Справа № 214/8934/21
2/214/988/22
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

20 грудня 2022 року м. Кривий Ріг

Саксаганський районний суд м. Кривого Рогу Дніпропетровської області у складі:

головуючого судді Ткаченка А.В.,

за участю:

секретаря судового засідання Фастовець Ю.Ю.,

відповідача ОСОБА_1 ,

третьої особи ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_3 до ОСОБА_1 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору ОСОБА_2 , про стягнення аліментів на утримання повнолітнього сина, який продовжує навчання,-

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_3 звернулася до суду з позовною заявою 26 жовтня 2021 року, в якій просила суд: стягувати з ОСОБА_1 на її користь аліменти на утримання їх повнолітнього сина, який продовжує навчання ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в розмірі 1/4 частки від усіх видів заробітної плати (доходу), щомісячно, до досягнення ним 23-річного віку, але не більше ніж до закінчення навчання, починаючи з дня подання позовної заяви до суду.

В обґрунтування пред`явлених вимог посилалася на те, що 21 червня 2003 року сторони уклали шлюб, від якого мають спільного сина ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Рішенням Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 03 червня 2011 року шлюб між ними розірвано. Наразі їх син ОСОБА_4 досяг повноліття та навчається в Криворізькому державному комерційно-економічному технікумі І рівня акредитації, денної форми здобуття освіти групи Х1-19-1 за спеціальністю «Харчові технології», термін навчання з 01 вересня 2019 року по 31 січня 2023 року. ОСОБА_1 матеріальної допомоги на утримання сина в добровільному порядку не надає, хоча офіційно працює, має стабільний дохід та взмозі її надавати синові, який такої допомоги потребує. Наразі син проживає з нею та перебуває на її повному матеріальному забезпеченні. З огляду на вказані обставини, задля захисту майнових прав та інтересів сина вимушена звернутися до суду з даним позовом.

Ухвалою суду від 13 квітня 2022 року позовну заяву прийнято до розгляду з відкриттям спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін (а.с.15).

Ухвалою суду від 13 жовтня 2022 року судом з власної ініціативи залучено до участі у справі як третю особу, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору ОСОБА_2 . Явку учасників справи в судове засідання визнано судом обов`язковою (а.с.42-43).

Не погоджуючись з пред`явленими вимогами, відповідач ОСОБА_1 подав відзив на позов, в якому просив у задоволенні позовних вимог відмовити. Свої заперечення мотивував тим, що у розумінні положень ст.199 СК України ОСОБА_3 не є належним позивачем, оскільки не вправі звертатися до суду з позовом про стягнення аліментів на утримання їх сина ОСОБА_2 , який фактично проживає окремо від неї за адресою своєї реєстрації: АДРЕСА_1 . До досягнення повноліття син проживав з ним та перебував на його утриманні. У свою чергу ОСОБА_3 понад 2 роки тому одружилась та проживає зі своїм чоловіком окремо. Також відповідач зауважив, що від свого обов`язку по утриманню сина він не відмовляється та матеріально допомагає йому по можливості, незалежно від віку. Будь-яких претензій стосовно цього син йому не висловлював, а тому претензії колишньої дружини, з якою їх син наразі не проживає, є для відповідача незрозумілими.

Правом на подання відповіді на відзив позивач не скористалась, клопотань про надання додаткового часу не заявляла.

Правом на участь в судовому засіданні позивач не скористалась, подавши заяву про розгляд справи за її відсутності. Позовні вимоги підтримала, наполягала на їх задоволенні з підстав, викладених в позові (а.с.12). Не дивлячись на визнання судом обов`язковою її явки в судове засідання, до суду не з`явилась, про поважність причин неприбуття суду не повідомила, хоча про дату, час та місце розгляду справи була повідомлена належним чином, що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення повістки та довідками з АСДС КП "Д-З" про доставку СМС (а.с.54, 55).

Присутній в судовому засіданні відповідач ОСОБА_1 заперечував проти задоволення позовних вимог у повному обсязі з підстав, викладених у відзиві. Суду пояснив, що до листопада 2020 року син ОСОБА_2 дійсно проживав разом з позивачем, однак у 2021 році вона одружилась та переїхали проживати разом з чоловіком за адресою: АДРЕСА_2 , номер квартири не пам`ятає. Син проживає сам за адресою реєстрації місця проживання: АДРЕСА_1 . Матеріальну допомогу синові він надає постійно, претензій з його боку з цього приводу ніколи не було.

Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору ОСОБА_2 заперечував проти задоволення позовних вимог ОСОБА_3 . Суду пояснив, що він дійсно навчається в Криворізькому державному комерційно-економічному технікумі на 4 курсі денної форми навчання. Проживає сам за адресою реєстрації: АДРЕСА_1 , батьки проживають окремо. Батько ОСОБА_1 надає йому матеріальну допомогу постійно. Мати ОСОБА_3 (дошлюбне прізвище ОСОБА_5 ) матеріальної допомоги практично не надає, окрім як іноді купує йому одяг та оплачує житлово-комунальні послуги за квартиру, де зареєстрована, однак не мешкає. Житлове приміщення за адресою: АДРЕСА_1 на праві власності належить його бабусі матері ОСОБА_3 . До 18 років він проживав разом з батьком ОСОБА_2 , який і надавав йому матеріальну допомогу. Допоки батьки не розлучились, вони усі разом проживали в цій квартирі, після розлучення батько почав проживати окремо, а коли мати одружилась вдруге залишився проживати в квартирі сам.

