Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"06" липня 2022 р. Дніпровський районний суд м. Києва у складі:

головуючої судді Виниченко Л.М.,

при секретарі Ганжа Д.О.,

за участі

представників позивача ОСОБА_1 , ОСОБА_2 ,

представників відповідача Шум В.М. , Яценюк Л.П. ,

представника третьої особи КП «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Дніпровського району м. Києва» Мацієвської О.П.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в порядку загального позовного провадження цивільну справу № 755/16395/21 за позовом ОСОБА_5 до Дніпровської районної в місті Києві державної адміністрації, треті особи: Комунальне підприємство «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Дніпровського району м. Києва», ОСОБА_6 про визнання права користування житловим приміщенням,-

установив:

ОСОБА_5 звернувся до суду з позовом до Дніпровської районної в м. Києві державної адміністрації про визнання права користування житловим приміщенням - квартирою АДРЕСА_1 .

Позовні вимоги обґрунтовано тим, що в 1996 році батько позивача ОСОБА_7 , як військовослужбовець, був відряджений до м. Києва для подальшого проходження служби та за запрошенням свого знайомого ОСОБА_6 оселився у нього в квартирі за адресою: АДРЕСА_2 зі своєю родиною - дружиною ОСОБА_8 , дочкою ОСОБА_9 та сином ОСОБА_5 (позивачем). Протягом року сім`я ОСОБА_5 мешкала разом з ОСОБА_6 однією сім`єю, спільно вели господарство, несли витрати пов`язані з утриманням помешкання у належному стані.

Зазначено, що ОСОБА_6 на початку 1998 року поїхав працювати до Російської Федерації та перед виїздом запропонував батьку позивача ОСОБА_7 продовжувати проживати в квартирі разом з сім`єю та доглядати за житлом. Наразі місце знаходження чи перебування ОСОБА_6 не відомі, зв`язок з ним втрачено вже тривалий час.

Вказано, що ОСОБА_6 родичів немає, мати останнього ОСОБА_11 померла ще до 1996 року. З 2000 року та до сьогодні саме ОСОБА_6 визначений як власник особового рахунку у обслуговуючих організаціях. З моменту коли зник ОСОБА_6 жодна особа не заявляла прав на квартиру та не вимагала звільнення житла і не захищала свої права в інший спосіб.

Позивач стверджує, що він за згодою ОСОБА_6 вселився за вказаною адресою, як член сім`ї наймача квартири, де наразі мешкає на протязі 25 років, частину цього часу він проживав із ОСОБА_6 однією сім`єю, іншого житла він не має. За весь час проживання він добросовісно виконував свій обов`язок по утриманню квартири АДРЕСА_1 в належному стані, здійснював ремонти квартири, сплачував комунальні платежі, інші платежі по утриманню помешкання (обслуговування домофону, інтернет, телебачення тощо).

З посиланням на ст. 47 Конституції України, ст.65 ЖК УРСР, ст. ст. 4, 29, 310 ЦК України, ст. 3 СК України позивач просить задовольнити позов (т. 1 а.с. 81-87).

Ухвалою суду від 06.10.2021 позовну заяву було залишено без руху з наданням позивачу строку для усунення недоліків позову протягом семи днів з дня отримання копії ухвали (т. 1 а.с. 77).

Ухвалою суду від 21.10.2021 відкрите провадження у справі за правилами загального позовного провадження, призначено проведення підготовчого судового засідання, відповідачу встановлено строк для подання відзиву на позов протягом п`ятнадцяти днів з дня отримання копії ухвали про відкриття провадження у справі (т. 1 а.с. 163).

Ухвалою суду від 10.12.2021 до участі у справі залучено у якості третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог щодо предмету спору - Комунальне підприємство «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Дніпровського району» та ОСОБА_6 (т. 1 а.с. 194, 195).

