.

У судовому засідання позивач і її представник позов підтримали у повному обсязі і просили його задовольнити з підстав наведених у позовній заяві. Позивач вказала, що із заявою про примусове виконання рішення суду у справі № 757/14263/19-ц звернулася до виконавчої служби 29 серпня 2022 року, подавши виконавчий лист, виданий судом, і 02 вересня 2022 року було відкрито виконавче провадження, а 11 жовтня 2022 року - отримано виплату вкладу.

Представник відповідача у судовому засіданні заперечувала проти позову, просила відмовити у задоволенні, посилаючись на доводи у відзиві.

Суд, заслухавши обґрунтування і заперечення сторін, дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, встановив наступні обставини та дійшов до наступних висновків.

ІІІ. Фактичні обставини справи.

19 лютого 2007 року ОСОБА_1 та АТ КБ «Приватбанк» укладено договір № SAMDN0702 про депозитний вклад «Копилка дітям» /а. с. 15-17/.

Згідно з п. 1 цього договору, ОСОБА_1 передала, а банк прийняв грошові кошти у сумі 8 568, 58 грн строком на 12 місяців + 1 день, тобто по 19 лютого 2008 року зі сплатою 13,75 % річних з пролонгацією, відповідно до п. 6 цього договору. Згодом ОСОБА_1 збільшила суму вкладу на 1 500, 00 грн. За вимогою вкладника про видачу суми депозиту і нарахованих відсотків банк не повернув грошові кошти і ОСОБА_1 звернулася до суду із позовом про розірвання договору банківського вкладу, стягнення суми вкладу та відсотків.

29 жовтня 2019 року рішенням Печерського районного суду м. Києва у справі № 757/14263/19-ц за позовом ОСОБА_1 до АТ КБ «Приватбанк» про розірвання договору банківського вкладу, стягнення суми вкладу та відсотків позов задоволено у повному обсязі, а саме розірвано договір про депозитний вклад «Копилка дітям» № SAMDN0702 від 19 лютого 2007 року, укладений ОСОБА_1 і АТ КБ «ПриватБанк», присуджено стягнути з банку суму основного боргу у розмірі 12 068, 58 грн, нарахованих процентів у сумі 55 501, 17 грн, безпідставно стягнутих коштів та суму пені у розмірі 8 108, 34 грн та судовий збір у сумі 768, 40 грн /реєстраційний номер судового рішення у Єдиному державному реєстрі судових рішень 87052625, а. с. 17-19/.

Постановою Київського апеляційного суду від 15 вересня 2021 року рішення Печерського районного суду м. Києва від 29 жовтня 2019 року у справі № 757/14263/19-ц у частині задоволення позовних вимог про стягнення безпідставно утриманих банком коштів скасовано та ухвалено в цій частині нове рішення про відмову у позові, а у частині стягнення пені змінено, зменшивши суму з 8 108, 34 грн до 7 362, 42 грн, у частині вимог про розірвання договору про депозитний вклад, стягнення суми основного боргу у розмірі 12 068, 58 грн, нарахованих процентів 55 501, 17 грн - залишено без змін /реєстраційний номер судового рішення у Єдиному державному реєстрі судових рішень 99832420, а. с. 22-28/.

02 вересня 2022 року державний виконавець Печерського відділу ДВС у м. Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Левіцька А. С., за заявою стягувача ОСОБА_1 від 29 серпня 2022 року, постановою відкрила виконавче провадження № 69759639 з примусового виконання рішення Печерського районного суду м. Києва від 29 жовтня 2019 року із змінами, внесеними постановою Київського апеляційного суду від 15 вересня 2021 року.

12 жовтня 2022 року виконавче провадження № 69759639 закінчено на підставі пункту 9 частини першої статті 39, 40 Закону України «Про виконавче провадження», у зв`язку із сплатою банком-боржником боргу, виконавчого збору та витрат виконавчого провадження.