Інших заяв, клопотань від учасників справи не надходило. Процесуальні дії судом не вчинялись, заходи забезпечення позову/доказів, зупинення/відновлення провадження не застосовувались.

Дослідивши письмові докази по справі, надавши їм оцінку в сукупності, враховуючи позицію учасників справи, суд приходить до висновку про необхідність залишення без задоволення позовних вимог з огляду на таке.

Судом встановлено, а сторонами визнаний той факт, що з 21 червня 2003 року ОСОБА_1 та ОСОБА_6 (дійсне прізвище ОСОБА_7 ) перебували у шлюбі, зареєстрованому Відділом РАГС Жовтневого районного управління юстиції м. Кривого Рогу Дніпропетровської області. Від шлюбу вони мають спільного сина ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_1 , виданим повторного 21 лютого 2018 року (а.с.3).

Рішенням Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 03 червня 2011 року, яке набрало законної сили 14 червня 2011 року (справа №2-2227/11) шлюб між сторонами було розірвано.

Як слідує з довідки №144 від 18 жовтня 2021 року (а.с.4) ОСОБА_2 є студентом Криворізького державного комерційно-економічного технікуму, денної форми здобуття освіти, групи ХІ-19-1, спеціальності «Харчові технології». Зарахований на навчання наказом №98-с від 29 липня 2019 року на бюджетну основу. Термін навчання з 01 вересня 2019 року по 31 січня 2023 року.

Звертаючись до суду з позовом, ОСОБА_3 зазначила, що ОСОБА_1 , будучи батьком ОСОБА_2 , матеріальну допомогу на утримання сина в добровільному порядку не надає. Фактично син перебуває на її повному матеріальному утриманні. Питання надання матеріальної допомоги на його утримання батьком у позасудовому порядку сторони вирішити не можуть, що визначає наявність спору.

Правовідносини щодо утримання батьками повнолітніх дочки, сина регулюються главою 16 СК України, яка, зокрема, передбачає обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, у спосіб сплати аліментів (ст.ст.199, 200, 201 СК України).

Відповідно до ст.198, ч.1 ст.199 СК України, батьки зобов`язані утримувати своїх повнолітніх непрацездатних дочку, сина, які потребують матеріальної допомоги, до досягнення 23-х років, якщо вони можуть надавати таку матеріальну допомогу. Право на утримання припиняється у разі припинення навчання.

Із системного аналізу положень ст.199 СК України слідує, що істотними правовими передумовами для виникнення у батька (матері) обов`язку по утриманню повнолітніх сина (доньки) є сукупність таких юридичних фактів: 1) досягнення дочкою, сином віку, який перевищує 18, але є меншим 23 років; 2) продовження ними навчання за будь-якою із форм; 3) потреба у зв`язку з цим у матеріальній допомозі з боку батьків; 4) наявність у батьків можливості надавати таку допомогу (батьки самі мають бути працездатними та мати такий заробіток, який дозволив би їм утримувати себе та свою повнолітню дитину). На цьому також акцентована увага в п.20 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року №3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» та Верховним Судом у постанові від 06 серпня 2018 року у справі № 748/2340/17.

Таким чином, стягнення аліментів на утримання дитини, яка продовжує навчання, є одним із способів захисту інтересів дитини, забезпечення одержання нею коштів, необхідних для її життєдіяльності, оскільки на період навчання вона не має самостійного заробітку та потребує матеріальної допомоги з боку батьків, які зобов`язані утримувати своїх повнолітніх дітей, що продовжують навчатися, до досягнення ними двадцяти трьох років.

Верховний Суд в постанові від 13 квітня 2021 року по справі №308/4214/18 при вирішенні спору про стягнення аліментів на повнолітню дитину, яка продовжує навчання, зауважив про дію рівності прав та обов`язків батьків: брати участь у матеріальних витратах зобов`язані обоє з батьків, незалежно від того, з ким із них проживає дитина. При визначенні розміру аліментів з одного з батьків суд бере до уваги можливість надання утримання другим із батьків, своїми дружиною, чоловіком та повнолітніми дочкою, сином. При визначенні розміру аліментів мають бути враховані вартість навчання, вартість підручників, проїзду до навчального закладу, проживання за місцем його знаходження. Також при визначенні розміру аліментів з одного з батьків суд бере до уваги можливість надання утримання другим із батьків, своїми дружиною, чоловіком та повнолітніми дочкою, сином.

Приписами ч.3 ст.199 СК України передбачено, що право на звернення до суду з позовом про стягнення аліментів має той з батьків, з ким проживає дочка, син, а також самі дочка, син, які продовжують навчання.