13.12.2021 до суду від представника відповідача Дніпровської районної в м. Києві державної адміністрації Яценюк Л.П. надійшов відзив на позов з проханням відмовити у задоволенні позовних вимог. Зазначено, що спірна квартира АДРЕСА_1 перебуває в комунальній власності територіальної громади м. Києва та знаходиться в господарському віданні і на балансі Комунального підприємства «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Дніпровського району». Наймачем квартири та власником особового рахунку є ОСОБА_6 . Позивач ОСОБА_5 зареєстрований у АДРЕСА_3 , за якою, згідно відомостей інтернет ресурсів, значиться військова частина № 0222. Для виникнення права користування житловим приміщенням необхідною умовою є реєстрація в житловому приміщенні, укладення договору найму житлового приміщення, що здійснюється на підставі ордеру, або письмова згода наймача на вселення в житлове приміщення. Позивачем не надано доказів на підтвердження дотримання встановленого порядку при його вселенні в спірну квартиру, наявність письмової згоди наймача на вселення, а також, що спірна квартира була єдиним місцем проживання позивача, оскільки останній зареєстрований за адресою: АДРЕСА_3 (т. 1 а.с. 204-206).

04.01.2022 до суду від представника третьої особи Комунального підприємства «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Дніпровського району» Мацієвської О.П. надійшли письмові пояснення на позов з проханням відмовити у задоволенні позовних вимог. Зазначено, що спірна квартира не приватизована, належить до комунальної власності територіальної громади м. Києва, загальною площею 38,10 кв.м. Наймачем квартири та власником особового рахунку № НОМЕР_1 є ОСОБА_6 . Позивач не є членом сім`ї наймача ОСОБА_6 , який на протязі 24 років не проживає в спірній квартирі, що є всі підстави для визнання його таким, що втратив право користування жилим приміщенням. До цього часу наймач ОСОБА_6 зареєстрований в спірній квартирі, тому ні відповідач, ні підприємство не знали і не могли знати про порушення їх прав (т. 1 а.с. 232- 234).

17.01.2022 до суду від представника позивача ОСОБА_1 надійшла відповідь на відзив відповідача із зазначенням про те, що відзив Дніпровської районної в м. Києві державної адміністрації є безпідставним, суперечить змісту позовних вимог та вимогам чинного законодавства (т. 1 а.с. 246-249).

Ухвалою суду від 26.01.2022 задоволено клопотання представника позивача ОСОБА_1 про виклик свідків (т. 2 а.с. 23, 24).

Ухвалою суду від 26.01.2022 підготовче провадження у справі закрите, справу призначено до судового розгляду по суті (т. 2а.с. 21, 22).

Ухвалою суду від 03.06.2022 за заявою представника позивача ОСОБА_1 призначено проведення судового засідання на 06.06.2022 о 14.00 год. в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду з використанням власних технічних засобів за допомогою комплексу технічних засобів та програмного забезпечення «ЕаsyСоn» (т. 2 а.с. 46, 47).

В судовому засіданні представники позивача ОСОБА_1 та ОСОБА_2 підтримали позов з підстав, викладених у позовній заяві.

Представники відповідача Шум В.М. , Яценюк Л.П. в судовому засіданні заперечували проти задоволення позову, надали пояснення, викладені у відзиві на позовну заяву.

Представник третьої особи КП «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Дніпровського району м. Києва» Мацієвська О.П. в судовому засіданні просила відмовити в позові, підтримала пояснення представників відповідача та надані суду письмові пояснення.

Третя особа ОСОБА_6 в судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином за адресою його реєстрації, при цьому поштова кореспонденція була повернута без вручення з довідками Укрпошти про відсутність адресата за вказаною адресою. Письмових пояснень на позов третьою особою ОСОБА_6 суду не надано.

Суд, вислухавши пояснення представників сторін, представника третьої особи, свідка, вивчивши матеріали справи, дослідивши письмові докази, оцінивши докази кожен окремо та в їх сукупності, повно, об`єктивно та всебічно з`ясувавши обставини справи, приходить до наступного висновку.

