Справа № 164/736/22 Головуючий у 1 інстанції: Гладіч Н. І.
Провадження № 22-ц/802/1062/22 Категорія: 47 Доповідач: Данилюк В. А.
ВОЛИНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

28 грудня 2022 року місто Луцьк

Волинський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді Данилюк В. А.,

суддів Киці С. І., Шевчук Л. Я.,

розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Державної казначейської служби України, Камінь-Каширського районного відділу поліції ГУНП у Волинській області про відшкодування моральної та майнової шкоди у кримінальному провадженні за апеляційною скаргою позивача ОСОБА_1 на рішення Любешівського районного суду Волинської області від 12 жовтня 2022 року,

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Державної казначейської служби України, слідчого відділення ВП №1 (сел. Маневичі) Камінь-Каширського РВП ГУНП у Волинській області про відшкодування моральної та майнової шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями/бездіяльністю органами досудового розслідування.

Позивач ОСОБА_1 свій позов мотивує тим, що 13.08.2018 року за розпорядженням Маневицького селищного голови ОСОБА_2 його було звільнено з займаної посади інспектора з юридичних питань виконавчого апарату селищної ради на підставі п.1 ст. 40 КЗпП України. Вважаючи своє звільнення незаконним, з особистих мотивів, ОСОБА_1 04 листопада 2019 року звернувся із заявою до правоохоронних органів, слідчого відділення Маневицького ВП ГУНП у Волинській області, на підставі якої було внесено відомості в ЄРДР за № 0000391 та розпочато досудове розслідування відносно кримінального правопорушення передбаченого ч. 1 ст. 172 КК України.

Вказує, що упродовж періоду з листопада 2019 року - по березень 2020 року слідчим були винесенні постанови про закриття провадження, які оскаржувались позивачем в судовому порядку.

Востаннє слідчим суддею Любешівського районного суду 16 вересня 2020 року було винесено рішення, якому було відмовлено в задоволені скарги ОСОБА_1 щодо скасування постанови про закриття кримінального провадження слідчим, слідчого відділення Маневицького ВП ГУНП у Волинській області як незаконної.

На думку ОСОБА_1 , органи досудового розслідування своїми протиправними діями/бездіяльністю, які проявились у необ`єктивному розслідуванні кримінального провадження внесеного до ЄРДР за № 0000391 від 05 листопада 2019 року за ознаками кримінального правопорушення передбаченого ч.1 ст. 172 КК України та винесенням необґрунтованих, незаконних постанов про закриття даного кримінального провадження, заподіяли йому моральну та майновушкоуа, які полягають у матеріальних витратах пов`язаних із проходженням стаціонарного лікування; душевних стражданнях, яких позивач зазнав у зв`язку з протиправними діями щодо нього, членів його сім`ї. Просить стягнути з відповідачів на його користь моральну шкоду в сумі 26000 (двадцять шість тисяч) гривень 00 копійок та майнову шкоду в сумі 42000 (сорок дві тисячі) гривень 00 копійок

Рішенням Любешівського районного суду Волинської області від 12 жовтня 2022 року в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до Державної казначейської служби України, Камінь-Каширського районного відділу поліції ГУНП у Волинській області про відшкодування моральної та майнової шкоди у кримінальному провадженні відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням суду позивач подав апеляційну скаргу, в якій покликається на неповне з`ясування обставин справи, неправильне застосування норм матеріального права та порушення процесуального права, просить апеляційну скаргу задовольнити, а рішення скасувати, яким позовні вимоги задовольнити повністю.

Відзив на апеляційну скаргу не подавався.

Справа розглядається в порядку спрощеного позовного (письмового) провадження без повідомлення учасників справи як малозначна відповідно до норм ч. 6 ст. 19, ч. 1 ст. 369 ЦПК України.

Апеляційний суд в складі колегії суддів, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів та вимог апеляційної скарги, приходить до висновку, що апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін, виходячи з наступного.

Ухвалою суду від 21 вересня 2022 року за клопотанням позивача було замінено неналежного відповідача ВП №1 (сел. Маневичі) Камінь-Каширського РВП ГУНП у Волинській області на Камінь-Каширський районний відділ поліції ГУНП у Волинській області.