ІV. Позиція суду та оцінка аргументів учасників розгляду.

Згідно з преамбулою Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг», у ньому встановлені загальні правові засади у сфері надання фінансових послуг. Його метою є створення правових основ для захисту інтересів споживачів фінансових послуг, правове забезпечення діяльності та розвитку конкурентоспроможного ринку фінансових послуг в Україні.

У частині другій статті 627 Цивільного кодексу України передбачено, що у договорах за участю фізичної особи - споживача враховуються вимоги законодавства про захист прав споживачів.

Позовні вимоги стосуються правовідносин, які виникли з укладення договорів банківського вкладу.

Згідно з пунктом 1) частини першої статті 63 Закону України «Про платіжні послуги» вкладний (депозитний) рахунок - рахунок, що відкривається банком клієнту на договірній основі для зберігання коштів, що передаються клієнтом банку на встановлений строк та під визначений процент (дохід) відповідно до умов договору.

У статті 2 Закону України «Про банки і банківську діяльність» вказано, що вклад (депозит) - це кошти в готівковій або у безготівковій формі, у валюті України або в іноземній валюті, які розміщені клієнтами на їх іменних рахунках у банку на договірних засадах на визначений строк зберігання або без зазначення такого строку і підлягають виплаті вкладнику відповідно до законодавства України та умов договору.

Згідно із частиною першою статті 4 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг» фінансовими послугами вважаються, зокрема: залучення фінансових активів із зобов`язанням щодо наступного їх повернення; надання коштів у позику, в тому числі і на умовах фінансового кредиту та ін.

За частиною другою статті 4 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг» фінансові послуги, надання яких передбачається іншими законами, підлягають включенню до переліку, визначеного частиною першою цієї статті. Надання фінансових послуг, не включених до зазначеного переліку, забороняється.

Отже, розміщення грошових коштів у вигляді вкладу (депозиту) та отримання процентів за вкладом є фінансовими операціями, які здійснюються у разі укладення договору банківського вкладу, і в сукупності становлять суть фінансової послуги, яка надається банком споживачу (вкладнику).

Відповідно до преамбули Закону України «Про захист прав споживачів» він регулює відносини між споживачами товарів, робіт і послуг та виробниками і продавцями товарів, виконавцями робіт і надавачами послуг різних форм власності, встановлює права споживачів, а також визначає механізм їх захисту та основи реалізації державної політики у сфері захисту прав споживачів.

У Законі України «Про захист прав споживачів» не визначено вичерпного переліку відносин, на які він поширюється, але з урахуванням характеру правовідносин, які ним регулюються, та керуючись загальними принципами цивільного судочинства і наявності в цивільних правовідносинах «слабкої сторони», якою є фізична особа - споживач, можна зробити висновок, що цим Законом регулюються відносини, які виникають з договорів купівлі-продажу, майнового найму (оренди), надання комунальних послуг, прокату, перевезення, зберігання, доручення, комісії, фінансово-кредитних послуг тощо. І особливістю таких правовідносин є участь у них спеціального суб`єкта - споживача.

У статті 1 Закону України «Про захист прав споживачів» визначено, що споживач - фізична особа, яка придбаває, замовляє, використовує або має намір придбати чи замовити продукцію для особистих потреб, безпосередньо не пов`язаних з підприємницькою діяльністю або виконанням обов`язків найманого працівника (пункт 22 цієї статті); продукція - це будь-який виріб (товар), робота чи послуга, що виготовляються, виконуються чи надаються для задоволення суспільних потреб (пункт 19); послуга - діяльність виконавця з надання (передачі) споживачеві певного визначеного договором матеріального чи нематеріального блага, що здійснюється за індивідуальним замовленням споживача для задоволення його особистих потреб (пункт 17); виконавець - це суб`єкт господарювання, який виконує роботи або надає послуги (пункт 3).

Отже, Законом України «Про захист прав споживачів» врегульовані договірні відносини за участі споживача.

