Провадження № 2/201/1137/2022
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 листопада 2022 року м Дніпро

Жовтневий районний суд м. Дніпропетровська у складі:

головуючого судді Демидової С.О.

з секретарем судового засідання Галко С.Д.

за участі

представника позивача ОСОБА_1

представника відповідача Перепелиці Ю.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду за правилами загального позовного провадження цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_2 до Акціонерного товариства «Банк Кредит Дніпро», третя особа приватний нотаріус Дніпровського міського нотаріального округу Бондаренко Ростіслав Олександрович про скасування рішення про державну реєстрацію права власності, визнання права власності та припинення іпотеки,-

ВСТАНОВИВ:

Стислий виклад позиції позивача та заперечень відповідача

До Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська 06 грудня 2021 року надійшла позовна заява ОСОБА_2 до АТ «Банк Кредит Дніпро», третя особа приватний нотаріус Дніпровського міського нотаріального округу Бондаренко Р.О. про скасування рішення про державну реєстрацію права власності, визнання права власності та припинення іпотеки в якій позивач просив суд:

?Скасувати рішення приватного нотаріуса Дніпровського міського нотаріального округу Бондаренко Р.О. про державну реєстрацію права власності АТ «Банк Кредит Дніпро» на нежитлове приміщення в житловому будинку літ. А-12 на першому поверсі, приміщення № 40, поз 1-9, загальною площею 232,6 кв.м., ганки з козирками літ а7, а8, за адресою АДРЕСА_1 (реєстраційний номер об`єкту нерухомого майна 101), номер запису про право власності: 27840309 від 07 вересня 2018 року, рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер: 42920708 від 10 вересня 2018 року;

?Визнати за ОСОБА_2 право власності на нежитлове приміщення в житловому будинку літ. А-12 на першому поверсі, приміщення № 40, поз 1-9, загальною площею 232,6 кв.м., ганки з козирками літ а7, а8, за адресою АДРЕСА_1 (реєстраційний номер об`єкту нерухомого майна 101);

?Припинити іпотеку на нежитлове приміщення в житловому будинку літ. А-12 на першому поверсі, приміщення № 40, поз 1-9, загальною площею 232,6 кв.м., ганки з козирками літ а7, а8, за адресою АДРЕСА_1 (реєстраційний номер об`єкту нерухомого майна 101), зареєстрованому приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Бондаренком Р.О. 07 вересня 2018 року за індексним номером : 42895329.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилався на те, що 12 січня 2011 року він придбав приміщення № 40 загальною площею 232,6 кв.м, яке розташоване за адресою: АДРЕСА_1 , право власності було зареєстроване в установленому законом порядку.

12 вересня 2018 року йому стало відомо, що право власності на належне йому майно 07 вересня 2018 року було зареєстроване за АТ «Банк Кредит Дніпро», підставою для реєстрації права власності слугували:

дублікат Договору іпотеки, виданий 06 вересня 2018 року приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Вербою В.М.;

дублікат Додаткової угоди № 2 до Договору іпотеки, видану 06 вересня 2018 року;

дублікат угоди № 1 до Договору іпотеки, видану 06 вересня 2018 року.

В травні 2019 року позивач звертався до Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська з позовом до приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Бондаренка Р.О та АТ «Банк Кредит Дніпро» про визнання неправомірними та скасування рішень про державну реєстрацію права власності та іпотеки. 30 березня 2020 року у справі № 201/5400/19 позовні вимоги ОСОБА_2 задоволено частково та визнано неправомірним та скасоване рішення приватного нотаріуса Дніпровського міського нотаріального округу Бондаренко Р.О. про державну реєстрацію права власності АТ «Банк Кредит Дніпро» на нежитлове приміщення в житловому будинку літ. А-12 на першому поверсі, приміщення № 40, поз 1-9, загальною площею 232,6 кв.м., ганки з козирками літ а7, а8, за адресою АДРЕСА_1 (реєстраційний номер об`єкту нерухомого майна 101), номер запису про право власності 27840309 від 07 вересня 2018 року, рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер 42920708 від 10 вересня 2018 року. В іншій частині позовних вимог відмовлено. Постановою Дніпровського апеляційного суду від 06 жовтня 2020 року рішення Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 30 березня 2020 року в частині задоволених позовних вимог скасовано та відмовлено в задоволенні позовних вимог. Постановою Верховного Суду від 28 липня 2021 року у справі № 201/5400/19 постанову Дніпровського апеляційного суду від 06 жовтня 2020 року залишено без змін.

Позивач придбав приміщення № 40 загальною площею 232,6 кв.м. за адресою: АДРЕСА_1 за Договором купівлі-продажу у ОСОБА_3 12 січня 2011 року та зареєстрував своє право власності на нього 24 січня 2011 року, на даному нерухомому майні не було жодних обтяжень (іпотеки) і воно належало на праві власності продавцю.

Так, іпотека на нежитлове приміщення була зареєстрована лише 07 вересня 2018 року приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Бондаренком Р.О., а відповідно до дублікату Договору іпотеки № 181105/1 USD-1П від 09 червня 2006 року, який посвідчений приватним нотаріусом Вербою В.М. його предметом є нежитлове приміщення за адресою АДРЕСА_2 , поз 3-7 загальною площею 144,2 кв.м.

Окрім того рішенням Апеляційного суду Дніпропетровської області від 05 березня 2012 року про звернення стягнення на предмет іпотеки за позовом ПАТ «Банк Кредит Дніпро» до ОСОБА_4 відмовлено в задоволенні позовних вимог про встановлення факту того, що нерухоме майно, розташоване за адресою АДРЕСА_3 в житловому будинку літ. А-12 на 1-му поз. 1-9, загальною площею 232,6 кв.м. , зареєстроване в реєстрі прав власності на нерухоме майно за № 10973942 та належить на праві власності ОСОБА_2 є предметом іпотеки за Договором іпотеки № 181105/1 USD-1П від 09 червня 2006 року. Звернуто стягнення на предмет іпотеки за Договором іпотеки № 181105/1 USD-1П від 09 червня 2006 року, посвідченого приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Вербою В.М. зареєстрованим № 1598, а саме : нерухоме майно, яке розташоване за адресою АДРЕСА_2 в житловому будинку літ. А-12 на 1-му поверсі приміщення № 36, позиція 3-7, загальною площею 144,2 кв. 2 із застосуванням способу реалізації предмета іпотеки шляхом проведення прилюдних торгів з початковою ціною 2 525 000 грн.

