Справа № 209/288/22
Провадження № 2/209/483/22
29 листопада 2022 року м. Кам`янське
Дніпровський районний суд м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області у складі: головуючого судді Решетник Т.О.,
за участю секретаря судового засідання Лєсової А.О.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у м. Кам`янське в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Вердикт Капітал" до ОСОБА_1 , про стягнення заборгованості за кредитним договором,
Короткий зміст позовних вимог.
Процесуальні дії у справі.
Ухвалою Дніпровського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 03.03.2022 позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження в справі за правилами спрощеного позовного провадження.
Ухвалою Дніпровського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 29.11.2022 постановлено провести заочний розгляд справи та вирішити справу на підставі наявних у ній доказів.
Заяви (клопотання) учасників справи.
Представник позивача ТОВ "Вердикт Капітал" адвокат Бурдюг Т.В. в судове засідання не з`явилася, про дату, час та місце розгляду справи повідомлена належним чином; на електронну адресу суду надіслала клопотання про розгляд справи за відсутністю представника позивача, позовні вимоги підтримує у повному обсязі та не заперечує проти ухвалення заочного рішення.
Відповідач ОСОБА_1 в судове засідання не з`явився без поважних причин, про дату, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, відповідно до вимог ст.ст.128-130 ЦПК України, про поважність причин неявки суд не повідомив.
Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
Судом встановлені наступні факти та відповідні їм правовідносини.
Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, суд приходить до наступного.
Судом встановлено, що 15.02.2016 між відповідачем ОСОБА_1 та Публічним акціонерним товариством «Райффайзен Банк Аваль», був укладений Договір про надання банківських послуг та послуг у сфері страхування № 010/0204/82/0274046 (далі по тексту договір кредиту). Пунктом 1.3. Кредитного Договору встановлено, що сума кредиту складає 7 600 грн., а дата остаточного повернення Кредиту є 15.02.2020. Відповідно до 1.6. Кредитного Договору, процентна ставка за користування кредитними коштами на період з 15.02.2016 р. по 15.04.2016 р. становить 25%, з 16.04.2016 р. в розмірі 45%. Строк кредитування складав відповідно до умов договору 4 роки (48 місяці) з моменту надання йому кредитних коштів з датою закінчення дії договору 15 лютого 2020року. Умови кредиту визначені у кредитному договорі від 15.02.2016 року, який підписаний відповідачем. Банк належним чином виконав свої зобов`язання за Кредитним договором, надавши позичальнику кредит у зазначеному розмірі (а.с.7-12).
У ст. 1 п.1.2 цього договору кредиту, максимальний ліміт кредиту за договором складає 200000 грн., та в межах максимального ліміту встановлюється поточний ліміт кредиту (договір кредиту).
У ст. 3 п. 3.1, 3.4 сторони визначили, що за користування кредитом клієнт зобов`язаний сплачувати банку проценти зазначеною у п.1.5 Договору. Погашення процентів здійснюється щомісячно шляхом договірного списання коштів в необхідній сумі з КР в дату розрахунків процентних платежів. У п. 3.9 цієї статті договору кредиту клієнт зобов`язався здійснити остаточне погашення кредиту та процентів за ним не пізніше дати закінчення строку користування кредитом (договір кредиту).
У ст. 7 сторони визначили, що банк має право без згоди клієнта відступити свої права вимоги за договором будь-якій особі, та що у разі відступлення прав вимоги за договором новий кредитор набуває усі права та обов`язки банку за договором, що стосується умов кредитування, в повному обсязі, в т.ч. право щодо повернення кредиту, процентів , неустойки (договір кредиту).
У ст. 9 п. 9.3 цього ж договору кредиту сторони визначили, що договір набуває чинності з дати його укладення та діє до повного погашення клієнтом грошових зобов`язань за Договором якщо інше прямо не передбачено Договором (договір кредиту).
У ст.9 п. 9.10 цього договору сторони погодили, що до всіх правовідносин, пов`язаних з укладенням та виконанням Договору застосовується строк позовної давності тривалістю у 70 років (договір кредиту).
20 вересня 2019 року між АТ «Райффайзен Банк Аваль» та ТОВ «Вердикт Капітал» було укладено Договір відступлення права вимоги №114/2-19-F, з додатковою угодою, відповідно до якого AT «Райффайзен Банк Аваль» відступило ТОВ «Вердикт Капітал», а ТОВ «Вердикт Капітал» набуло право вимоги заборгованості за договорами кредиту, в тому числі за договором кредиту № 010/0204/82/0274046 від 15.02.2016 року, укладеного між ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» та ОСОБА_1 , що також підтверджується, копією Реєстру боржників до вказаного договору та копією платіжного доручення № 2 від 17.03.2020року про оплату ТОВ «Вердикт Капітал» на користь AT «Райффайзен БанкАваль» 1875601,63 грн. згідно договору №114/2-19-F(а.с. 41-47,48,49,50-54).