Відповідно до частини п`ятої статті 10 Закону України «Про захист прав споживачів» у разі коли виконавець не може виконати (прострочує виконання) роботу (надання послуги) згідно з договором, за кожний день (кожну годину, якщо тривалість виконання визначено у годинах) прострочення споживачеві сплачується пеня у розмірі трьох відсотків вартості роботи (послуги), якщо інше не передбачено законодавством. У разі коли вартість роботи (послуги) не визначено, виконавець сплачує споживачеві неустойку в розмірі трьох відсотків загальної вартості замовлення.

Разом з тим, рішенням Печерського районного суду м. Києва від 29 жовтня 2019 року, яке набрало законної сили на підставі постанови Київського апеляційного суду, 15 вересня 2021 року, договір про депозитний вклад «Копилка дітям» № SAMDN0702 від 19 лютого 2007 року розірвано, тому між сторонами: вкладником та банком, припинилися договірні правовідносини з договору банківського вкладу і не існує споживчих правовідносин.

Разом з тим, обґрунтовуючи позов, позивач посилалася саме на положення частини п`ятої статті 10 Закону України «Про захист прав споживачів», відповідно до якої у разі коли виконавець не може виконати (прострочує виконання) роботу (надання послуги) згідно з договором, за кожний день (кожну годину, якщо тривалість виконання визначено у годинах) прострочення споживачеві сплачується пеня у розмірі трьох відсотків вартості роботи (послуги), якщо інше не передбачено законодавством.

Тобто з моменту набрання рішенням законної сили на вказані правовідносини не поширюється дія Закону України «Про захист прав споживачів», а відтак пеня відповідно до частини п`ятої статті 10 цього Закону не нараховується.

Як встановлено судом, позивач, звертаючись до суду з позовом, просила стягнути пеню відповідно до частини п`ятої статті 10 Закону України «Про захист прав споживачів», обчислену за період з 01 січня 2021 року по 19 жовтня 2021 року, у той час як рішення суду набрало законної сили 15 вересня 2021 року, але позивач, звернулася до виконавчої служби для примусового виконання рішення у порядку Закону України «Про виконавче провадження» лише 29 серпня 2022 року.

Суд, оцінюючи належність, допустимість, достовірність та достатність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок в їх сукупності за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженню наявних у справі доказів приходить до висновку, що позов безпідставний і задоволенню не підлягає.

V. Розподіл судових витрат.

Відповідно до статті 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Оскільки у задоволенні позову суд відмовляє, понесені судові витрати покладаються на позивача.

Відповідно до пункту 30 рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Hirvisaari v. Finland» від 27 вересня 2001 року, рішення судів повинні достатнім чином містити мотиви, на яких вони базуються для того, щоб засвідчити, що сторони були заслухані, та для того, щоб забезпечити нагляд громадськості за здійсненням правосуддя.

Згідно пункту 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення.

Європейський Суд з прав людини повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain) від 09 грудня 1994 року, серія A, N 303-A, п. 29).

На підставі встановлених судом обставин, що мають юридичне значення у справі, керуючись

ст.ст. 3, 8, 21, 55, 61, 129, 129-1 Конституції України,

ст.ст. 1-16, 627 Цивільного кодексу України,

ст.ст. 1-10 Закону України «Про захист прав споживачів»,

ст. 2 Закону України «Про банки і банківську діяльність»,

ст. 63 Закону України «Про платіжні послуги»,

ст. 4 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг»,

ст.ст. 1-23, 76-82, 89, 95, 258-259, 263-265, 267, 274-279, 352-355 Цивільного процесуального кодексу України, суд,

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 до Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» про стягнення пені за прострочення виконання зобов`язання по поверненню коштів залишити без задоволення.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом тридцяти днів з дня проголошення судового рішення.

Повний текст судового рішення складено 05 грудня 2022 року.

Суддя І. В. Литвинова