Справа № 488/4713/21 Головуючий у 1-й інстанції Лазарева Г. М.
Провадження № 22ц/812/393/22 Доповідач в апеляційній інстанції Ямкова О. О.
П О С Т А Н О В А

Іменем України

23 лютого 2022 року м. Миколаїв

Колегія суддів судової палати в цивільних справах Миколаївського апеляційного суду у складі:

головуючої: Ямкової О. О.,

суддів: Колосовського С. Ю., Локтіонової О. В.,

із секретарем: Андрієнко Л. Д.,

за участю: відповідача ОСОБА_1 та його представника ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу

за апеляційною скаргою

ОСОБА_1

на ухвалу Корабельного районного суду міста Миколаєва від 8 грудня 2021 року, постановлену під головуванням судді Лазаревої Г. М. у місті Миколаєві о 10 годині зі складанням її повного тексту, по справі

за позовом

ОСОБА_3

до приватного виконавця виконавчого округу Миколаївської області

Куліченка Дмитра Олександровича

(далі- приватний виконавець Куліченко Д. О.),

ОСОБА_1 ,

Публічного акціонерного товариства (ПАТ) «Райффайзен Банк Аваль»

про визнання електронних торгів недійсними, -

В С Т А Н О В И Л А:

У грудні 2021 року ОСОБА_3 звернувся до суду із позовною заявою до приватного виконавця Куліченка Д. О., відповідача ОСОБА_1 , ПАТ «Райффайзен Банк Аваль», в якій просив визнати недійсними електронні торги з реалізації арештованого нерухомого майна квартири АДРЕСА_1 та скасувати протокол про їх проведення від 1 листопада 2021 року.

Одночасно при подачі позову ОСОБА_3 подана заява про його забезпечення шляхом заборони всім суб`єктам державної реєстрації прав на нерухоме майно здійснювати будь-які реєстраційні дії з відчуження нерухомого майна квартири АДРЕСА_1 . Також заборонити ОСОБА_1 вчиняти будь-які дії щодо виселення позивача та членів його сім`ї із зазначеної квартири та перешкоджати їм у користуванні нею. Крім цього заборонити дії із вселення, здачі в оренду, постановку на реєстраційний облік, розірвання, зміни або укладення договорів із постачальниками комунальних послуг.

Ухвалою Корабельного районного суду міста Миколаєва від 8 грудня 2021 року заява ОСОБА_3 про забезпечення позову задоволена.

Постановлюючи ухвалу суд першої інстанції виходив з того, що є об`єктивні дані стверджувати, що невжиття заходів забезпечення позову може призвести у подальшому до неможливості виконання рішення суду.

В апеляційній скарзі відповідач ОСОБА_1 просить скасувати ухвалу суду, посилаючись на її незаконність та те, що суд при прийнятті заходів забезпечення не звернув увагу на невідповідність цілей забезпечення предмету позову, та обрав надмірний спосіб забезпечення вимог заявника, який порушує права відповідача.

У письмовому відзиві на подану апеляційну скаргу позивач, від імені якого діє адвокат Смагін В. В., вважав її доводи необґрунтованими.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення осіб, які приймають участь при розгляді справи, дослідивши матеріали справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню із наступних підстав.

Задовольняючи заяву ОСОБА_3 , суд першої інстанції вважав її обґрунтованою у зв`язку із доведенням позивачем необхідності забезпечення його позову у такий спосіб, так як існує загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення про задоволення позову.

З такими висновком суду погодитися неможна.

Так, відповідно до змісту статті 149 ЦПК України забезпечення позову допускається, якщо невжиття заходів забезпечення може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду. Положеннями статті 150 ЦПК України, встановлені види забезпечення позову та зазначено, що види забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позовними вимогами.

За роз`ясненнями, викладеними у пункті 4 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» №9 від 22 грудня 2006 року, розглядаючи заяву про забезпечення позову суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову, з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовними вимогами.

Як вбачається із матеріалів справи, позивачем заявлені вимоги немайнового характеру про визнання недійсними електронних торгів та скасування протоколу про їх проведення, та вважав за співмірне заявленому ним розміру позовних вимог застосування такого виду забезпечення позову, як заборону будь-яким суб`єктам здійснювати реєстраційні дії відносно квартири з її відчуження, та заборони відповідачу ОСОБА_1 вчиняти дії, які не є пов`язаними з предметом заявленого ним позову, а саме перешкоджати позивачу та членам його сім`ї в користуванні квартирою, виселенні їх, вселенні когось, здачі в оренду тощо.

Обґрунтовуючи таку заяву, позивач посилався на ймовірну загрозу неможливості в подальшому виконання судового рішення, у випадку задоволення його вимог, та будь-які можливі, на його думку, сценарії дій з боку відповідача ОСОБА_1 ..