У п. 2.4 розд. 2 договору відступлення права вимоги №114/2-19-F сторони погодили, що новий кредитор набуває права грошових вимог первісного кредитора, включаючи право вимагати від боржника належного виконання грошових зобов`язань, право здійснювати нарахування та стягнення процентів за кредитним договором з дати відступлення права вимоги, та право нараховувати та стягувати штрафні санкції, , тощо (договір відступлення права вимоги №114/2-19 - F від 20.09.2019 р.).
Відповідно до наданого позивачем до суду розрахунку заборгованості, у зв`язку з неналежним виконанням позичальником зобов`язань за договором про надання банківських послуг та послуг у сфері страхування № 010/0204/82/0274046 від 15.02.2016, станом на 04.01.2022 року позивачем нарахована заборгованість, яка становить 11 145,36 грн., з яких: нараховані 3% річних - 469,9 грн.; втрати від інфляції - 1 239,20 грн. заборгованість за кредитом (за тілом кредиту) - 8 297,66 грн.; заборгованість за відсотками на дату відступлення права вимоги - 153,45 грн.; заборгованість за нарахованими відсотками згідно Кредитного Договору (з моменту відступлення права вимоги по дату виготовлення розрахунку заборгованості) - 985,15 грн.; заборгованість з комісії - 0 грн.; заборгованість з пені - 0 грн. (а.с.15 -18).
Оцінка суду доказів та аргументів сторін. Мотиви застосування норм права судом.
Згідно зі статтями 526, 530, 610, ч. 1 ст. 612 ЦК України зобов`язання повинні виконуватися належним чином у встановлений термін відповідно до умов договору та вимог чинного законодавства. Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання) (стаття 610 ЦК України).
Згідно позовних вимог, ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» виконав свої зобов`язання за кредитним договором, відкривши відповідачу картковий рахунок, з кредитним лімітом в розмірі 7600 грн. Відповідач за період користування кредитними коштами здійснював часткові платежі на погашення основної суми кредиту, проте заборгованість ним в повному обсязі не погашена, у зв`язку з чим утворилася заборгованість за кредитним договором.
Пунктом 1 ч.1 ст. 512 ЦК України передбачено, що кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).
Відповідно до ч.1 ст. 513 ЦК України правочин щодо заміни кредитора у зобов`язанні вчиняється у такій самій формі, що і правочин, на підставі якого виникло зобов`язання, право вимоги за яким передається новому кредиторові.
Статтею 514 ЦК України, якою передбачено, що до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.
Відповідно до статті 629 ЦК України, договір є обов`язковим до його виконання.
Частиною 1ст. 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Відповідно до ч. 1ст. 530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).
Згідно ч. 1ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.
Відповідно до ч. 1ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.
Враховуючи викладене, право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України.
Також суд керується постановою Великої Палати Верховного Суду від 04 лютого 2020 року у справі №912/1120/16 (провадження №12-142гс19) вказано, що у межах кредитного договору позичальник отримує позичені кошти у своє тимчасове користування на умовах повернення, платності і строковості. У постановах Великої Палати Верховного Суду уже неодноразово вказувалося на те, що цивільне законодавство передбачає як випадки, коли боржник правомірно користується наданими йому коштами та має право не сплачувати кредитору свій борг протягом певного узгодженого часу, так і випадки, коли боржник повинен сплатити борг кредитору, однак не сплачує коштів, користуючись ними протягом певного строку неправомірно. Зокрема, відносини щодо сплати процентів за одержання боржником можливості правомірно не сплачувати кредитору борг протягом певного часу врегульовані частиною першою статті 1048 ЦК України. Такі проценти є звичайною платою боржника за право тимчасово користуватися наданими йому коштами на визначених договором та законодавством умовах, тобто у межах належного та добросовісного виконання сторонами договірних зобов`язань, а не у випадку їх порушення. Натомість наслідки прострочення грошового зобов`язання (коли боржник повинен сплатити грошові кошти, але неправомірно не сплачує їх) також урегульовані законодавством. У випадках, коли боржник порушив умови договору, прострочивши виконання грошового зобов`язання, за частиною першою статті 1050 ЦК України застосуванню у таких правовідносинах підлягає положення статті 625 цього Кодексу. За наведеним у цій статті регулюванням відповідальності за прострочення грошового зобов`язання на боржника за прострочення виконання грошового зобов`язання покладається обов`язок сплатити кредитору на його вимогу суму боргу з урахуванням установленого індексу інфляції, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Проценти, встановлені статтею 625 ЦК України, підлягають стягненню саме при наявності протиправного невиконання (неналежного виконання) грошового зобов`язання. За період до прострочення боржника підлягають стягненню проценти від суми позики (кредиту) відповідно до умов договору та частини першої статті 1048 ЦК України як плата за надану позику (кредит), а за період після такого прострочення підлягають стягненню річні проценти відповідно до частини другої статті 625 ЦК України як грошова сума, яку боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання, тобто як міра відповідальності за порушення грошового зобов`язання.
