Справа № 299/4597/20
П О С Т А Н О В А

Іменем України

21 листопада 2022 року м. Ужгород

Закарпатський апеляційний суд у складі

головуючого судді КОНДОРА Р.Ю.

суддів БИСАГИ Т.Ю., ГОТРИ Т.Ю.

за участю секретаря ІГНАТКО О.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Ужгороді цивільну справу № 299/4597/20 за позовом ОСОБА_1 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні позивача приватний нотаріус Виноградівського районного нотаріального округу Юска Наталія Миколаївна, до Виконавчого комітету Виноградівської міської ради Берегівського району Закарпатської області, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача ОСОБА_2 , про визначення часток спадкодавців у майні, за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на рішення Виноградівського районного суду від 9 квітня 2021 року, повний текст якого складено 13 квітня 2021 року, головуючий суддя Леньо В.В., -

встановив:

29.12.2020 ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , звернувся до суду із зазначеним позовом до Виконкому Виноградівської міської ради мотивуючи таким.

23.06.1984 ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , який був батьком позивача та третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , одружився з мачухою позивача ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_4 .

За час шлюбу ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , і ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , набули у власність житловий будинок з господарськими будівлями і спорудами, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 .

За даними технічного паспорту на будинок садибного типу з господарськими будівлями та спорудами, що знаходиться за вказаною адресою, будинок був збудований у 1989 році.

Згідно довідки КП «Виноградівське районне бюро технічної інвентаризації» від 07.11.2020 № 1037 житловий будинок з господарськими будівлями і спорудами, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , зареєстрований за ОСОБА_4 на підставі дублікату свідоцтва про право власності на нерухоме майно від 31.08.2005.

ІНФОРМАЦІЯ_5 батько позивача ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , помер.

Після смерті батька відкрилася спадщина на належне йому майно, яке позивач успадкував за законом як єдиний спадкоємець, оскільки інші спадкоємці першої черги за законом: дружина батька ОСОБА_4 та донька ОСОБА_2 подали 23.06.2011 заяви про відмову від прийняття спадщини. Це підтверджується витягом про реєстрацію в Спадковому реєстрі від 15.12.2011 № 29091412.

ІНФОРМАЦІЯ_6 померла ОСОБА_4 .

У липні 2020 року позивач звернувся до приватного нотаріуса Виноградівського районного нотаріального округу Закарпатської області Юски Н.М. по свідоцтво про право на спадщину за законом після смерті батька, однак, йому було роз`яснено, що видача свідоцтва неможлива через те, що частки батька та його дружини у спільному майні не визначені.

Відповідно до положень ст.ст. 368, 370, 372 ЦК України, ст.ст. 60, 69, 70 СК України майно, набуте подружжям у власність під час шлюбу, належить йому на праві спільної сумісної власності, а в разі поділу такого майна частки подружжя в праві власності на нього за загальним правилом визнаються рівними.

Таким чином, частки ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , і ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , у спільному майні подружжя є рівними, тож їхні частки в будинку АДРЕСА_1 становлять по 1/2 частці кожного.

Посилаючись на ці обставини, позивач ОСОБА_1 просив визначити, що частки ОСОБА_1 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_5 , і ОСОБА_4 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_7 , у спільному майні подружжя є рівними, а саме частка кожного з них у будинку АДРЕСА_1 становить 1/2 його частину.

Ухвалою Виноградівського районного суду від 12.03.2021 залучено до участі в справі ОСОБА_2 в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача.

Рішенням Виноградівського районного суду від 09.04.2021 позов задоволено, визначено, що частки ОСОБА_1 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_5 , і ОСОБА_4 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_6 , у спільному майні подружжя є рівними, а саме:

частка ОСОБА_1 в житловому будинку з господарськими будівлями і спорудами, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , становить 1/2 його частину;

частка ОСОБА_4 в житловому будинку з господарськими будівлями і спорудами, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , становить 1/2 його частину.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив із його обґрунтованості та доведеності, з наявності передбачених законом підстав для визначення рівних часток ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_5 , і ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_6 , у спільному майні подружжя, а також із того, що невизначеність цих часток перешкоджає позивачу реалізувати своє право на спадкування.