Таким чином, за змістом вказаної матеріальної норми, право на звернення до суду з позовом про стягнення аліментів має саме той з батьків, з ким проживає повнолітня дитина, питання стягнення аліментів на чиє утримання є предметом спору. Вказана нормами кореспондує з положеннями ст. 179 СК України, яка визначає, що аліменти, одержані на дитину, є власністю дитини. Той із батьків або інших законних представників дитини, на ім`я якого виплачуються аліменти, розпоряджається аліментами виключно за цільовим призначенням в інтересах дитини. Неповнолітня дитина має право брати участь у розпорядженні аліментами, одержаними на її утримання, а також має право на самостійне одержання аліментів та розпорядження ними відповідно до Цивільного кодексу України. Повнолітня дитини вправі звернутися до суду з позовом про стягнення аліментів самостійно.

Статтею 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

При вирішенні спору, суд враховує, що ОСОБА_2 є повнолітнім, навчається за денною формою, що виключає можливість його трудової діяльності у вільний від навчання час, і те, що батьки мають змогу утримувати його в період навчання, оскільки обоє є працездатними особами. Предмет спірних правовідносин направлений, в першу чергу, на забезпечення інтересів повнолітнього сина, який продовжує навчання, так як обов`язок по його утриманню покладається на обох батьків.

Звертаючись до суду з позовом, позивач вказувала, що ОСОБА_2 проживає з нею та перебуває на її утриманні, що відповідно надає їй право на звернення з позовом про стягнення аліментів на його утримання.

Так, з долучених до матеріалів справи доказів слідує, що ОСОБА_3 та її син ОСОБА_2 значаться зареєстрованими за однією адресою: АДРЕСА_1 (а.с.9, 11, 14). Відповідач ОСОБА_1 зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_3 .

При цьому, в судовому засіданні відповідач акцентував увагу, що фактично ОСОБА_3 за адресою реєстрації не проживає, фактично їх син ОСОБА_2 мешкає сам за адресою: АДРЕСА_1 . Вказану обставину також підтвердив ОСОБА_2 особисто, будучи присутнім в судовому засіданні зазначив, що мати ОСОБА_3 проживає окремо від нього з 2021 року.

Поміж іншим, ОСОБА_2 вказував, що наміру стягувати з батька ОСОБА_1 аліменти в судовому порядку не має, оскільки останній матеріальну допомогу на утримання надає йому стабільно та постійно, претензій до нього він не має. Суд вважає слушними такі доводи третьої особи, які з огляду на предмет спору та характер спірних правовідносин безпосередньо стосуються його прав та інтересів, адже положення СК України визначають альтернативу сплати батьками аліментів як коштів на утримання дітей добровільно (у тому числі шляхом утримання із заробітку на підставі поданої заяви ст.187 СК України, чи за укладеним між батьками нотаріально посвідченим договором ст.189 СК України) або за рішення суду.

Враховуючи встановлені судом обставини, надавши оцінку наявним доказам в їх сукупності, та зважаючи на заперечення третьої особи ОСОБА_1 проти задоволення заявлених вимог, відсутність наміру отримувати від батька аліменти за рішення суду, суд приходить до переконання, що позивачем ОСОБА_3 не доведено наявність у неї права на звернення до суду з позовом в інтересах ОСОБА_2 на стягнення аліментів на його утримання як повнолітнього сина, який продовжує навчання. Оскільки аліменти є власністю самої дитини, а не батьків, які лише отримують та використовують їх від імені дітей, в той час як ОСОБА_2 не має наміру стягувати з батька аліменти на своє утримання у судовому порядку, з позивачем ОСОБА_3 разом не проживає, тому суд приходить до переконання про відсутність підстав для їх стягнення на користь ОСОБА_3 . Вказані обставини визначають наявність підстав для відмови у задоволенні позовних вимог.

Оскільки дане рішення ухвалюється на користь відповідача, в той час як позивач на підставі звільнена від сплати судового збору,

Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд враховує положення ст.141 ЦПК України, звільнення позивача від сплати судового збору на підставі п.3 ч.1 ст.5 Закону України «Про судовий збір» та ухвалення рішення на користь відповідача, у зв`язку з чим витрати по сплаті судового збору підлягають компенсації за рахунок держави.

Керуючись ст.ст.4, 5, 13, 19, 76-81, 89, 95, 133, 141, 258-259, 263-265, ч.4 ст.274, 354, 355 ЦПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_3 до ОСОБА_1 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору ОСОБА_2 , про стягнення аліментів на утримання повнолітнього сина, який продовжує навчання залишити без задоволення.

Рішення може бути оскаржено безпосередньо до Дніпровського апеляційного суду протягом 30 днів з дати його складання шляхом подання апеляційної скарги. Рішення набирає законної сили після закінчення строку на подання апеляційної скарги усіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги, рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження, або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Відомості про учасників справи:

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_2 , адреса реєстрації місця проживання: АДРЕСА_1 .

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП НОМЕР_3 , адреса реєстрації місця проживання: АДРЕСА_3 .

ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_4 , адреса реєстрації місця проживання: АДРЕСА_1 .

Повне рішення суду складено 27 грудня 2022 року.

Суддя А.В. Ткаченко