Встановлено, що відповідно розпорядження Дніпровської районної в місті Києві державної адміністрації «Про організаційно-правові заходи, пов`язані з виконанням рішення Київради від 09.10.2014 № 270/270 «Про удосконалення структури управління житлово-комунальним господарством міста Києва» від 13.02.2015 № 61, за Комунальним підприємством «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Дніпровського району м. Києва» з 16 лютого 2015 року закріплено на праві господарського відання об`єкти житлового і нежитлового фонду територіальної громада міста Києва, переданого до сфери управління Дніпровської районної в м. Києві державної адміністрації, та елементи зовнішнього благоустрою, в перелік яких, згідно Акту приймання-передачі житлових будинків, затвердженого 01.04.2015 року, включено будинок за адресою: АДРЕСА_4 (т. 1 а.с. 236-238).

Право власності на квартиру АДРЕСА_1 за будь якими особами не зареєстровано, що підтверджується повідомленням Комунального підприємства Київської міської Ради «Київське міське бюро технічної інвентаризації» від 09.06.2021 № 062/14-7084 (И-2021) та Інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна № 253539151 від 20.04.2021 (т. 1 а.с. 7, 65).

Отже, спірна квартира перебуває в комунальній власності територіальної громади м. Києва і знаходиться в господарському віданні та на балансі КП «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Дніпровського району».

Як свідчать квитанції Ощадної каси за період 1997 року, 1999 року, особовий рахунок № НОМЕР_2 було відкрито для сплати комунальних платежів на спірну квартиру на ім`я ОСОБА_12 (т. 1 а.с. 90-92).

За повідомленням Дарницького відділу державної реєстрації актів цивільного стану у м. Києві від 04.12.2021 № 5169/21.4-08, державна реєстрація смерті ОСОБА_12 проведена відділом 13.07.1989 року (т. 2 а.с. 3).

Частиною першою статті 106 ЖК Української РСР передбачено, що повнолітній член сім`ї наймача вправі за згодою наймача та інших членів сім`ї, які проживають разом з ним, вимагати визнання його наймачем за раніше укладеним договором найму жилого приміщення замість попереднього наймача. Таке ж право у разі смерті наймача або втрати ним права на жиле приміщення належить будь-якому членові сім`ї наймача.

Наразі наймачем квартири АДРЕСА_1 та власником особового рахунку є ОСОБА_6 .

На ім`я ОСОБА_6 особовий рахунок для сплати комунальних платежів по спірній квартирі було відкрито починаючи з 2000 року за номером 040530, що підтверджується рахунками на оплату електропостачання, житлово-комунальних та інших послуг, що містяться в матеріалах справі (т. 1 а.с. 93-103).

Відповідно повідомлення Дніпровської районної в місті Києві державної адміністрації від 01.11.2021 № 103/8950/34/5 та Витягу з Реєстру територіальної громади м. Києва № 66711181 від 02.08.2021, за адресою: АДРЕСА_2 зареєстрована одна особа - ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , дата його реєстрації з 21.12.1989 року (т. 1 а.с. 190, 222).

Окрім того, факт проживання в квартирі ОСОБА_12 та ОСОБА_6 підтверджується показами свідка ОСОБА_13 .

За повідомленням позивача, у спірну квартиру він зі своєю родиною вселився за запрошенням ОСОБА_6 у 1996 році, зокрема, зі своїм батьком ОСОБА_7 , який був військовослужбовцем та другом ОСОБА_6 , матір`ю ОСОБА_8 та сестрою ОСОБА_9 після переведення його батька для продовження служби в м. Київ. Така пропозиція виникла у зв`язку з тим, що ОСОБА_6 товаришував з його батьком, вони мали дружні стосунки, після смерті своєї матері ОСОБА_6 проживав один, а його батько ОСОБА_7 разом із сім`єю переїхав до міста Києва, де йому не надали житла, тому ОСОБА_6 й запропонував їм вселитися у спірну квартиру, де вони з останнім всі разом проживали однією родиною.

Вказаний факт вселення позивача, спільного проживання з 1996 року, користування, ведення спільного господарства, спільної участі в утриманні житла та його ремонту між наймачем квартири ОСОБА_6 та родиною позивача підтверджується показами свідка ОСОБА_13 .