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_8 , від імені та в інтересах якого діє адвокат Фарковець Михайло Іванович, у порядку ст. 352 ч. 1 ЦПК України як особа, яка не брала участі в справі, в якій суд вирішив питання про її права та обов`язки, рішення суду оскаржив як незаконне. Доводи скарги зводяться до таких.

Суд першої інстанції не дослідив належним чином підстави набуття у власність будинку АДРЕСА_1 та коло спадкоємців щодо цього майна.

Тим часом, указаний будинок, який мав ступінь готовності у 53%, був подарований 10.03.1992 ОСОБА_3 своїй доньці ОСОБА_4 . У силу положень ст.ст. 24, 25 КШС України, подароване одному з подружжя майно належить обдарованому, а виникнення права спільної сумісної власності подружжя на таке майно можливе, якщо за рахунок спільних трудових чи грошових затрат подружжя або затрат і коштів другого з подружжя таке майно істотно збільшилося.

За таких обставин будинок не міг бути визнаний спільною сумісною власністю подружжя з рівними їх частками в цьому майні.

Тому суд вирішив питання про права та обов`язки апелянта, який не був залучений до участі в справі.

Апелянт просить скасувати рішення суду в частині визначення часток за померлими ОСОБА_1 і ОСОБА_4 по 1/2 за кожним і визначити частки в житловому будинку з господарськими будівлями і спорудами, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , таким чином: частка ОСОБА_4 становить 2/3 його частини, частка ОСОБА_1 становить 1/3 його частину.

Заслухавши доповідь судді, представника апелянта ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_8 , адвоката Колотухи Івана Олексійовича, який апеляцію підтримав, розглянувши справу за правилами ст. 372 ч. 2 ЦПК України за відсутності інших учасників процесу, обговоривши доводи учасників процесу, дослідивши матеріали справи, суд приходить до такого.

Правом на звернення до суду за захистом наділена особа в разі порушення або оспорювання саме її прав (ст. 4 ч. 1, ст. 19 ч. 1 ЦПК України), зазначене стосується як права на позов, так і права на апеляцію. Особа на власний розсуд здійснює своє право на захист і розпоряджається своїми цивільними та процесуальними правами; кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій (ст. 12 ч. 1, ст. 20 ч. 1 ЦК України (тут і далі норми матеріального права в редакції, що була чинною на час виникнення відповідних юридичних фактів), ст. 12 ч.ч. 1, 4, ст. 13 ч. 3 ЦПК України); особа зобов`язана належно довести обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, включно з тими, які власне обґрунтовують як право на пред`явлення вимог (право на позов), так і право на пред`явлення позову до конкретного відповідача (відповідачів) та обов`язок такого відповідача (відповідачів) відповідати за пред`явленими вимогами; предметом доказування є факти, які обґрунтовують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для вирішення справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення; доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ст. 12 ч.ч. 2, 3, ст. 13 ч. 1, ст.ст. 76-81 ЦПК України).

Про задоволення позову рішення може бути прийняте за умови обґрунтованості та доведеності пред`явлених до належного відповідача (відповідачів) вимог (ст.ст. 89, 263-265 ЦПК України).

Апелянт, подаючи в порядку ст. 352 ч. 1 ЦПК України скаргу, повинен довести наявність у нього права на її подання, наявність фактів і обставин, що свідчать про вирішення судом питання саме про його права і обов`язки, про порушення рішенням суду, ухваленим без залучення до участі в справі апелянта, його законних прав та інтересів.

Відповідно до ст. 367 ч.ч. 1, 4 ЦПК України, апеляційний суд переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, водночас апеляційний суд не зв`язаний доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

З матеріалів справи, з урахуванням доданих до апеляційної скарги документів (а.с. 67-93) та отриманих на виконання ухвали Закарпатського апеляційного суду від 19.01.2022 про витребування доказів спадкової справи № 06/2011, заведеної після смерті ОСОБА_1 (а.с. 196-216), і спадкової справи № 08/2018, заведеної після смерті ОСОБА_4 (а.с. 180-190), а також інших документів, отриманих на стадії апеляційного розгляду справи, вбачаються такі факти, обставини та відповідні їм правовідносини, що регулюються законодавчими нормами щодо права власності та спадкування.