Ухвалою Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 03 липня 2012 року у справі № 2-8014/11 замінено спосіб забезпечення позову, вжитих Жовтневим районним судом м. Дніпропетровська на підставі ухвали від 05 травня 2011 року, а саме нерухоме майно, що розташоване за адресою: АДРЕСА_3 в житловому будинку літ. А-12 на I-му поверсі приміщення № 40, поз. 1-9, загальною площею 232,6 кв.м., ганки з козирками а7, а8, реєстраційний номер об`єкта №10973942 замінити шляхом накладення арешту на нерухоме майно, що розташоване за адресою: АДРЕСА_2 в житловому будинку літ. А-12 на I-му поверсі частина приміщення № 36 поз. 3-7 загальною площею 144,2 кв.м., реєстраційний номер об`єкта № 10973942 та заборонити його відчужувати.

Таким чином позивач є добросовісним набувачем права власності на приміщення № НОМЕР_1 загальною площею 232,6 кв. м, яке розташоване за адресою АДРЕСА_1 , оскільки на час його придбання іпотека або інші обтяження на нього були відсутні. Правочин за яким було придбано нерухоме майно, був вчинений на законних підставах і не визнаний судом недійсним. Тому позивач просив суд задовольнити позовні вимоги в повному обсязі (а.с. 1-8).

У відзиві на позовну заяву, який надійшов до суду 05 січня 2022 року представник відповідача просив відмовити в задоволенні позовних вимог, оскільки відповідачем не порушувалися права та інтереси позивача, а дії приватного нотаріуса Дніпровського міського нотаріального округу Бондаренко Р.О, щодо реєстрації іпотеки за АТ «Банк Кредит Дніпро» є законними та грунтуються на вимогах чинного законодавства. Так між ЗАТ КБ «Кредит-Дніпро» та ОСОБА_4 в забезпечення виконання умов Договору про надання кредитної лінії №181105/1- USD від 18.11.2005 було укладено договір іпотеки №181105/1-USD-ІП. Предметом іпотеки за цим договором є нерухоме майно: нежиле приміщення, що розташоване за адресою: АДРЕСА_1 , прим. 36 поз. 3-7 загальною площею 144,2 кв.м. В подальшому у зв`язку з порушенням умов кредитного договору №181105/1-USD рішенням Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 03 серпня 2010 року по справі №2-1838/10 стягнуто з ОСОБА_4 на користь ПАТ «Банк Кредит Дніпро» заборгованість за договором про надання кредитної лінії №181105/1- USD-ІП від 18 листопада 2005 в сумі 3 950 392,09 грн. Заборгованість за кредитним договором №181105/1-USD від 18 листопад 2008 року погашена не була, рішення суду Боржником виконано - не було.

Отримавши виконавчий лист у справі №2-1838/10 Банк не зміг його виконати у примусовому порядку, зокрема звернути стягнення на вищезазначений предмет іпотеки, оскільки ОСОБА_4 здійснив перепланування предмета іпотеки, шляхом будівництва антресольного поверху, в наслідок чого, загальна площа предмету іпотеки була збільшена з 144,2 м.кв. до 232,6 м.кв. В результаті перепланування та отримання нової технічної документації, предмету іпотеки, за адресою АДРЕСА_2 , було присвоєно нову адресу: АДРЕСА_1 , приміщення 40.

Нерухоме майно за адресою: АДРЕСА_2 в житловому будинку літ. А-12 на 1-му поверсі приміщення №36, позиції 3-7, загальною площею 144,2 кв.м. та нерухоме майно за адресою: АДРЕСА_3 в житловому будинку літ. А-12 на першому поверсі приміщення №40, позиції 1-9, загальною площею 232,6 кв.м. є одним і тим же об`єктом нерухомості, так як має єдиний реєстраційний номер в реєстрі прав власності на нерухоме майно, а саме: № 10973942

Оскільки рішенням третейського суду при Асоціації «ЛЕВЛЕКС», гр. ОСОБА_4 визнав за собою право власності на приміщення №40, після чого зміг здійснити відчуження спірного майна на користь третіх осіб.

03 грудня 2010 року Індустріальним районним судом м. Дніпропетровська, затверджено мирову угоду у справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про стягнення боргу якою ОСОБА_4 в рахунок погашення боргу передав у власність ОСОБА_3 нежиле приміщення, місцезнаходження якого: АДРЕСА_3 , загальною площею 232,6 кв.м., яке належало ОСОБА_4 на підставі рішення Третейського суду при асоціації «ЛЕВЛЕКС» від 30.10.2008 року по справі №12-103/08 на підставі якого право власності на предмет іпотеки було зареєстровано за гр. ОСОБА_3

12 січня 2011 року гр. ОСОБА_3 здійснила відчуження нерухомого майна шляхом продажу його гр. ОСОБА_2 .

В подальшому, ОСОБА_2 , без відповідної згоди Іпотекодержателя ПАТ «Банк Кредит Дніпро», 11 листопада 2016 року уклав з ОСОБА_5 договір іпотеки, посвідчений приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу МНО Гугель С.Ю., а 11 липня 2018 року між ними було укладено ще один договір іпотеки, посвідчений приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Хоміч О.М. як забезпечення виконання зобов`язань за договорами позики.