Зокрема, свідок ОСОБА_13 засвідчив, що він з позивачем ОСОБА_5 познайомився в 1996 році, вони мешкали в одному будинку АДРЕСА_4 , разом ходили в школу, товаришували, у 5 класі навчались разом. Він часто бував у гостях у позивача вдома у його квартирі. У ОСОБА_5 була велика дружня родина. Проживав ОСОБА_5 з батьком ОСОБА_7 , матір`ю ОСОБА_8 , сестрою ОСОБА_9 та дядьком ОСОБА_6 , він вважав, що всі вони були родичі, так як готували їсти вони разом, спільно харчувались. Також вони спільно вели господарство, разом робили ремонт, клеїли шпалери. Дядя ОСОБА_6 забирав ОСОБА_5 та його зі школи додому. З родиною ОСОБА_5 і дядьком ОСОБА_6 він та ОСОБА_5 всі разом їздили в зоопарк, часто гуляли. У ОСОБА_6 своєї родини не було. Коли дядя ОСОБА_6 виїхав з квартири, там жили тільки ОСОБА_5 . Позивач проживає у квартирі АДРЕСА_5 весь час з 1996 року по сьогодні.

Чинним законодавством України встановлено, що "сім`єю" на відміну від "шлюбу" є проживання осіб, пов`язаних спільним побутом, та у яких є взаємні права та обов`язки один до одного. При цьому, необхідно звернути увагу, що для існування сім`ї не існує спеціального порядку реєстрації.

Статтею 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод встановлено право кожного на повагу до свого приватного і сімейного життя, до свого житла і кореспонденції. При цьому органи державної влади не можуть втручатись у здійснення цього права, за винятком випадків, коли втручання здійснюється згідно із законом і є необхідним у демократичному суспільстві в інтересах національної та громадської безпеки чи економічного добробуту країни, для запобігання заворушенням чи злочинам, для захисту здоров`я чи моралі або для захисту прав і свобод інших осіб.

Відповідно до частин 2, 4 ст. 3 Сімейного кодексу України, сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки. Сім`я створюється на підставі шлюбу, кровного споріднення, усиновлення, а також на інших підставах, не заборонених законом і таких, що не суперечать моральним засадам суспільства.

Пунктом 6 Рішення Конституційного Суду України від 03 червня 1999 року N 5-рп/99 встановлено, що до членів сім`ї належать особи, що постійно мешкають разом та ведуть спільне господарство. Ними можуть бути не тільки близькі родичі, але й інші особи, які не перебувають у безпосередніх родинних зв`язках. Обов`язковою умовою для визнання їх членами сім`ї є факт спільного проживання, ведення спільного господарства, наявність спільних витрат, купівлі майна для спільного користування, участі у витратах на утримання житла, його ремонт і т.п.

Суд приймає покази вказаного свідка ОСОБА_13 щодо спільного проживання однією сім`єю родини позивача та ОСОБА_6 .

Отже, позивач ОСОБА_5 вселився у квартиру АДРЕСА_1 в 1996 році, на той час був неповнолітнім, за згоди наймача квартири ОСОБА_6 , з яким родина позивача ОСОБА_5 проживали однією сім`єю.

Проживання позивача у спірній квартирі обумовлено його правом користування жилим приміщенням у правовому статусі члена сім`ї наймача.

За нормою ст. 64 ЖК України, члени сім`ї наймача, які проживають разом з ним, користуються нарівні з наймачем усіма правами і несуть усі обов`язки, що випливають з договору найму жилого приміщення. Повнолітні члени сім`ї несуть солідарну з наймачем майнову відповідальність за зобов`язаннями, що випливають із зазначеного договору. До членів сім`ї наймача належать дружина наймача, їх діти і батьки. Членами сім`ї наймача може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з наймачем і ведуть з ним спільне господарство. Якщо особи, зазначені в частині другій цієї статті, перестали бути членами сім`ї наймача, але продовжують проживати в займаному жилому приміщенні, вони мають такі ж права і обов`язки, як наймач та члени його сім`ї.

Згідно ст. 65 ЖК України, наймач вправі в установленому порядку за письмовою згодою всіх членів сім`ї, які проживають разом з ним, вселити в займане ним жиле приміщення свою дружину, дітей, батьків, а також інших осіб.