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_9 (у Свідоцтві серії НОМЕР_1 про шлюб, виданому 05.07.1960 Виноградівським міським бюро ЗАГС Закарпатської області « ОСОБА_5 ») і ОСОБА_6 (у Свідоцтві серії НОМЕР_1 про шлюб, виданому 05.07.1960 Виноградівським міським бюро ЗАГС Закарпатської області « ОСОБА_7 ») були батьками:

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , та

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_10 ,

що підтверджується вищевказаним свідоцтвом і виданими Виноградівським міським бюро ЗАГС Закарпатської області Свідоцтвами про народження, відповідно, 12.10.1977 серії НОМЕР_2 (повторне) і 31.10.1977 серії НОМЕР_3 (а.с. 155, 156 та ін.).

Позивач ОСОБА_1 народився ІНФОРМАЦІЯ_1 , його батьками згідно зі Свідоцтвом серії НОМЕР_4 про народження, виданим Відділом ЗАГС міста Ужгорода 11.02.1974, є ОСОБА_1 і ОСОБА_9 (а.с. 200 «в»).

Рішенням Виноградівського районного суду від 28.07.2011 у справі № 2-о-91/11, що набрало законної сили 08.08.2011, встановлено факт, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , є рідним батьком ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с. 212 «в»).

Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача ОСОБА_10 (до укладення 05.11.2009 шлюбу з ОСОБА_11 народилася ІНФОРМАЦІЯ_3 , її батьками згідно зі Свідоцтвом серії НОМЕР_5 про народження, виданим Виноградівським районним відділом ЗАГС Закарпатської області 27.06.1980, є ОСОБА_1 і ОСОБА_9 (а.с. 202 «а», 202 «б»).

23.06.1984 ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уклав шлюб із ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , що підтверджується Свідоцтвом серії НОМЕР_6 про укладення шлюбу, виданим 23.06.1984 Виноградівським районним відділом ЗАГС Закарпатської області, після укладення шлюбу прізвище чоловіка і дружини « ОСОБА_12 » (а.с. 6).

10.03.1992 ОСОБА_5 уклав із ОСОБА_4 договір дарування, що був посвідчений державним нотаріусом Виноградівської державної нотаріальної контори Боричок К.В. за реєстровим № 674, на підставі якого подарував доньці незакінчений будівництвом житловий будинок по АДРЕСА_1 , будівельна готовність будинку вказана в договорі як «53%», договір містить умову, відповідно до якої набувач будинку ОСОБА_4 бере на себе обов`язок закінчити будівництво відповідно до дозвільної і технічної документації (а.с. 74-75).

Рішенням Виконкому Виноградівської міської ради від 25.10.1994 № 268 затверджено ОСОБА_4 акт приймання в експлуатацію житлового будинку житловою площею 85,8 кв. м, корисною площею 145,6 кв. м, по АДРЕСА_1 (а.с. 76).

28.10.1994 Виконком Виноградівської міської ради видав ОСОБА_4 Свідоцтво про право власності на жилий будинок АДРЕСА_1 , Виноградівським РБТІ будинок був зареєстрований на праві власності за ОСОБА_4 02.11.1994 у реєстровій книзі № 16 за реєстровим № 3989 (а.с. 78-79).

31.08.2005 ОСОБА_4 був виданий дублікат Свідоцтва про право власності на нерухоме майно на житловий будинок загальною площею 167,4 кв. м, житловою площею 85,8 кв. м, площею підвальних приміщень 44,4 кв. м, рік будівництва будинку 1989, з надвірними спорудами, розташований за адресою: АДРЕСА_1 , та було зареєстровано право власності на будинок за ОСОБА_4 в цілому (а.с. 77, 178 та ін.).

16.01.2011 ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , помер (а.с. 7 та ін.).