Рішенням Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 22 квітня 2019 року по справі №201/9644/18 позовні вимоги АТ «Банк Кредит Дніпро» до ОСОБА_2 , ОСОБА_5 про визнання недійсним договору, скасування рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, скасування запису про державну реєстрацію іпотеки та обтяження задоволено. Визнано недійсним договір іпотеки, укладений 11 листопада 2016 року між ОСОБА_2 і ОСОБА_5 , посвідчений приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Гугель Світланою Юріївною, зареєстрований в реєстрі за №1714, зареєстрований в реєстрі заборон за № 1715. Визнано недійсним договір іпотеки, укладений 11 липня 2018 року між ОСОБА_2 і ОСОБА_5 , посвідчений приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Хоміч О.М., зареєстрований в реєстрі за № 665, зареєстрований в реєстрі заборон за № 666. Скасовано рішення приватного нотаріуса Дніпропетровського міського нотаріального округу Хоміч О.М. про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу) індексний номер 42011522 від 11 липня 2018 року, індексний номер 42012257 від 11 липня 2018 року, індексний номер 42012528 від 11 липня 2018 року. Скасовано записи про державну реєстрацію іпотеки № 26997858 і №26997222, записи про державну реєстрацію обтяження № 26997574 і №26997105 у Реєстрі прав власності на нерухоме майно щодо нерухомого майна, розташованого за адресою: АДРЕСА_3 .

Ухвалою Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 25 квітня .2019 виправлено допущені у вступній та резолютивній частинах рішення Жовтневого районного суду міста Дніпропетровська від 22 квітня 2019 року у цивільній справі за позовом АТ «Банк Кредит Дніпро» до ОСОБА_2 , ОСОБА_5 про визнання недійсним договору, скасування рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, скасування запису про державну реєстрацію іпотеки та обтяження описки наступним чином: зазначити вірно у резолютивній частині рішення прізвище, ім`я та по батькові приватного нотаріуса «Хоміч Оксана Михайлівна».

Постановою Дніпровського апеляційного суду від 04 грудня 2019 рішення Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 22 квітня 2019 по справі №201/9644/18 залишено без змін.

Ухвалою Верховного Суду у складі Касаційного цивільного суду від 13 липня 2020 касаційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 22 квітня 2019 та постанову Дніпровського апеляційного суду від 04 грудня 2019 по справі №201/9644/18 визнано неподаною та повернуто заявнику.

Отже, вищезазначеним судовим рішенням Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 22.04.2019 було встановлені обставини, зокрема, що:

«Так, рішенням Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 29 липня 2011 року у справі № 2-8014/11 задоволені вимоги ПАТ «Банк Кредит Дніпро» до ОСОБА_4 , ОСОБА_3 , ОСОБА_2 про встановлення факту, звернення стягнення на предмет іпотеки (а.с. 72-75).

Рішенням встановлений факт того, що нерухоме майно розташоване за адресою: АДРЕСА_3 , в житловому будинку літ. А-12 на I-му поверсі приміщення №40 позиція 1-9, загальною площею 232, 6 кв. м., ганки з козирками а 7, а 8, зареєстроване у реєстрі прав власності на нерухоме майно за № 10973942 та належить на праві власності ОСОБА_2 - є предметом іпотеки за Договором іпотеки №181105/1- USD-IП від 09 червня 2006 року.

… Рішенням Апеляційного суду Дніпропетровської області від 05 березня 2012 року скасовано рішення суду першої інстанції і ухвалено нове рішення, яким звернене стягнення на предмет іпотеки, а саме: нерухоме майно, розташоване за адресою: АДРЕСА_2 , в житловому будинку А-12 загальною площею 144,2 кв.м (а.с. 76-77).

… Спірні договори іпотеки укладені у порушення вимог ст. 13 Закону України «Про іпотеку» без згоди попереднього іпотекодержателя АТ «Банк Кредит Дніпро», тому вони підлягають визнанню недійсними в силу ст. 215 ЦК України, адже приміщення №40, яке було передано ОСОБА_2 в іпотеку ОСОБА_5 , реконструйоване з приміщення №36, яке були передане в іпотеку АТ «Банк Кредит Дніпро» раніше і який, у свою чергу, не давав згоду для укладення оспорюваних правочинів.

… Отже, нежитлове приміщення №40 утворилось внаслідок реконструкції, перепланування приміщення №36, воно не є новоствореним об`єктом нерухомого майна, оскільки створене з прив`язкою до уже існуючої заставленої нерухомості (приміщення №36), з використанням її функціональних елементів, іпотекодержателем якої є АТ «Банк Кредит Дніпро».

Такий висновок викладений і у постанові Верховного Суду України від 06 липня 2016 року у справі № 6-1213цс16.

Таким чином, укладення оспорюваних договорів іпотеки, предметом яких є приміщення №40, що створене в результаті реконструкції, у цьому ж будинку без згоди АТ «Банк Кредит Дніпро», свідчить про порушення прав позивача та неможливість останнього задовольнити вимоги щодо погашення кредитної заборгованості за рахунок іпотечного майна, оскільки наявне рішення суду про звернення стягнення на предмет іпотеки, одне з яких набрало законної сили на момент розгляду цієї справи».

Тому позивач не може вважатись добросовісним набувачем оскільки про наявність іпотеки за АТ «Банк Кредит Дніпро» був обізнаний ще під час розгляду справи №2-8014/11 та продовжуючи свої недобросовісні дії без згоди Іпотекодержателя Банку, уклав з ОСОБА_5 договори іпотеки 11 листопада 2016 року та 11 липня 2018 року, які наразі визнано недійсними Рішенням Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 22.04.2019 по справі №201/9644/18.

Крім того, факт обізнаності позивача про перебування спірного нерухомого майна в іпотеці ПАТ «Банк Кредит Дніпро» встановлено в рішенні Апеляційного суду Дніпропетровської області від 05.03.2012 по справі №22-ц/490/950/12, де за результатами розгляду апеляційні скарги ОСОБА_4 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 задоволено частково.

07 вересня 2018 року АТ «Банк Кредит Дніпро» в позасудовому порядку було набуто право власності на предмет іпотеки - нежитлове приміщення в житловому будинку літ. А-12 на першому поверсі, приміщення № 40, поз. 1-9, загальною площею 232,6 кв.м, ганки з козирками літ. а7, а8, за адресою: АДРЕСА_1 ).