Позивач ОСОБА_1 у своїй позовній заяві посилається на положення частини другої ст.2 даного Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду», де вказано умови, які дають право на відшкодування шкоди, зокрема закриття кримінального провадження за відсутністю події кримінального правопорушення, відсутністю у діянні складу кримінального правопорушення або не встановленням достатніх доказів для доведення винуватості особи у суді і вичерпанням можливостей їх отримати.

З матеріалів кримінального провадження № 0000391 від 05 листопада 2019 року вбачається, що до позивача ОСОБА_1 не застосовувалися жодні заходи, передбачені Законом України, в тому числі не застосовувались процесуальні дії, що обмежували б права позивача, тому суд першої інстанції дійшов вірного висновку, що правові підстави для відшкодування моральної шкоди відповідно до ст. 1176 Цивільного кодексу України та Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» відсутні.

ОСОБА_1 у своєму позові зазначає, що його визнано потерпілим у кримінальному провадженні, проте докази надання йому такого процесуального статусу у матеріалах справи відсутні.

Постановою слідчого 20 березня 2020 року було закрито кримінальне провадження внесене ЄРДР за № 0000391. На скаргу ОСОБА_1 щодо скасування даної постанови про закриття провадження як незаконної, слідчим суддею Любешівського районного суду було винесено рішення, в якому було відмовлено ОСОБА_1 в задоволенні скарги.

Позивачем не надано жодних належних доказів, які б свідчили про незаконність чи протиправність дій працівників Слідчого відділення ВП №1 (сел. Маневичі) Камінь-Каширського РВП ГУ НП у Волинській області.

Також позивачем не подано жодних належних доказів, які визначали б обов`язкові елементи складу цивільного правопорушення: в діях відповідачів, а саме: наявність шкоди, протиправність дій, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача, без яких державний орган неможливо притягнути до відповідальності та зобов`язати відшкодувати шкоду.

Статтею 56 Конституції України зазначено, що кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої фізичній чи юридичній особі незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.

Шкода, завдана незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду відшкодовується на підставі статті 1176 Цивільного кодексу України та Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» (далі - Закон України).

Відповідно до вище вказаної статті Цивільного кодексу України, шкода, завдана фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт, відшкодовується державою у повному обсязі незалежно від вини посадових і службових осіб органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду»: відшкодуванню підлягає шкода, завдана громадянинові внаслідок незаконного засудження, незаконного повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, незаконного взяття і тримання під вартою, незаконного проведення в ході кримінального провадження обшуку, виїмки, незаконного накладення арешту на майно, незаконного відсторонення від роботи та інших процесуальних дій, що обмежують права громадян. Тобто чітко вказані правові підстави відшкодування шкоди, визначальною ознакою яких є незаконність.

Відповідно до статті 1173 Цивільного кодексу України, шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні ними своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цих органів.

Відповідно до статті 1174 Цивільного кодексу України шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю посадової або службової особи органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні нею своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цієї особи.

Статті 1173, 1174 Цивільного кодексу України є спеціальними і передбачають певні особливості, характерні для розгляду справ про деліктну відповідальність органів державної влади та посадових осіб, які відмінні від загальних правил деліктної відповідальності. Зазначеними правовими нормами передбачено, що для застосування відповідальності посадових осіб та органів державної влади наявність вини не є обов`язковою. Проте цими нормами не заперечується обов`язковість наявності інших елементів складу цивільного правопорушення, які є обов`язковими для доказування у спорах про стягнення збитків.

Відповідно до загальних норм цивільно-правової відповідальності при вирішені спору про відшкодування моральної шкоди, обов`язковому з`ясуванню підлягають: наявність такої шкоди, протиправність дій, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього.

Зазначене вище також викладене у постановах Касаційного цивільного суду Верховного Суду від 10.10.2018 у справі №640/3837/17 та від 29.08.2018 у справі №686/16161/16-ц.

Згідно з п. 3 Постанови Пленуму Верховного суду України від 31.03.1995 №4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.

Позивачем не доведений факт спричинення йому діями/бездіяльністю органу досудового розслідування майнової та моральної шкоди під час досудового розслідування кримінального провадження, внесеного до ЄРДР за № 0000391 від 05 листопада 2019 року.