Одночасно в обґрунтування ОСОБА_3 не надано достеменних доказів щодо можливості такої загрози, а усі його доводи, що викладені у заяві лише ґрунтуються на припущеннях.

Тобто позивачем у поданій ним заяві про забезпечення позову не обґрунтовані наслідки невжиття зазначених ним заходів забезпечення позову, та не зазначено, яким чином невжиття їх у майбутньому спричинить утруднення чи зробить неможливим виконання рішення суду, що є за законом його процесуальним обов`язком (статті 12, 81 ЦПК України).

За висновками КЦС ВС, викладеними ним у постанові від 5 лютого 2020 року при розгляді справи №490/3925/19 і у постанові від 28 серпня 2019 року у справі №367/246/18 зазначено, що достатньо обґрунтованим для забезпечення позову є підтверджена доказами наявність фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного виду забезпечення позову. Про такі обставини може свідчити вчинення відповідачем дій, спрямованих на ухилення від виконання зобов`язання після пред`явлення вимоги чи подання позову до суду, наприклад, реалізація майна чи підготовчі дії до його реалізації. Саме лише посилання в заяві на потенційну можливість ухилення відповідача від виконання судового рішення без наведення відповідного обґрунтування не є підставою для задоволення відповідної заяви.

Слід врахувати і те, що у відповідності до усталеної прецедентної практики ЄСПЛ, напрацьовано три головні критерії, які слід оцінювати на предмет відповідності втручання в право особи на мирне володіння своїм майном - принципу правомірного втручання, сумісного з гарантіями статті 1 Першого протоколу Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950р., а саме: (а) чи є втручання законним; (б) чи переслідує воно «суспільний інтерес» (public interest, general interest, general interest of the community); (в) чи є такий захід (втручання в право на мирне володіння майном) пропорційним визначеним цілям (must be a reasonable relationship of proportionality between the means employed and the aims pursued). За констатацією ЄСПЛ відсутність додержання хоча б одного критерію є порушенням державою статті 1 Першого протоколу.

Втручання держави в право особи на мирне володіння своїм майном повинно здійснюватися з дотриманням принципу «пропорційності» (principle of proportionality) «справедливої рівноваги (балансу)» (fair balance) між інтересами держави (суспільства), пов`язаними з втручанням, та інтересами особи, яка так чи інакше страждає від втручання. «Справедлива рівновага» не означає обов`язкового досягнення соціальної справедливості в кожній конкретній справі, а передбачає наявність розумного співвідношення (обґрунтованої пропорційності) між метою, що передбачається для досягнення, та засобами, які використовуються. Необхідний баланс не буде дотриманий, якщо особа несе «індивідуальний і надмірний тягар» (individual and excessive burden).

Відтак, при розгляді питання про забезпечення позову, суд повинен брати до уваги як права позивача, на захист якого вжито заходи забезпечення позову, так і права інших учасників процесу, права яких можуть бути порушені застосовуваними заходами.

Тому, суд першої інстанції при вирішенні питання про задоволення заяви ОСОБА_3 повинен був з`ясувати щодо достовірності відомостей, що викладені позивачем у змісті його заяви, а також навести обґрунтування на предмет того, що саме такий вид забезпечення позову необхідно застосувати, в тому числі у спосіб заборони дій, які не входять до предмету позову.

Не звернута увага суду і на те, що позивачем заявлені вимоги про визнання недійсними торгів та скасування протоколу про їх проведення. Рішення суду за наслідками розгляду цих вимог не підлягає примусовому виконанню. Тому захід забезпечення у вигляді заборони відчуження майна та тощо не є співмірним із заявленим позивачем вимогам.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає, що позивач не довів підстав, які є необхідними умовами для вжиття заходів забезпечення позову в обраний ним спосіб, а суд першої інстанції не надав жодної оцінки обґрунтованості його доводів щодо необхідності вжиття заходів забезпечення позову з урахуванням наведених вище критеріїв, у зв`язку з чим, на думку колегії, суд дійшов безпідставного висновку про задоволення заяви ОСОБА_3 ..

За такого, у відповідності до пункту 3 частини 1 статті 376 ЦПК України ухвала підлягає скасуванню з постановленням нової про залишення заяви про забезпечення позову без задоволення.

Керуючись статтями 367, 368, 374, 376 381-382, 383, 384 ЦПК України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Ухвалу Корабельного районного суду міста Миколаєва від 8 грудня 2021 року скасувати та ухвалити нову, якою заяву ОСОБА_3 про забезпечення позову шляхом заборони вчиняти реєстраційні дії з відчуження квартири та заборони ОСОБА_1 вчиняти інші певні дії щодо нерухомого майна залишити без задоволення.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів до Верховного Суду, у випадках, передбачених статтею 389 ЦПК України.

Головуюча О. О. Ямкова

Судді С. Ю. Колосовський

О. В. Локтіонова