В подальшому, рішенням Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 30 березня 2020 року по справі №201/5400/19 визнано неправомірним і скасовано рішення приватного нотаріуса Дніпровського міського нотаріального округу Бондаренка Ростіслава Олександровича про державну реєстрацію права власності Акціонерного товариства "Банк Кредит Дніпро" (ЄДРПОУ - 14352406) на нежитлове приміщення в житловому будинку літ. А-12 на першому поверсі, приміщення № 40, поз. 1-9, загальною площею 232,6 кв.м, ганки з козирками літ. а7, а8, за адресою: АДРЕСА_1 ) (реєстраційний номер об`єкту нерухомого майна: 101), номер запису про право власності: 27840309 від 07.09.2018р., рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер: 42920708 від 10.09.2018р. В задоволенні іншої частині позовних вимог відмовлено.

Постановою Дніпровського апеляційного суд від 06.10.2020 рішення Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 30 березня 2020 року в частині задоволених позовних вимог ОСОБА_2 скасовано та відмовлено в задоволенні позову в цій частині.

Постановою Верховного Суду від 28 липня 2021 по справі №201/5400/19 рішення Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 30 березня 2020 у незміненій після апеляційного перегляду частині та постанову Дніпровського апеляційного суду від 06.10.2020 залишено без змін. Зазначеною постановою колегією суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду було встановлено, шо «…нежитлове приміщення №40 утворилося внаслідок реконструкції, перепланування приміщення №36, воно не є новоствореним об`єктом нерухомого майна, оскільки створено з прив`язкою до вже існуючої нерухомості (переданого ОСОБА_4 в іпотеку банку приміщення №36) з використанням її функціональних елементів, у зв`язку з чим іпотекодержателем спірного нерухомого майна згідно з договором іпотеки від 09 червня 2006 року №181105/1-USD-ІП є АТ «Банк Кредит Дніпро», а ОСОБА_2 як новий власник предмета іпотеки набув статусу іпотекодавця..».

Отже, обставини щодо предмета іпотеки встановлені вищезазначеними судовими інстанціями, повторному доказуванню не підлягають.

Щодо укладеного між ОСОБА_3 та ОСОБА_2 договору купівлі-продажу нерухомого майна, приміщення №40, яке розташоване за адресою: АДРЕСА_3 , посвідченого 12.01.2011 приватним нотаріусом ДМНО Батовою Т.С. зазначили, що укладення зазначеного договору купівлі-продажу між сторонами було направлене на приховання від кредитора предмета іпотеки та виведення зазначеного майна із іпотеки взагалі.

Окрім того просили застосувати до позовних вимог строк позовної давності оскільки про порушення своїх прав позивач дізнався ще 12 вересня 2018 року (а.с.58-61, 136-137).

05 липня 2022 року представником відповідача подано через систему «Електронний Суд» додаткові пояснення в яких посилався на те що позивачем обрано невірний спосіб захисту своїх прав (а.с. 143-144).

28 липня 2022 року представником позивача надано додаткові пояснення у справі в яких зазначив що позивачем не пропущено строк позовної давності, оскільки він був перерваний в травні 2019 року до липня 2021 року (а.с. 175-176).

Заяви, клопотання, інші процесуальні дії у справі

Згідно з протоколом автоматизованого розподілу справ між суддями від 06 грудня 2021 року указана позовна заява передана для розгляду судді Демидовій С.О. (а.с.50).

Ухвалою судді від 08 грудня 2021 року відкрито провадження у цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до АТ «Банк Кредит Дніпро», третя особа приватний нотаріус Дніпровського міського нотаріального округу Бондаренко Р.О. про скасування рішення про державну реєстрацію права власності, визнання права власності та припинення іпотеки (а.с. 51-52).

26 квітня 2022 року ухвалою суду закрито підготовче провадження у справі та справу призначено до судового розгляду по суті (а.с.126-127).

Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримав в повному обсязі наполягав на їх задоволенні з підстав викладених в позові.

Представник відповідача просив суд відмовити в задоволенні позовних вимог з підстав їх необґрунтованості.

Фактичні обставини встановленні судом

18 листопада 2005 року між ПАТ «Банк Кредит Дніпро» та ОСОБА_4 було укладено договір про надання кредитної лінії №181105/1-USD на споживчі цілі у сумі 195 000,00 доларів США. (а.с. 66-74).

З метою забезпечення виконання зобов`язання за кредитним договором 09 червня 2006 року банк уклав з ОСОБА_4 договір іпотеки №181105/1-USD-ІП, на підставі якого в іпотеку банку було передане нежиле приміщення, розташоване за адресою: АДРЕСА_2 , в житловому будинку літ. А-12 на першому поверсі частина приміщення № 36 поз. 3-7 загальною площею 144,2 кв.м (а.с. 74-76).

В подальшому у зв`язку з неналежним виконанням ОСОБА_4 умов кредитного договору банк звернувся до Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська про стягнення з боржника заборгованості за кредитними договорами, у тому числі і за кредитним договором №181105/1-USD.

Рішенням Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 03 серпня 2010 по справі №2-1838/10 стягнуто з ОСОБА_4 на користь ПАТ «Банк Кредит Дніпро» заборгованість за договором про надання кредитної лінії №181105/1- USD-ІП від 18.11.2005 в сумі 3 950 392,09 грн (а.с.79-84).

Заборгованість за кредитним договором №181105/1-USD від 18.11.2008 року погашена не була, рішення суду Боржником виконано - не було.

Відповідно до Договору купівлі-продажу від 12 січня 2011 року, який посвідчений приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Батовою Т.С. і зареєстрований в реєстрі за № 100, ОСОБА_2 придбав приміщення № 40 загальною площею 232,6 кв.м., яке розташоване за адресою: АДРЕСА_1 (а.с. 12-13).