Особи, що вселилися в жиле приміщення як члени сім`ї наймача, набувають рівного з іншими членами сім`ї права користування жилим приміщенням, якщо при вселенні між цими особами, наймачем та членами його сім`ї, які проживають з ним, не було іншої угоди про порядок користування жилим приміщенням.

Вирішуючи спори про право користування жилим приміщенням осіб, які вселились до наймача, суд повинен з`ясувати, чи дотриманий встановлений порядок при їх вселенні, зокрема: чи була письмові згода на це всіх членів сім`ї наймача, чи прописані вони в даному житловому приміщенні, було це приміщення постійним місцем їх проживання, чи вели вони з наймачем спільне господарство, тривалість часу їх проживання, чи не обумовлювався угодою між цими особами, наймачем і членами сім`ї, що проживають з ним, певний порядок користування жилим приміщенням. Наявність чи відсутність прописки сама по собі не може бути підставою для визнання права користування жилим приміщенням за особою, яка там проживала чи вселилася туди як член сім`ї наймача приміщення, або ж дня відмови їй у цьому. Відсутність письмової згоди членів сім`ї наймача на вселення сама по собі не свідчить про те, що особи, які вселилися, не набули права користування жилим приміщенням, якщо за обставинами справи безспірно встановлено, що вони висловлювали таку згоду.

Аналогічний за змістом висновок міститься у постановах Верховного Суду від 09 березня 2021 року у справі № 565/1499/19, від 23 січня 2018 року у справі № 521/10070/14, від 02 червня 2021 року у справі № 202/4443/18.

Факт проживання позивача разом із сім`єю у спірній квартирі підтверджується також квитанціями про сплату житлово-комунальних послуг, у яких зазначено, що частина комунальних платежів в 1999 році та в подальшому сплачувалась ОСОБА_7 (т. 1 а.с. 121, 122, 129, 130 зв.).

Вже починаючи з 2012 року квитанції оплачувались ОСОБА_7 або позивачем.

Інтернет послуги в спірну надавались на підставі укладеного між позивачем та ОСОБА_14 договору, та сплачувались позивачем з 2007 року (т. 1 а.с. 131-134).

Поштова кореспонденція на ім`я позивача надходила за адресою: АДРЕСА_2 (т. 1 а.с. 135).

Сам позивач отримав загальну середню освіту в районі адреси місця знаходження спірної квартири - в середній загальноосвітній школі №188 м. Києва, що підтверджується атестатом відповідної школі НОМЕР_4 від 21.06.2003 (т. 1 а.с. 136, 137).

Медичне обслуговування позивача також здійснювалось дитячою поліклінікою № 1 Дніпровського району міста Києва. Так, відповідно до медичної довідки від 22.05.2001 року, в поліклініці місце проживання позивача зазначено адресу спірної квартири (т. 1 а.с. 139).

Згідно ст. 47 Конституції України, ст. 1 ЖК України, кожний має право на житло.

Відповідно до рішення Європейського суду з прав людини у справі «Кривіцька і Кривіцький проти України», в контексті Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод поняття «житло» не обмежується приміщенням, в якому проживає на законних підставах, або яке було у законному порядку встановлено, а залежить від фактичних обставин, а саме існування достатніх і тривалих зв`язків з конкретним місцем. Втрата житла будь-якою особою є крайньою формою втручання у права на житло.

У пункті 36 рішення від 18 листопада 2004 року у справі «Прокопович проти Росії» Європейський суд з прав людини визначив, що концепція «житла» за змістом статті 8 Конвенції не обмежена житлом, яке зайняте на законних підставах або встановленим у законному порядку. «Житло» - це автономна концепція, що не залежить від класифікації у національному праві. То чи є місце конкретного проживання «житлом», що б спричинило захист на підставі пункту 1 статті 8 Конвенції, залежить від фактичних обставин справи, а саме - від наявності достатніх триваючих зв`язків з конкретним місцем проживання (рішення Європейського суду з прав людини по справі «Баклі проти Сполученого Королівства» від 11 січня 1995 року, пункт 63).