Позивач ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , подав 23.06.2011 приватному нотаріусу Виноградівського районного нотаріального округу Юсці Н.М. заяву про прийняття спадщини за законом після смерті батька ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , за якою цього ж дня була заведена спадкова справа № 26/2011 (а.с. 198).

23.06.2011 ОСОБА_4 подала приватному нотаріусу Юсці Н.М. заяву про відмову від належної їй частки у спадщині, що лишилася після смерті її чоловіка, на користь сина її чоловіка, який помер, ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с. 201 «б»).

23.06.2011 ОСОБА_2 подала приватному нотаріусу Юсці Н.М. заяву про відмову від належної їй частки у спадщині, що лишилася після смерті її батька, на користь її брата ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с. 202 «а»).

У справі немає будь-яких даних і доказів про наявність у ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , і ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , спільних дітей.

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_10 , помер ІНФОРМАЦІЯ_11 (а.с. 154).

ІНФОРМАЦІЯ_6 ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , померла (а.с. 153 т. ін.).

Апелянт ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_8 , подав 29.01.2018 приватному нотаріусу Виноградівського районного нотаріального округу Богаш Н.Я. заяву про прийняття спадщини за законом після смерті його тітки ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , у порядку представлення після смерті ІНФОРМАЦІЯ_11 його батька ОСОБА_3 , який був братом ОСОБА_4 , за якою цього ж дня була заведена спадкова справа № 08/2018 (а.с. 151).

29.01.2018 ОСОБА_2 подала приватному нотаріусу Богаш Н.Я. заяву про прийняття спадщини за законом після смерті ОСОБА_4 (а.с. 162).

24.12.2019 ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_8 , подав приватному нотаріусу Богаш Н.Я. заяву про видачу свідоцтва про право на спадщину, яку він прийняв після смерті тітки ОСОБА_4 , а саме, на житловий будинок та земельну ділянку по АДРЕСА_1 (а.с. 170).

Листом від 24.12.2019 № 02-14/224 приватний нотаріус Виноградівського районного нотаріального округу Богаш Н.Я. повідомила ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_8 , про неможливість видачі свідоцтва про право на спадщину через відсутність правовстановлюючих документів, які б підтверджували належність житлового будинку з надвірними спорудами по АДРЕСА_1 на праві особистої приватної власності ОСОБА_4 , тому для переоформлення права на спадщину йому потрібно звернутися до Виноградівського районного суду (а.с. 180).

25.12.2019 ОСОБА_2 подала приватному нотаріусу Богаш Н.Я. заяву про те, що житловий будинок із надвірними спорудами по АДРЕСА_1 був особистою власністю ОСОБА_4 (а.с. 181).

Центр надання адміністративних послуг Виноградівської міської ради листом від 25.021.2022 № 12-14/7 повідомив апеляційний суд, що на день смерті ОСОБА_4 у житловому будинку АДРЕСА_1 був зареєстрований ОСОБА_13 , ІНФОРМАЦІЯ_12 , інформація про зареєстрованих у цьому будинку осіб на день смерті ОСОБА_1 відсутня (а.с. 192).

Листом від 20.07.2020 № 42-01/16 приватний нотаріус Виноградівського районного нотаріального округу Юска Н.М. повідомила ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , про неможливість видачі свідоцтва про право на спадщину через те, що житловий будинок із надвірними спорудами по АДРЕСА_1 належить ОСОБА_4 і ОСОБА_1 , які померли, на праві спільної сумісної власності, батько заявника за життя не визначив і не виділив у натурі належну йому частку у спільному майні подружжя, так само не зробила цього і ОСОБА_4 , тому необхідно визначити частки померлих у спільному майні, які будуть об`єктом спадкування, для чого необхідно звернутися до суду по визначення частки батька заявника у спадковому майні (а.с. 20).