24 січня 2011 року право власності ОСОБА_2 зареєстроване у встановленому порядку, що підтверджується витягом про державну реєстрацію прав, виданого Комунальним підприємством Дніпропетровське міжміське бюро технічної інвентаризації Дніпропетровської обласної ради від 24 січня 2011 року за № 28758758 (а.с. 14).

Рішенням Апеляційного суду Дніпропетровської області від 05 березня 2012 року у справі № 22-ц/490/950/12 скасовано рішення Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 29 липня 2011 року та ухвалено нове рішення, яким звернуто стягнення на предмет іпотеки за Договором іпотеки №181105/1-USD-ІП від 09 червня 2006 року, посвідчений приватним нотаріусом Дніпропетровського нотаріального округу Вербою В.М. зареєстрованим № 1595, а саме: нерухоме майно, яке розташоване за адресою АДРЕСА_2 , в житловому будинку літ. А-12 на 1-му поверсі приміщення № 36, позиція 3- 7, загальною площею 144,2 кв. м. , із застосуванням способу реалізації предмета іпотеки- шляхом проведення прилюдних торгів з початковою ціною 2 252 000 грн. (а.с. 85-87).

Як зазначив позивач в позовній заяві 12 вересня 2018 року йому стало відомо, що право власності на належне йому нерухоме майно, яке має реєстраційний номер: 101, приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Бондаренком Р.О. 07 вересня 2018 року зареєстроване за АТ Банк Кредит Дніпро. Підставою для реєстрації права власності банка слугували: дублікат Договору іпотеки, виданий 06 вересня 2018 року приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Вербою В.М.; дублікат Додаткової угоди № 2 до Договору іпотеки, видану 06 вересня 2018 року; дублікат угоди № 1 до Договору іпотеки, видану 06 вересня 2018 року (копія Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно № 137533574 від 12.09.2018 додається) (а.с.15-16).

З метою захисту своїх прав та законних інтересів позивач у травні 2019 року пред`явив позов до приватного нотаріуса Дніпровського міського нотаріального округу Бондаренка Р.О., АТ Банк Кредит Дніпро, треті особи: ОСОБА_5 , ОСОБА_4 про визнання неправомірними і скасування рішень про державну реєстрацію права власності та іпотеки

Рішенням Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 30 березня 2020 року у справі № 201/5400/19 позовні вимоги ОСОБА_2 до приватного нотаріуса Дніпровського міського нотаріального округу Бондаренка Р.О., АТ Банк Кредит Дніпро (треті особи - ОСОБА_5 , ОСОБА_4 ) про визнання неправомірним і скасування рішення приватного нотаріуса про державну реєстрацію права власності, про визнання неправомірним і скасування рішення про державну реєстрацію іпотеки задоволено частково. Визнано неправомірним і скасовано рішення приватного нотаріуса Дніпровського міського нотаріального округу Бондаренка Р.О. про державну реєстрацію права власності АТ Банк Кредит Дніпро на нежитлове приміщення в житловому будинку літ. А-12 на першому поверсі, приміщення № 40, поз. 1-9, загальною площею 232,6 кв.м, ганки з козирками літ. а7, а8, за адресою: АДРЕСА_1 (реєстраційний номер об`єкту нерухомого майна: 101), номер запису про право власності: 27840309 від 07.09.2018р., рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер: 42920708 від 10.09.2018р. (а.с. 17-21).

06 жовтня 2020 року постановою Дніпровського апеляційного суду у справі 201/5400/19 рішення Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 30 березня 2020 року в частині задоволених позовних вимог скасовано та відмовлено в задоволенні позовних вимог в цій частині. В решті рішення суду залишити без змін (а.с. 22-27).

Постановою Верховного суду від 28 липня 2021 року у справі № 201//5400/19 рішення Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 30 березня 2020 року у незмінній після апеляційного перегляду частині та постанову Дніпровського апеляційного суду від 06 жовтня 2020 року залишити без змін (а.с. 28-39).

Оскільки позивач вважає себе добросовісним набувачем права власності, а відповідачем було порушено його майнові права, просив суд скасувати рішення державного реєстратора про державну реєстрацію права власності на нерухоме майно за відповідачем , визнати за ним право власності та припинити іпотеку

Мотивована оцінка кожного аргументу, наведеного представником позивача, щодо наявності чи відсутності підстав для задоволення позову. Норми права, які застосував суд, та мотиви їх застосування.

Згідно із ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Статтею 76 ЦПК України визначено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Статтями 77-80 ЦПК України передбачено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування.

Відповідно до норм ч. 1 ст. 15 та ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Для застосування того чи іншого способу захисту, необхідно встановити які ж права (інтереси) позивача порушенні, невизнанні або оспорені відповідачем і за захистом яких прав (інтересів) позивач звернувся до суду. При оцінці обраного позивачем способу захисту потрібно враховувати його ефективність, тобто спосіб захисту має відповідати змісту порушеного права, характеру правопорушення, та забезпечити поновлення порушеного права.

Відповідно до ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів.

Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності чи необґрунтованість активів, які перебувають у власності, не встановлені судом.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про іпотеку» іпотека - вид забезпечення виконання зобов`язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право у разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов`язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому цим Законом.

Згідно із ч. 2 ст. 3 Закону України «Про іпотеку» взаємні права і обов`язки іпотекодавця та іпотекодержателя виникають з моменту державної реєстрації іпотеки відповідно до закону.

Відповідно до ч. 1 ст. 4 цього Закону обтяження нерухомого майна іпотекою підлягає державній реєстрації відповідно до закону.

Згідно із ч. 2 ст. 3 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» речові права на нерухоме майно та їх обтяження, що підлягають державній реєстрації відповідно до цього Закону, виникають з моменту такої реєстрації.

Відповідно до ч. 1 ст. 26 даного Закону записи до Державного реєстру прав вносяться на підставі прийнятого рішення про державну реєстрацію прав.

У разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов`язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов`язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Право іпотекодержателя на звернення стягнення на предмет іпотеки також виникає з підстав, встановлених статтею 12 цього Закону (ч. 1 ст. 33 Закону України «Про іпотеку»).

