Номер провадження 2/754/3010/22
Справа №754/1057/22
22 грудня 2022 року Деснянський районний суд м. Києва в складі:
головуючого - судді - Лісовської О.В.
за участю секретаря - Грей О.П.
розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , треті особи: Служба у справах дітей та сім`ї Деснянської районної в м. Києві державної адміністрації, Служба у справах дітей та сім`ї Солом`янської районної в м. Києві державної адміністрації, про позбавлення батьківських прав, -
Позивачка ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до відповідача ОСОБА_2 про позбавлення його батьківських прав. Позовні вимоги мотивовані тим, що з відповідачем вони проживали однією сім`єю без реєстрації шлюбу у період з жовтня 2011 року до червня 2014 року. У цей період у них народилася дочка ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Після припинення стосунків дитина залишилась проживають спільно з матір`ю, знаходиться на її утриманні, позивачка займається вихованням та доглядом за дитиною. З грудня 2018 року відповідач дитиною не цікавиться, не займається вихованням та доглядом дитини, не надає матеріальну допомогу, аліменти не сплачує, місце його знаходження позивачці невідомо. 20.09.2017 року за заявою позивачки внесено відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань за ч. 2 ст. 156 КК України відносно відповідача за вчинення розпутних дій щодо його малолітньої дочки ОСОБА_4 . На підставі викладеного позивачка звертається до суду з даним позовом, в якому просить суд позбавити відповідача батьківських прав відповідача ОСОБА_2 відносно малолітньої доньки ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .
Ухвалою Деснянського районного суду м. Києва від 09.08.2022 року залучено до участі у справі третю особу Службу у справах дітей та сім`ї Солом`янської районної в м. Києві державної адміністрації.
Ухвалою Деснянського районного суду м. Києва від 22.09.2022 року витребувано докази у справі.
У судовому засіданні позивачка повністю підтримала позовні вимоги, просила їх задовольнити.
Відповідач у судове засідання не з`явився, про день, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, про причини неявки не повідомив. Суд вважає можливим розглядати справу у відсутності відповідача, за наявних у справі матеріалів.
Слід зазначити, що статтею 6 Конвенції про захист прав і основоположних свобод людини, ратифікованої Законом України від 17 липня 1997 року № 475/97-ВР, гарантовано кожній фізичній або юридичній особі право на розгляд судом протягом розумного строку цивільної, кримінальної, адміністративної або господарської справи, а також справи про адміністративне правопорушення, у якій вона є стороною.
Крім того, як наголошує у своїх рішеннях Європейський суд з прав людини, сторона, яка задіяна в ході судового розгляду, зобов`язана добросовісно користуватись належними їй процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов`язки.
Прецедентна практика Європейського суду з прав людини виходить з того, що реалізуючи п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо доступності правосуддя та справедливого судового розгляду кожна держава-учасниця цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, змістом яких є не допустити судовий процес у безладний рух.
Таким чином, судом було визнано провести розгляд справи у відсутності відповідача, з урахуванням достатності у матеріалах справи доказів про взаємовідносини сторін.
Представники третіх осіб у судове засідання не з`явилися, про день, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином, у своїх листах просять розглядати справу в їх відсутність.
Вислухавши пояснення позивачки, вивчивши письмові матеріали справи, суд приходить до висновку, що позовні вимоги ОСОБА_1 підлягають задоволенню в повному обсязі з наступних підстав.
Відповідно до вимог ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені у судовому засіданні.
Згідно із статтями 12, 13 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, при цьому суд розглядає цивільні справи не інакше як в межах заявлених вимог і на підставі наданих учасниками справи доказів.
Відповідно до вимог статей 76-79 ЦПК України доказуванню підлягають обставини (факти), які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у учасників справи, виникає спір. Доказування по цивільній справі, як і судове рішення не може ґрунтуватися на припущеннях.
Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (Серявін та інші проти України, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).
Прецедентна практика Європейського суду з прав людини виходить з того, що реалізуючи п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо доступності правосуддя та справедливого судового розгляду кожна держава-учасниця цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, змістом яких є не допустити судовий процес у безладний рух.
Судом встановлено, що сторони по справі ОСОБА_1 та ОСОБА_2 у період з жовтня 2011 року по червень 2014 року проживали однією сім`єю без реєстрації шлюбу.
У період спільного проживання у сторін народилася дочка ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .
Батьками малолітньої дитини вказані: матір`ю - ОСОБА_1 , батьком - ОСОБА_2 , що підтверджується свідоцтвом про народження дитини.
Рішенням Деснянського районного суду м. Києва від 06.07.2015 року з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 стягнуто аліменти на утримання дитини ОСОБА_4 у розмірі 650, 00 грн. щомісячно.