Виходячи з викладеного, надавши належної оцінки представленим у справі доказам у їх сукупності, суд приходить до висновку про неналежне виконання позичальником своїх зобов`язань за вказаним вище кредитним договором та наявність у зв`язку з цим заборгованості за кредитом (за тілом кредиту) - 8 297,66 грн.; заборгованості за відсотками на дату відступлення права вимоги - 153,45 грн.; заборгованості за нарахованими відсотками згідно Кредитного Договору (з моменту відступлення права вимоги по дату виготовлення розрахунку заборгованості) - 985,15 грн.
Щодо вимог позивача про стягнення з відповідача сум, нарахованих згідно з ст. 625 ЦК України, то суд вважає доцільним зазначити наступне.
До правових наслідків порушення грошового зобов`язання, передбачених статті 625 ЦК України, застосовується загальна позовна давність тривалістю у три роки (стаття 257 цього Кодексу).
Так, при укладенні договору кредиту сторони погодили, зокрема, дату повного погашення кредиту 15.02.2020.
Відповідно до наданого позивачем розрахунку заборгованості, сума 3% річних та нарахувань, у зв`язку з інфляцією, на підставі статті 625 ЦК України нарахована за період з 16.02.2020 року (після закінчення строку дії кредитування) по 04.01.2021 р.
Відтак, у межах строку кредитування до 15.02.2020 року відповідач мав, зокрема, повертати позивачеві кредит і сплачувати проценти періодичними (щомісячними) платежами до щомісячно. Починаючи з 16.02.2020 року, відповідач мав обов`язок незалежно від пред`явлення вимоги позивачем повернути всю заборгованість за договором, а не вносити її періодичними платежами, оскільки останні були розраховані у межах строку кредитування.
Враховуючи, що починаючи з 16.02.2020 року (після закінчення строку кредитування) відповідач мав обов`язок повернути всю заборгованість за договором, проте цього не виконав, то кредитор має право на отримання сум, передбачених статтею 625 цього Кодексу, за увесь час прострочення.
А тому вимоги позивача про стягнення 3% річних в сумі 469,90 грн. та витрат від інфляції в сумі 1239,20 грн. підлягають задоволенню.
Щодо вимог позивача про стягнення з відповідача на користь позивача в рахунок відшкодування витрат на правничу допомогу кошти у розмірі 9000 грн.
Витяг з Акту № 3 про надання юридичної допомоги від 30.09.2021 року на суму 9000 грн. (у якому список наданих послуг та витрачений час є аналогічним наведеному вище).
За положеннями частини 3 статті 133 ЦПК України до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати, в т.ч. - на професійну правничу допомогу.
Відповідно до ст. 1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» договір про надання правової допомоги - це домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.
Гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час (стаття 30 зазначеного Закону).
Частиною 8 статті 141 ЦПК України визначено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.
Згідно з частиною 3 статті 137 ЦПК України для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
Відповідно до ч.1 ст. 13, ч.1 ст. 141 ЦПК України, враховуючи результати розгляду справи, суд приходить до висновку, що з відповідача на користь позивача підлягають стягненню понесені ним судові витрати на правничу допомогу у розмірі 9000 грн., та судовий збір у розмірі 2481 грн.
Керуючись ст. ст. 4, 13, 76-89, 141, 223, 258-265, 272, 274, 280-283, 354 ЦПК України, суд
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.
Рішення може бути оскаржене безпосередньо до Дніпровського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги у тридцятиденний строк з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених цим Кодексом, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Дата складення повного тексту судового рішення 29.11.2022.

Суддя

Дніпровського районного суду

м. Дніпродзержинська

Дніпропетровської області Т.О. Решетник