Шкода, завдана фізичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю посадової особи органу державної влади при здійсненні нею своїх повноважень, відшкодовується на підставі статті 1174 ЦК України.

Статті 1173, 1174 ЦК України є спеціальними і передбачають певні особливості, характерні для розгляду справ про деліктну відповідальність органів державної влади та посадових осіб, які відмінні від загальних правил деліктної відповідальності.

Так, зокрема, цими правовими нормами передбачено, що для застосування відповідальності посадових осіб та органів державної влади наявність їх вини не є обов`язковою.

Втім, цими нормами не заперечується обов`язковість наявності інших елементів складу цивільного правопорушення, які є обов`язковими для доказування у спорах про стягнення збитків.

Необхідною підставою для притягнення органу державної влади до відповідальності у вигляді стягнення шкоди є наявність трьох умов: неправомірні дії чи бездіяльності цього органу, наявність шкоди та причинний зв`язок між неправомірними діями і заподіяною шкодою, і довести наявність цих умов має позивач, який звернувся з позовом про стягнення шкоди на підставі статті 1173 ЦК України.

Відповідно до ч. ч. 1, 6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно ч. ч. 1, 2 ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Разом з тим, суду зі сторони позивача не надано доказів, що підтверджують обставину вини про будь-яке порушення її прав зі сторони відповідача щодо вчинення ним незаконних рішень, дії чи бездіяльності посадової особи органу державної влади при здійсненні нею своїх повноважень.

Крім того, судом встановлено, що ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом про відшкодування моральної та майнової шкоди завданої незаконними діями/бездіяльністю органами досудового розслідування в порядку ст.ст. 1166, 1167 ЦК України та ЗУ «Про порядок відкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду», до відповідачів: Державної казначейської служби України, слідчого відділення ВП №1 (сел. Маневичі) Камінь-Каширського РВП ГУНП у Волинській області. Оскільки визначений позивачем відповідач «Слідче відділення ВП №1 (сел. Маневичі) Камінь-Каширського РВП ГУНП у Волинській області» не є самостійною юридичною особою, а існує як структурний підрозділ Головного Управління Національної поліції України у Волинській області, даного відповідача слід вважати неналежним в даній цивільній справі. Ухвалою суду від 30 серпня 2022 року, позивачу було роз`яснено його право на заміну одного з неналежних відповідачів, з наведених вище підстав.

Однак ОСОБА_1 подав клопотання про заміну неналежного відповідача слідчого відділення ВП №1 (сел. Маневичі) Камінь-Каширського РВП ГУНП у Волинській області на Камінь-Каширський районний відділ поліції ГУНП у Волинській області.

Ухвалою суду від 21 вересня 2022 року було замінено неналежного відповідача слідче відділення ВП №1 (сел. Маневичі) Камінь-Каширського РВП ГУНП у Волинській області на Камінь-Каширський районний відділ поліції ГУНП у Волинській області.

Встановлення належного відповідача й обґрунтованості позову є обов`язком суду, який виконується під час розгляду справи. Встановивши, що позов пред`явлений до неналежного відповідача та відсутності визначених процесуальним законом підстав для заміни неналежного відповідача належним, суд відмовляє у позові до такого відповідача. Така правова позиція викладена в постанові Верховного суду у складі колегії суддів третьої судової палати Касаційного суду №707/2-1006/2011 від 28.04.2021 року.

Таким чином судом встановлено, що належним відповідачем у даному спорі є Головне управління Національної поліції України у Волинській області, про що було роз`яснено позивачеві в ухвалі суду від 30 серпня 2022 року. Однак ОСОБА_1 не скористався даним правом, а на власний розсуд подав клопотання про заміну неналежного відповідача слідче відділення ВП №1 (сел. Маневичі) Камінь-Каширського РВП ГУНП у Волинській області на Камінь-Каширський районний відділ поліції ГУНП у Волинській області.

Камінь-Каширський районний відділ поліції ГУНП у Волинській області є неналежним відповідачем у даній цивільній справі, а тому суд встановивши, що позов пред`явлений до неналежного відповідача вважає, що такий позов не підлягає до задоволення.

Належними є сторони, які є суб`єктами спірних правовідносин.