20.09.2017 року за заявою позивачки внесено відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань за ч. 2 ст. 156 КК України відносно відповідача за вчинення розпутних дій щодо його малолітньої дочки ОСОБА_4 , що підтверджується відповідним витягом з реєстру.

Рішенням Деснянського районного суду м. Києва від 28.08.2019 року збільшено розмір аліментів, що стягуються за судовим рішенням від 06.07.2015 року, а саме стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти у розмірі ј частини від усіх видів заробітку (доходу) відповідача щомісячно.

Деснянським районним відділом державної виконавчої служби у м. Києві відкрито виконавче провадження за виконавчим листом про стягнення аліментів з ОСОБА_2 .

Згідно розрахунку заборгованості по аліментам станом на 31.12.2021 року заборгованість ОСОБА_2 по сплаті аліментів на користь ОСОБА_1 становить 54545, 20 грн.

Відповідно до розрахунку заборгованості по аліментам станом на 31.08.2022 року заборгованість ОСОБА_2 по сплаті аліментів на користь ОСОБА_1 становить 105235, 25 грн.

Відповідно до висновку кандидата психологічних наук ОСОБА_5 від 27.09.2017 року щодо перебігу психологічної роботи з дитиною ОСОБА_3 на базі «зеленої кімнати» Солом`янського УП ГУНП у м. Києві від 28.09.2017 року результати психологічного дослідження показали, що ОСОБА_3 мала комунікацію з батьком сексуального характеру.

Згідно з інформацією Київської місцевої прокуратури № 3 від 20.12.2019 року процесуальним керівником погоджено повідомлення про підозру ОСОБА_2 та скеровано до слідчого відділу для виконання вимог ст.. 278 КПК України.

Відповідно до інформації загальноосвітньої школи № 67 м. Києва від 10.11.2022 року вихованням дитини займається мати ОСОБА_1 , батько участі у шкільному житті ОСОБА_4 не бере, у школі жодного разу не з`являвся, життям та навчанням доньки не цікавиться.

Згідно із довідкою КНП «Центр первинної медико-санітарної допомоги № 1» Солом`янського району м. Києва від 27.09.2021 року до амбулаторії дитина приходить у супроводі матері, батька дівчинки жодного разу не бачили, із запитом про стан здоров`я дитини не звертався.

Під час обстеження умов проживання дитини за адресою: АДРЕСА_1 , працівником Служби у справах дітей та сім`ї Солом`янської РДА 09.11.2022 року встановлено, що ОСОБА_6 разом з матір`ю та її цивільним чоловіком проживають у квартирі, де створені умови для навчання, відпочинку та розвитку дитини.

09.11.2022 року під час бесіди із співробітником Служби дитина повідомила, що вона не спілкувалась з батьком з п`ятирічного віку, він не вітає її зі святами, його розшукує поліція.

За інформацією Солом`янського районного в м. Києві центру соціальних служб від 28.11.2022 року Алєся зазнала сексуального розбещення з боку батька, пройшла методику «зеленої кімнати», відмовилась продовжувати речення про батька, натомість відреагувала на згадування травмуючих ситуацій негативними емоційними проявами. На малюнку сім`ї батько відсутній - дівчинка не вважає його членом родини, відмічає його відчуженість і незацікавленість життям.

Вирішуючи по суті позовні вимоги, суд виходить з наступного.

Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Частиною першою статті 8 Конституції України передбачено, що в Україні визнається і діє принцип верховенства права.

Суддя, здійснюючи правосуддя, керується верховенством права (частина перша статті 129 Конституції України).

Суд, здійснюючи правосуддя на засадах верховенства права, забезпечує кожному право на справедливий суд та повагу до інших прав і свобод, гарантованих Конституцією і законами України, а також міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України (стаття 2 Закону України «Про судоустрій і статус суддів»).