У силу положень ст.ст. 4, 86, 112 ЦК Української РСР (1963 р.), ст.ст. 2, 12, 13, 15, 16 Закону України «Про власність», ст.ст. 22, 24, 25, 28 КШС України, які були чинними на час отримання ОСОБА_4 у дар недобудованого житлового будинку АДРЕСА_1 та первісної реєстрації права власності на введений в експлуатацію будинок (10.03.1992-02.11.1994), майно, нажите подружжям за час шлюбу, є його спільною сумісною власністю із презумпцією рівності часток кожного з подружжя у праві власності на нього в разі поділу майна, проте, майно, отримані під час шлюбу одним із подружжя в дар, є його особистою власністю і може в подальшому стати спільною сумісною власністю в разі істотного збільшення його цінності внаслідок трудових або грошових затрат іншого з подружжя або обох із подружжя.

Загалом аналогічно це питання врегульовано і нормами ЦК України (2003 р.) (зокрема, ст.ст. 355, 368, 372), СК України (зокрема, ст.ст. 57, 60, 62, 70), що були чинними на час смерті ОСОБА_1 і ОСОБА_4 .

Оскільки до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали саме спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті, а спадкування здійснюється лише щодо такого майна (зокрема, ст.ст. 1261, 1218, 1219, 1220 ЦК України), розмір часток кожного з подружжя (розмір часток кожного зі спадкодавців) у спадковому майні, якщо під час шлюбу майно (його частина) були набуті, до прикладу, в дар одним із подружжя, має істотне значення для визначення спадкової маси на момент відкриття відповідної спадщини, для встановлення прав спадкоємців на майно, для розв`язання спору між спадкоємцями, особами, які претендують на спадщину, тощо.

Відповідно до ЦК України:

у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки (ст. 1261);

у другу чергу право на спадкування за законом мають рідні брати та сестри спадкодавця, його баба та дід як з боку батька, так і з боку матері (ст. 1262);

племінники спадкодавця спадкують ту частку спадщини, яка належала б за законом їхнім матері, батькові (сестрі, братові спадкодавця), якби вони були живими на час відкриття спадщини (ст. 1266 ч. 3).

Наведені вище обставини в межах наявних документів, оскільки протилежного не встановлено, вказують на те, що частки спадкодавців ОСОБА_1 і ОСОБА_4 у праві власності на житловий будинок АДРЕСА_1 за їх життя не встановлювалися з урахуванням отримання недобудованого будинку в дар одним із подружжя та подальшою його добудовою. Водночас немає й будь-яких даних про відмову ОСОБА_4 від права на належну їй (з огляду на договір дарування) частку в будинку.

Та обставина, що після смерті ОСОБА_1 спадкоємці ОСОБА_4 і ОСОБА_2 подали заяви про відмову від спадщини на користь позивача ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , жодним чином не тягла позбавлення ОСОБА_4 права власності на належну їй, хоча й не визначену конкретно, частку у праві власності на будинок.

Апелянт ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_8 , посилаючись на наявне в нього право спадкувати за законом за правом представлення за своїм батьком ОСОБА_3 подав заяву про прийняття спадщини після смерті його тітки ОСОБА_4 , тобто, претендує саме на частку в спадщині, яка належала спадкодавцю з урахуванням обставин виникання права власності на житловий будинок АДРЕСА_1 .

Позивач ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , звернувся до нотаріуса по свідоцтво про право на спадщину за законом після смерті свого батька ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , без урахування дійсних обставин виникнення права власності на спадковий житловий будинок і без урахування кола спадкоємців, які претендують на це майно та вчинили дії, спрямовані на реалізацію спадкових прав. На час пред`явлення позову, що розглядається, вже існували спадкові справи за обома спадкодавцями, а ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_8 , подав заяву про прийняття спадщини після смерті ОСОБА_4 .

Сторонами в цивільному процесі є позивач особа, яка вважає, що її цивільне право порушене і яка пред`явила вимогу про захист порушеного права, і відповідач особа, яку відповідно до принципу диспозитивності цивільного процесу визначає позивач і яка, виходячи із заявленої тим правової позиції, порушує (не визнає, оспорює, заперечує) його право та має відповідати за позовом, у результаті задоволення якого повинна вчинити відповідні дії (утриматися від таких) з метою поновлення прав позивача (ст. 42 ч. 1, ст.ст. 48, 51 ЦПК України).