Відповідно до частин 1-3 ст. 36 Закону України «Про іпотеку» сторони іпотечного договору можуть вирішити питання про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору. Позасудове врегулювання здійснюється згідно із застереженням про задоволення вимог іпотекодержателя, що міститься в іпотечному договорі, або згідно з окремим договором між іпотекодавцем і іпотекодержателем про задоволення вимог іпотекодержателя, що підлягає нотаріальному посвідченню, який може бути укладений одночасно з іпотечним договором або в будь-який час до набрання законної сили рішенням суду про звернення стягнення на предмет іпотеки.

Договір про задоволення вимог іпотекодержателя, яким також вважається відповідне застереження в іпотечному договорі, визначає можливий спосіб звернення стягнення на предмет іпотеки відповідно до цього Закону. Визначений договором спосіб задоволення вимог іпотекодержателя не перешкоджає іпотекодержателю застосувати інші встановлені цим Законом способи звернення стягнення на предмет іпотеки.

Договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору за своїми правовими наслідками, може передбачати: передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов`язання у порядку, встановленому статтею 37 цього Закону; право іпотекодержателя від свого імені продати предмет іпотеки будь-якій особі на підставі договору купівлі-продажу у порядку, встановленому статтею 38 цього Закону.

Згідно з ч.ч. 1-3 ст. 37 Закону України «Про іпотеку» іпотекодержатель може задовольнити забезпечену іпотекою вимогу шляхом набуття права власності на предмет іпотеки. Договір про задоволення вимог іпотекодержателя, який передбачає передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов`язання, є правовою підставою для реєстрації права власності іпотекодержателя на нерухоме майно, що є предметом іпотеки. Рішення про реєстрацію права власності іпотекодержателя на нерухоме майно, що є предметом іпотеки, може бути оскаржено іпотекодавцем у суді.

У постанові Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 23.01.2019 у справі № 355/385/17 (провадження № 61-30435сво18) зроблено висновок, що «у статті 629 ЦК України закріплено один із фундаментів на якому базується цивільне право - обов`язковість договору. Тобто з укладенням договору та виникненням зобов`язання його сторони набувають обов`язки (а не лише суб`єктивні права), які вони мають виконувати. Не виконання обов`язків, встановлених договором, може відбуватися при: (1) розірванні договору за взаємною домовленістю сторін; (2) розірванні договору в судовому порядку; (3) відмові від договору в односторонньому порядку у випадках, передбачених договором та законом; (4) припинення зобов`язання на підставах, що містяться в главі 50 ЦК України; (5) недійсності договору (нікчемності договору або визнання його недійсним на підставі рішення суду)».

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 2 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень - це офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних записів до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

Відповідно до ч. 3 ст. 10 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» державний реєстратор, зокрема встановлює відповідність заявлених прав і поданих/отриманих документів вимогам законодавства, а також відсутність суперечностей між заявленими та вже зареєстрованими речовими правами на нерухоме майно та їх обтяженнями, зокрема: відповідність обов`язкового дотримання письмової форми правочину та його нотаріального посвідчення у випадках, передбачених законом; наявність факту виконання умов правочину, з якими закон та/або відповідний правочин пов`язує можливість виникнення, переходу, припинення речового права, що підлягає державній реєстрації; перевіряє документи на наявність підстав для проведення реєстраційних дій, зупинення розгляду заяви про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, зупинення державної реєстрації прав, відмови в державній реєстрації прав та приймає відповідні рішення.

Згідно із ст. 204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

Відповідно до п.п. 1-3 ч. 3 ст. 26 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» відомості про речові права, обтяження речових прав, внесені до Державного реєстру прав, не підлягають скасуванню та/або вилученню.

У разі скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав на підставі судового рішення чи у випадку, передбаченому підпунктом "а" пункту 2 частини шостої статті 37 цього Закону, а також у разі визнання на підставі судового рішення недійсними чи скасування документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, скасування на підставі судового рішення державної реєстрації прав, державний реєстратор чи посадова особа Міністерства юстиції України (у випадку, передбаченому підпунктом "а" пункту 2 частини шостої статті 37 цього Закону) проводить державну реєстрацію набуття, зміни чи припинення речових прав відповідно до цього Закону.

Ухвалення судом рішення про скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав, визнання недійсними чи скасування документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, а також скасування державної реєстрації прав допускається виключно з одночасним визнанням, зміною чи припиненням цим рішенням речових прав, обтяжень речових прав, зареєстрованих відповідно до законодавства (за наявності таких прав).

Згідно із ч. 1 ст. 386 ЦК України держава забезпечує рівний захист прав усіх суб`єктів права власності.

Відповідно до ч. 1 ст. 37 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» рішення, дії або бездіяльність державного реєстратора, суб`єкта державної реєстрації прав можуть бути оскаржені до Міністерства юстиції України, його територіальних органів або до суду. Згідно із ст. 50 Закону України Про нотаріат нотаріальна дія або відмова у її вчиненні, нотаріальний акт оскаржуються до суду. Право на оскарження нотаріальної дії або відмови у її вчиненні, нотаріального акта має особа, прав та інтересів якої стосуються такі дії чи акти.

22 квітня 2019 року рішенням Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська у справі № 201/9644/18 позовні вимоги акціонерного товариства «Банк Кредит Дніпро» до ОСОБА_2 , ОСОБА_5 про визнання недійсним договору, скасування рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, скасування запису про державну реєстрацію іпотеки та обтяження задоволено. Визнано недійсним договір іпотеки, укладений 11 листопада 2016 року між ОСОБА_2 і ОСОБА_5 , посвідчений приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Гугель Світланою Юріївною, зареєстрований в реєстрі за №1714, зареєстрований в реєстрі заборон за № 1715. Визнано недійсним договір іпотеки, укладений 11 липня 2018 року між ОСОБА_2 і ОСОБА_5 , посвідчений приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Хоміч Оксаною Михайлівною, зареєстрований в реєстрі за № 665, зареєстрований в реєстрі заборон за № 666 (а.с. 88-95).