Статтею 15 ЦК України визначено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Отже, стаття 15 ЦК України визначає об`єктом захисту порушене, невизнане або оспорюване право чи цивільний інтерес. Порушення права пов`язане з позбавленням його володільця можливості здійснити (реалізувати) своє право повністю або частково. При оспорюванні або невизнанні права виникає невизначеність у праві, викликана поведінкою іншої особи.

За правилами статей 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до частини першої статті 19 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої Верховною Радою України 27 лютого 1991 року, держава вживає усіх необхідних заходів з метою захисту дитини від відсутності піклування або недбалого ставлення до неї з боку батьків.

За положеннями частин першої, другої статті 27 цієї Конвенції кожна дитина має право на рівень життя, необхідний для її фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку. Батьки несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Згідно зі статтею 51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою.

Відповідно до частини восьмої статті 7 СК України регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини.

Згідно з частинами другою та четвертою статті 155 СК України батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом.

Відповідно до частини першої статті 164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він:

1) не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров`я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування;

2) ухиляються від виконання своїх обов`язків щодо виховання дитини та/або забезпечення здобуття нею повної загальної середньої освіти;

3) жорстоко поводяться з дитиною;

4) є хронічними алкоголіками або наркоманами;

5) вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва;

6) засуджені за вчинення умисного кримінального правопорушення щодо дитини.

Згідно з частинами першою, другою статті 3 Конвенції передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом.

Відповідно до статті 18 Конвенції батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування.

У статті 7 СК України визначено необхідність забезпечення дитині можливості здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією, іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України; регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини.

Аналіз наведених норм права дає підстави для висновку, що права батьків щодо дитини є похідними від прав та інтересів дитини на гармонійний розвиток та належне виховання, й, у першу чергу, повинні бути визначені та враховані інтереси дитини, виходячи із об`єктивних обставин спору, а тільки потім права батьків.

Згідно з частинами першою-третьою статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Суд виходить з того, що ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.

Суд на перше місце ставить «якнайкращі інтереси дитини», оцінка яких включає знаходження балансу між усіма елементами, необхідними для прийняття рішення. Позбавлення батьківських прав є виключною мірою, правові наслідки позбавлення батьківських прав визначено статтею 166 СК України. Позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращий бік неможливо, і лише за наявності вини у діях батьків.

Пунктом 1 статті 9 Конвенції передбачено, що держави-учасниці забезпечують, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням визначають відповідно до застосовуваного закону та процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають окремо та необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини.

Між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків.

При визначенні основних інтересів дитини у кожному конкретному випадку необхідно враховувати дві умови: по-перше, у якнайкращих інтересах дитини буде збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним.

Судом встановлено, що відповідач ОСОБА_2 протягом тривалого часу ухиляється від виконання юридичного обов`язку по вихованню дитини ОСОБА_4 , не приймає участі в її вихованні, не цікавиться її життям та розвитком, не надає матеріальну допомогу, не бажає спілкуватися з дочкою, вчиняв відносно неї розпутні дії, у зв`язку з чим відносно нього здійснює досудове розслідування у кримінальному провадженні.

Дані обставини знайшли своє підтвердження в судовому засіданні встановленими по справі обставинами та дослідженими в судовому засіданні доказами, зокрема:

-характеристикою на ОСОБА_1 ;

-характеристикою на ОСОБА_7 з ДНЗ № 514;

-характеристикою на ОСОБА_7 з СЗШ № 67 м. Києва;

-інформацією КНП «Центр первинної медико-санітарної допомоги № 1» Солом`янського району м. Києва від 27.09.2021 року;

-Висновком про доцільність позбавлення ОСОБА_2 батьківських прав від 10.09.2018 року;

-розрахунком заборгованості зі сплати аліментів від 31.12.2021 року;

-повідомленням про початок досудового розслідування від 20.09.2017 року;

-інформацією Київської місцевої прокуратури № 3 від 21.06.2018 року;

-інформацією прокуратури м. Києва від 08.11.2018 року;

-розрахунком заборгованості зі сплати аліментів від 14.09.2022 року;

-протоколом допиту малолітнього потерпілого від 14.12.2017 року;

-висновком судово-психіатричного експерта № 747 від 09.11.2017 року.