Спір щодо права на спадкування, щодо спадкової маси, в тому числі, спір щодо часток у праві власності на майно, які на момент смерті належали спадкодавцям (спадковий спір) виникає саме між спадкоємцями, а спір щодо права власності на нерухомість (зокрема, на житловий будинок, права на який належно не оформлені чи обсяг відповідних прав оспорюється) виникає з особами, законних прав та інтересів яких він стосується, права яких таким визнанням прав на майно порушуються. Відповідачами у справі за позовом особи, яка вимагає визначення належних спадкодавцям на момент їх смерті часток у праві власності на майно (визначення спадкової маси), що в подальшому є підставою для визнання права власності на майно в порядку спадкування, для оформлення відповідних прав є спадкоємці, які прийняли спадщину, відповідачами в справі за позовом, що тягне встановлення права власності на нерухомість, є вищевказані особи, які мають свої законні права та інтереси в такому спорі.

За таких умов, спір, що розглядається, безпосередньо стосується законних прав та інтересів ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_8 . По суті між позивачем і апелянтом має місце спір щодо розміру часток, які належали спадкодавцям у праві власності на спадкове майно, а відтак і спір про право на спадкування у відповідному обсязі. Виконком Виноградівської міської ради є неналежним відповідачем у даній справі.

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_8 , як особа, яка подала заяву про прийняття спадщини після смерті ОСОБА_4 за правом представлення, не був залучений до участі в справі.

Суд першої інстанції не з`ясував обставин, що мають значення для правильного вирішення справи, зокрема, не з`ясував і не перевірив обставин стосовно того, яким чином і щодо якого майна відбувалося спадкування за ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , і за ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , не з`ясував питання про коло спадкоємців тощо. Суд залишив поза увагою, що питання про право власності на спірне нерухоме майно не могло вирішуватися без урахування дійсних обставин щодо руху майнових прав на нього, і, відповідно, без урахування прав і/або наявності чи відсутності конкретних дій осіб, які посилаються на наявність у них законних прав та інтересів щодо спірного майна. Предмет позову, заявленого ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , взаємопов`язаний із питанням щодо відповідних прав ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_8 , як особи, яка претендує на спадщину після смерті ОСОБА_4 .

За приписами ЦПК України, саме сторона у справі повинна доводити обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, і саме відповідачу належить право визнати позов, пред`явити і підтримувати зустрічний позов, укласти мирову угоду тощо (ст. 12 ч. 3, ст.ст. 43, 49, 81, 193, 206, 207 ЦПК України). Отже, докази, які оцінюються в цивільній справі, факти, що на їх підставі встановлюються в порядку цивільного судочинства, за сукупністю яких вирішується питання про право у спадковому спорі, ухвалюється судове рішення, мають правове значення, якщо ці дії вчиняються у процесі, участь в якому беруть належні учасники у належному процесуальному статусі. У даному випадку факти, що на вимогу позивача ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , мають бути встановлені судом і мають тягти виникнення відповідних прав, мають правове значення лише якщо встановлені у справі, у якій є належний відповідач (відповідачі).

Суд першої інстанції в порядку, передбаченому ст. 12 ч. 5, ст. 51 ст. 189 ч. 1, ст. 197 ч. 2 п.п. 4, 6, 7, 19, ст. 214 ч. 2 ЦПК України, питання про участь у справі осіб (особи), прав і обов`язків яких (якої) стосується спір, не обговорив і не мав процесуальних підстав за відсутності таких належних відповідачів (відповідача) для вирішення спору щодо сторін по суті, що, власне, і потягло наслідки, які випливають із положень ст. 352 ч. 1 ЦПК України.