Належним є відповідач, який дійсно є суб`єктом порушеного, оспорюваного чи невизнаного матеріального правовідношення. Належність відповідача визначається, перш за все, за нормами матеріального права.

Відтак, неналежний відповідач - це особа, притягнута позивачем як відповідач, стосовно якої встановлено, що вона не повинна відповідати по пред`явленому позову при наявності даних про те, що обов`язок виконати вимоги позивача лежить на іншій особі - належному відповідачеві.

На позивачеві лежить обов`язок довести, що саме йому належить оспорюване право, а вказаний ним відповідач зобов`язаний виконати покладений на нього законом або договором обов`язок.

Законодавець поклав на позивача обов`язок визначати відповідача у справі і суд повинен розглянути позов щодо тих відповідачів, яких визначив позивач. Водночас якщо позивач помилився і подав позов до тих, хто відповідати за позовом не повинен, або притягнув не всіх, він не позбавлений права звернутись до суду з клопотанням про заміну неналежного відповідача чи залучення до участі у справі співвідповідачів і суд таке клопотання задовольняє. Ініціатива щодо заміни неналежного відповідача повинна виходити від позивача, який повинен подати клопотання. У цьому клопотанні позивач обґрунтовує необхідність такої заміни, а саме, чому первісний відповідач є неналежним і хто є відповідачем належним. Подання позивачем такого клопотання свідчить, що він не лише згідний, але й просить про заміну неналежного відповідача належним.

З урахуванням принципу диспозитивності суд не має права проводити заміну неналежного відповідача належним з власної ініціативи.

За приписами статті 51 ЦПК України суд першої інстанції може залучити до участі у справі співвідповідача або замінити первісного відповідача належним відповідачем лише за клопотанням позивача.

У пункті 8 постанови Пленуму Верховного Суду України від 12 червня 2009 року № 2 «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції» роз`яснено, що пред`явлення позову до неналежного відповідача не є підставою для відмови у відкритті провадження у справі чи залишення заяви без руху, оскільки заміна неналежного відповідача здійснюється в порядку, визначеному статтею 33 ЦПК України, статтею 51 ЦПК України. Після заміни неналежного відповідача або залучення співвідповідача справа розглядається спочатку в разі її відкладення або за клопотанням нового відповідача чи залученого співвідповідача та за його результатами суд відмовляє в позові до неналежного відповідача та приймає рішення по суті заявлених вимог щодо належного відповідача.

Пред`явлення позову до неналежного відповідача є підставою для відмови у позові, що не позбавляє позивача права пред`явити позов до належного відповідача.

Вирішення даного спору належним чином без участі у справі належного відповідача було б прямим порушенням прав особи, яка не залучена до участі у справі у якості відповідача, і до якої мав би бути пред`явлений даний позов.

Обов`язок та право визначати відповідачів, до яких пред`являється позов, покладається на позивача.

Позов, для того, щоб бути задоволеним, має бути пред`явлений до належного відповідача.

Отже, оцінивши кожний доказ з точки зору їх належності та допустимості, а в сукупності доказів з точки зору достатності та взаємозв`язку, суд першої інстанції встановив, що позов задоволенню не підлягає у зв`язку з необґрунтованістю позовних вимог.

Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду та не впливають на їх правильність, оскільки були предметом розгляду і повно, і всебічно досліджено судом першої інстанції.

Норми матеріального права відповідно до спірних правовідносин застосовані правильно.

Порушень норм процесуального права, які б призвели до неправильного вирішення справи, колегією суддів не встановлено.

Відповідно до ст.375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Беручи до уваги всі встановлені судом факти і відповідні їм правовідносини, належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у сукупності колегія суддів приходить до висновку про законність та обґрунтованість постановленого по даній справі рішення та відсутність підстав для його скасування з мотивів, викладених в апеляційній скарзі.

Керуючись ст.ст.268 ч.ч.4, 5, 367, 369, 374, 375, 381, 382, 384 ЦПК України, суд

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу позивача ОСОБА_1 залишити без задоволення,

Рішення Любешівського районного суду Волинської області від 12 жовтня 2022 року в даній справі залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків, визначених у п.2 ч.3 ст.389 ЦПК України.

Головуючий

Судді