Постановою Дніпровського апеляційного суду від 04 грудня 2019 року у справі № 201/9644/18 рішення Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 22 квітня 2019 року залишено без змін (а.с .97-101)

Рішенням Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 22 квітня 2019 року у справі №201/96418 було встановлено наступні обставини :

Так, рішенням Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 29 липня 2011 року у справі № 2-8014/11 задоволені вимоги ПАТ «Банк Кредит Дніпро» до ОСОБА_4 , ОСОБА_3 , ОСОБА_2 про встановлення факту, звернення стягнення на предмет іпотеки (а.с. 72-75).

Рішенням встановлений факт того, що нерухоме майно розташоване за адресою: АДРЕСА_3 , в житловому будинку літ. А-12 на I-му поверсі приміщення № 40 позиція 1-9, загальною площею 232, 6 кв. м., ганки з козирками а 7, а 8, зареєстроване у реєстрі прав власності на нерухоме майно за № 10973942 та належить на праві власності ОСОБА_2 є предметом іпотеки за Договором іпотеки №181105/1- USD-IП від 09 червня 2006 року.

З метою погашення заборгованості ОСОБА_4 перед ПАТ «Банк Кредит Дніпро» за договором про надання кредитної лінії №181105/1-USD від 18 листопада 2005 року в сумі 3950392,09 гривень, звернене стягнення на предмет іпотеки за договором іпотеки № 181105/1-USD-IП від 09 червня 2006 року, а саме: нерухоме майно, що яке розташоване за адресою: АДРЕСА_3 , в житловому будинку літ А-12 на I- поверсі приміщення № 40, позиція 1-9, загальною площею 232, 6 кв.м., ганки з козирками а 7, а 8, що належить на праві власності ОСОБА_2 на підставі договору купівлі-продажу від 12 січня 2011 року, посвідченого приватним нотаріусом ДМНО, зареєстрованого за № 100, із застосуванням способу реалізації предмета іпотеки шляхом проведення прилюдних торгів з початковою ціною, визначеною у виконавчому провадженні, відповідно до ст. 58 Закону України «Про виконавче провадження».

Як встановлено судом у цій справі, за умовами договору іпотеки ОСОБА_4 передав в іпотеку банку нежитлове приміщення, розташоване за адресою: АДРЕСА_2 , в житловому будинку літ. А-12 на І-му поверсі частина приміщення № 36 поз.3-7 загальною площею 144,2 кв.м.

За змістом договору іпотеки іпотекодавець зобов`язувався не відчужувати предмет іпотеки третім особам, а також не здійснювати перепланування та реконструкцію предмета іпотеки без згоди іпотекодержателя.

Обтяження (іпотека) було належним чином зареєстроване у Державному реєстрі іпотек 07 листопада 2008 року і в Єдиному реєстрі заборон відчуження об`єктів нерухомого майна 21 серпня 2006 року, що підтверджувалося відповідними витягами.

Судом було встановлено, що ОСОБА_4 було здійснене будівництво антресольного поверху і ґанків у приміщенні. За результатами такого будівництва та подальшої його інвентаризації змінений як номер нежитлового приміщення в цілому на № 40, в житловому будинку літ.А-12 на І поверсі, так і номери його внутрішніх приміщень поз.1-9. При цьому збільшилась загальна площа приміщення з 144,2 кв.м до 232,6 кв.м, додані ґанки з козирками а7, а8.

Рішенням постійно діючого третейського суду «Левлекс» від 30 жовтня 2008 року за ОСОБА_4 було визнане право власності на приміщення № 40 на І-му поверсі в житловому будинку літ. А-12, поз.1-9, загальною площею 232,6 кв.м, в тому числі на антресольний поверх поз.4-9, ганки а7 а8, по АДРЕСА_1 .

Викладене підтверджувалося копіями плану нежитлового приміщення до та після перебудови, копією відповіді в.о. начальника сектору інформації КП ДМБТІ Дніпропетровської обласної ради від 16 лютого 2011 року № 1800.

Відповідачами у справі не було надано доказів наявності згоди банка на таке будівництво, доказів, які б свідчили про реєстрацію як окремих об`єктів нерухомості добудованих та перебудованих приміщень, зокрема антресольного поверху, доказів про можливість виділу таких приміщень в натурі зі складу приміщення, що перебуває в іпотеці банку.

Ухвалою Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 03 грудня 2010 року у справі № 2-4248/2010, яка набрала законної сили 08 грудня 2010 року, затверджено укладену між ОСОБА_4 і ОСОБА_3 мирову угоду, згідно з якою ОСОБА_4 з метою погашення боргу було передане ОСОБА_3 належне йому на праві власності нежитлове приміщення, розташоване за адресою: АДРЕСА_3 , загальною площею 232,6 кв.м, ґанки з козирком а7 а8.

В подальшому спірне нерухоме майно на підставі нотаріально посвідченого договору купівлі-продажу від 12 січня 2011 року №100 ОСОБА_3 відчужила ОСОБА_2 .

Судом на підставі досліджених документів: договору купівлі-продажу від №2302 від 07 червня 2005 року, на підставі якого ОСОБА_4 було придбане нежитлове приміщення до передання його в іпотеку, мирової угоди від 29 листопада 2010 року, ухвали Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 03 грудня 2010 року про визнання мирової угоди, установлено, що спірне нежитлове приміщення 36 в житловому будинку літ. А-12 на І-му поверсі частина приміщення № 36 поз. 3-7 загальною площею 144,2 кв.м, а також приміщення 40 в житловому будинку літ.А-12 на І-му поверсі приміщення № 40 поз. 1-9, загальною площею 232,6 м2, ґанки з козирками а7 а8, незалежно від площі, номеру приміщення та його власника мають один і той же реєстраційний будівельний номер №10973942.