Таке вирішення справи є неправильним у процесуальному розумінні, рішення суду не відповідає вимогам ст.ст. 89, 263-265 ЦПК України, вищенаведені обставини виключали можливість реального вирішення спору через пред`явлення позову до неналежного відповідача, відсутність у справі належного відповідача, без якого про законність розв`язання спору не йдеться. Питання обґрунтованості позову по суті, його доведеності, наявності підстав для визнання відповідних прав, інші обставини, в тому числі й те, що, підлягають встановленню обставини спадкування за кожним спадкоємцем, що позивач заявив, а суд першої інстанції задовольнив вимоги в недопустимому формулюванні, яке попри припинення цивільної правоздатності спадкодавців визначає не належність їм певних часток у праві власності часток на момент смерті, а визначає частки як такі, що «є», «становлять» на момент ухвалення рішення як за живими особами, наразі значення не мають.

Виходячи з викладеного, суд першої інстанції не мав законних підстав для задоволення позову, а ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_8 , довів наявність у нього права на апеляційне оскарження рішення Виноградівського районного суду від 09.04.2021.

Оскільки розгляд справи покладається на суд першої інстанції, а в апеляційному порядку здійснюється перевірка судового рішення, яким закінчено провадження в справі, під час апеляційного розгляду справи суд не вправі за відсутності для того належних підстав змінювати склад відповідачів у справі, розглядати підстави і вимоги позову, які не були предметом розгляду судом першої інстанції, виходити за межі пред`явлених вимог (ст. 13 ч. 1, ст. 23 ч. 1, ст. 55 ч. 1, ст. 184, ст.ст. 351, 352, ст. 367 ч.ч. 1, 6 ЦПК України). Тож на стадії апеляційного провадження викладені обставини не можуть бути змінені, а порушення норм закону не можуть бути усунені чи виправлені.

Пред`явлення позову до неналежного відповідача та відсутність у справі необхідного для вирішення спору відповідача, внаслідок чого має місце прийняття судом рішення про права, свободи, інтереси та (або) обов`язки осіб, що не були залучені до участі у справі, є обов`язковою підставою для скасування рішення суду першої інстанції та ухвалення нового судового рішення (ст. 367 ч. 4, ст. 376 ч. 3 п. 4 ЦПК України).

Вимога апелянта про необхідність вирішення апеляційним судом спору по суті не ґрунтується на законі та не може братися до уваги. Функцією апеляційного суду є перевірка законності та обґрунтованості судового рішення, ухваленого судом першої інстанції, в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, а не фактичне продовження розгляду справи після ухвалення рішення судом першої інстанції, вирішення позову замість суду першої інстанції і т.ін. Тож недопустимим є фактичне ототожнення апеляційного суду із судом першої інстанції та розгляд ним позову заново, щодо відповідача, якому належало брати участь у справі на стадії її розгляду судом першої інстанції, але який внаслідок невиконання судом вимог цивільного процесуального закону не брав такої участі і рішення щодо якого судом не ухвалювалося. Таке залучення на стадії апеляційного розгляду справи до участі в ній відповідача недопустиме. Протилежне по суті нівелювало б правові зміст і призначення апеляційної перевірки судового рішення як стадії цивільного процесу та всупереч закону фактично позбавляло б такого відповідача реального права на апеляційне оскарження рішення суду, а також можливості реалізувати цивільні і процесуальні права, заявити відповідні клопотання, здійснення яких у змагальному процесі є можливим саме і тільки на стадії розгляду справи судом першої, а не апеляційної інстанції.

Відтак, на підставі ст. 376 ч. 1 п. 4, ч. 2, ч. 3 п. 4 ЦПК України апеляцію слід задовольнити частково, рішення суду скасувати, у позові відмовити з наведених вище процесуальних підстав внаслідок вирішення спору за відсутності належного відповідача.

Керуючись ст. 374 ч. 1 п. 2, ст. 376 ч. 1 п. 4, ч. 2, ч. 3 п. 4, ст. 382 ЦПК України, апеляційний суд

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити частково, рішення Виноградівського районного суду від 9 квітня 2021 року скасувати, у позові ОСОБА_1 до Виконавчого комітету Виноградівської міської ради Берегівського району Закарпатської області про визначення часток спадкодавців у майні відмовити.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення може бути оскаржена до Верховного Суду. Повне судове рішення складене 9 грудня 2022 року.

Судді