Допитаний у судовому засіданні свідок ОСОБА_8 пояснив, що він є цивільним чоловіком позивачки і проживає разом з нею та ОСОБА_6 з 2018 року. За весь час спільного проживання відповідач до дитини не приходив, її до себе не забирав, дитиною не цікавився, матеріальну допомогу не надавав.

Відповідно до Висновку Солом`янської районної в м. Києві державної адміністрації № 108-24-3886 від 13.12.2022 року орган опіки та піклування вважає за доцільне позбавити батьківських прав ОСОБА_2 відносно малолітньої дитини ОСОБА_4 .

Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Згідно із ст. 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону.

Статтями 10-13 ЦПК України визначено, що суд при розгляді справи керується принципом верховенства права. Суд розглядає справи відповідно до Конституції України, законів України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Суд застосовує інші правові акти, прийняті відповідним органом на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що встановлені Конституцією та законами України.

Суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. Суд застосовує норми права інших держав у разі, коли це передбачено законом України чи міжнародним договором, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України. Суд визначає в межах, встановлених цим Кодексом, порядок здійснення провадження у справі відповідно до принципу пропорційності, враховуючи: завдання цивільного судочинства; забезпечення розумного балансу між приватними й публічними інтересами; особливості предмета спору; ціну позову; складність справи; значення розгляду справи для сторін, час, необхідний для вчинення тих чи інших дій, розмір судових витрат, пов`язаних із відповідними процесуальними діями, тощо.

Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій. Суд, зберігаючи об`єктивність і неупередженість: 1) керує ходом судового процесу; 2) сприяє врегулюванню спору шляхом досягнення угоди між сторонами; 3) роз`яснює у випадку необхідності учасникам судового процесу їхні процесуальні права та обов`язки, наслідки вчинення або не вчинення процесуальних дій; 4) сприяє учасникам судового процесу в реалізації ними прав, передбачених цим Кодексом; 5) запобігає зловживанню учасниками судового процесу їхніми правами та вживає заходів для виконання ними їхніх обов`язків.

Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах - не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності.

Відповідно до вимог ст. 76-83 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами : 1 ) письмовими, речовими і електронними доказами; 2 ) висновками експертів; 3 ) показаннями свідків.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування. Суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. У разі посилання учасника справи на не вчинення іншим учасником справи певних дій або відсутність певної події суд може зобов`язати такого іншого учасника справи надати відповідні докази вчинення цих дій або наявності певної події. У разі ненадання таких доказів суд може визнати обставину не вчинення відповідних дій або відсутності події встановленою. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Проаналізувавши вищевказані норми діючого законодавства та встановлені у справі докази та обставини, суд вважає, що позивачкою наведено достатньо доказів на підтвердження підстав для позбавлення відповідача батьківських прав відносно малолітньої дочки ОСОБА_9 .

Відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивачки підлягають стягненню витрати по сплаті судового збору у розмірі 992,40 грн.

На підставі викладеного, керуючись ст. 12, 19, 81, 141, 258-260, 263-265, 280-284 ЦПК України, ст. 164, 165, 180-183, 184, 191, 192 Сімейного Кодексу України, -

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , треті особи: Служба у справах дітей та сім`ї Деснянської районної в м. Києві державної адміністрації, Служба у справах дітей та сім`ї Солом`янської районної в м. Києві державної адміністрації, про позбавлення батьківських прав - задовольнити.

Позбавити ОСОБА_2 батьківських прав щодо його малолітньої дочки ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , актовий запис Відділу реєстрації актів цивільного стану Деснянського районного управління юстиції у м. Києві № 2573 від 17.08.2012 року.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 витрати по сплаті судового збору у розмірі 992, 40 грн.

Рішення може бути оскаржено до Київського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня проголошення.

Заочне рішення може бути переглянуто судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня проголошення.

Позивачка - ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_1 , адреса реєстрації: АДРЕСА_2 .

Відповідач - ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , адреса реєстрації: АДРЕСА_3 .

Третя особа - Служба у справах дітей та сім`ї Деснянської районної в м. Києві державної адміністрації, адреса: м. Київ, пр. Маяковського, 21-Г.

Третя особа - Служба у справах дітей та сім`ї Солом`янської районної в м. Києві державної адміністрації, адреса: м. Київ, пр.. Повітрофлотський, 41.

Повний текст рішення виготовлений 28 грудня 2022 року.

Суддя О.В.Лісовська