Згідно правового висновку Верховного Суду викладеного у постанові від 02 червня 2021 року у справі № 202/4443/18, тривалий час проживання особи в житлі, незалежно від його правового режиму, є достатньою підставою для того, щоб вважати відповідне житло належним такій особі в розумінні статті 8 Конвенції, а тому наступне виселення її з відповідного житла є невиправданим втручанням в приватну сферу особи, порушенням прав на повагу до житла.

За повідомленням військової частини НОМЕР_7 від 04.11.2021 № 116/10/2/5/203, позивач ОСОБА_5 за зареєстрованим місцем проживання: АДРЕСА_3 не проживає та не проживав (т. 2 а.с. 2).

Реєстрація позивача за адресою військової частини, на що посилається сторона відповідача, не є підставою для відмови в позові, оскільки позивачем доведено підстави вселення та проживання у спірній квартирі за згодою наймача квартири, також судом не встановлено наявність у позивача на праві власності іншого житла.

Згідно роз`яснення Пленуму Верховного Суду України у пункті 15 постанови «Про застосування Конституції України при здійсненні правосуддя» від 01.11.96 № 9, наявність чи відсутність реєстрації сама по собі не може бути підставою для визнання права користування житловим приміщенням за особою, яка там проживала чи вселилася туди як член сім`ї наймача (власника) приміщення, або ж для відмови їй у цьому.

Відсутність письмової згоди членів сім`ї наймача на вселення сама по собі не свідчить про те, що особи, які вселилися, не набули права користування житловим приміщенням, якщо за обставинами справи безспірно встановлено, що вони висловлювали таку згоду.

Отже, судом встановлено, що станом на момент звернення позивача з цим позовом до суду, він постійно проживає у спірній квартирі понад 25 років поспіль, яка є його єдиним житлом, вселення позивача відбулося у 1996 році за згоди наймача квартири ОСОБА_6 , з яким сім`я позивача проживали спільно в квартирі, вели спільне господарство, спільно сплачували житлово-комунальні платежі, утримували житло в належному стані. За весь цей період мешкання жодні особи не заявляли вимог щодо виселення позивача, припинення його права користування квартирою тощо. Тому з огляду на приписи статті 64 ЖК УРСР позивач користувався спірним житлом нарівні з ОСОБА_6 та користувався усіма правами, ніс усі обов`язки, що випливають з договору найму жилого приміщення і саме позивач здійснює утримання цього житла.

За викладених обставин, суд вважає, що позивач набув права користування квартирою АДРЕСА_1 , у зв`язку з чим позов підлягає задоволенню.

Керуючись ст. 47 Конституції України, ст. 3 СК України, ст. ст. 1, 64, 65 ЖК України, ст. ст. 2, 4, 5, 7, 10, 12, 13, 19, 76, 77, 81, 82, 89, 133, 141, 178, 258, 259, 263, 265, 268, 273, 315, 354, 355 ЦПК України, суд,-

У Х В А Л И В:

Позов ОСОБА_5 до Дніпровської районної в місті Києві державної адміністрації, треті особи: Комунальне підприємство «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Дніпровського району м. Києва», ОСОБА_6 про визнання права користування житловим приміщенням - задовольнити.

Визнати за ОСОБА_5 право користування квартирою АДРЕСА_1 .

Рішення може бути оскаржене до Київського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Учасники справи:

Позивач - ОСОБА_5 , місце проживання: АДРЕСА_2 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_3 .

Відповідач - Дніпровська районна в місті Києві державна адміністрація, місце знаходження: 02094, м. Київ, бульвар Праці, 1/1, ідентифікаційний код ЄДРПОУ НОМЕР_5.

Третя особа - Комунальне підприємство «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Дніпровського району м. Києва», місце знаходження: 02002, м. Київ, вул. Челябінська, 9-Г, ідентифікаційний код ЄДРПОУ НОМЕР_6.

Третя особа - ОСОБА_6 , місце проживання: АДРЕСА_6 .

Повне судове рішення складено 14.07.2022 року.

Суддя