Таким чином, суд дійшов висновку про те, що прим. 40, в житловому будинку літ.А-12 на І-му поверсі приміщення № 40 поз.1-9, загальною площею 232,6 кв.м, ґанки з козирками а7 а8, є предметом іпотеки за договором іпотеки №181105/1-USD-ІП від 09 червня 2006 року, а тому звернув стягнення на означений предмет іпотеки.

Рішенням Апеляційного суду Дніпропетровської області від 05 березня 2012 року скасовано рішення суду першої інстанції і ухвалено нове рішення, яким звернене стягнення на предмет іпотеки, а саме: нерухоме майно, розташоване за адресою: АДРЕСА_2 , в житловому будинку А-12 загальною площею 144,2 кв.м (а.с. 76-77).

Під час розгляду справи апеляційний суд не погодився з висновками суду першої інстанції стосовно того, що нежитлове приміщення № 40 є предметом іпотеки. За даними КП «ДМБТІ» замість нежилого приміщення, розташованого за адресою: АДРЕСА_2 , в житловому будинку літ. А-12 на І-му поверсі частина приміщення № 36 поз. 3-7 загальною площею 144,2 кв.м, зареєстровано нежитлове приміщення, розташоване за адресою: АДРЕСА_3 , на І-му поверсі в житловому будинку літ. А-12 на поз. 1-9 загальною площею 232,6 кв.м, в тому числі антресольний поверх поз. 4-9, ганки з козирками а7 а8 .

Встановлюючи факт того, що нерухоме майно, що приміщення № 40 є предметом іпотеки за договором іпотеки від 09 червня 2006 року, суд першої інстанції не звернув увагу на умови договору іпотеки та вимоги ст. 5 Закону України «Про іпотеку», якою передбачено поширення іпотеки на частину об`єкту нерухомого майна, яка не може бути виділеною в натурі і була приєднана до предмету іпотеки після укладання іпотечного договору без реєстрації права власності на неї, як на окремий об`єкт нерухомості.

Суд зазначає, що відповідно до ст. 12 Закону України «Про іпотеку» окремі правочини щодо іпотечного нерухомого майна, вчинені без згоди іпотекодержателя, можуть бути визнані недійсними за позовом іпотекодержателя. Так, правочин щодо відчуження іпотекодавцем переданого в іпотеку майна або його передачі в наступну іпотеку, спільну діяльність, лізинг, оренду чи користування без згоди іпотекодержателя є недійсним.

Предмет іпотеки може бути переданий в наступну іпотеку за згодою попередніх іпотекодержателів, якщо інше не встановлено попереднім іпотечним договором. Попередня іпотека має вищий пріоритет над наступними іпотеками (ст. 13 Закону України «Про іпотеку»).

Як видно з матеріалів справи, на підставі договору іпотеки, укладеного з АТ «Банк Кредит-Дніпро» 09 червня 2006 року, ОСОБА_4 передав в іпотеку банку нежитлове приміщення, розташоване за адресою: АДРЕСА_2 , в житловому будинку літ. А-12 на І-му поверсі частина приміщення № 36 поз.3-7 загальною площею 144,2 м2.

За змістом договору іпотеки, іпотекодавець зобов`язувався не відчужувати предмет іпотеки третім особам, а також не здійснювати перепланування та реконструкцію предмета іпотеки без згоди іпотекодержателя.

ОСОБА_6 , який придбав це приміщення у ОСОБА_3 , а остання у ОСОБА_4 (за мировою угодою), з метою забезпечення виконання зобов`язань за договором позики від 11 листопада 2016 року, того ж дня 11 листопада 2016 року укладено з відповідачем ОСОБА_5 договір іпотеки, посвідчений приватним нотаріусом Дніпропетровського МНО Гугель С.Ю., зареєстрований в реєстрі за №1714, зареєстрований в реєстрі заборон за №1715, на підставі якого передав в іпотеку ОСОБА_5 нежиле приміщення № 40, розташоване за адресою: АДРЕСА_1 , у житловому будинку літ. А-12 на 1-му поверсі приміщення № 40 поз. 1-9, загальною площею 232,6 кв.м, ганки з козирьками літ. 47 а8 (а.с. 18-24).

При цьому, у п. 3.1. договору іпотеки іпотекодавець засвідчив і гарантував, що на момент укладення цього договору предмет іпотеки не оскаржується з боку третіх осіб та/або не є предметом судових позовів, предмет іпотеки є вільним від будь-яких обтяжень, у т.ч. попередніх іпотек, арештів, він не є предметом будь-яких інших договірних зобов`язань іпотекодавця чи судових позовів, на нього було не звернене стягнення.

Пізніше, ОСОБА_2 з метою забезпечення виконання зобов`язань за договором позики від 11 липня 2018 року, того ж дня 11 липня 2018 року уклав з ОСОБА_5 договір іпотеки, посвідчений приватним нотаріусом Дніпропетровського МНО Хомич О.М., зареєстрований в реєстрі за № 665, зареєстрований в реєстрі заборон за №666, на підставі якого передав в іпотеку ОСОБА_5 те ж саме нежиле приміщення № 40 (а.с. 15-30).

При цьому, у. п. 2.1. договору іпотеки іпотекодавець гарантував, що на момент укладення цього договору, на предмет іпотеки не звернене стягнення, він вільний від будь-яких обтяжень, він не є предметом іпотеки, не є предметом судових спорів.

Втім, як установлено судом, надані іпотекодавцем гарантії у договорах іпотек, не відповідають дійсності, оскілки спірне приміщення перебуває в іпотеці банку і на нього вже звернене стягнення.

Говорячи про таке, суд не приймає доводи представника відповідача про те, що приміщення № 36 і АДРЕСА_4 є різними приміщеннями, і виходить з того, що приміщення № 40 було створено з прив`язкою до приміщення № 36, внаслідок його реконструкції, а на даний об`єкт нерухомого майна було зареєстровано обтяження відповідно до договору іпотеки від 09 червня 2006 року, укладеного з банком ОСОБА_4 , тому АТ «Банк Кредит-Дніпро» є попереднім іпотекодержателем.

При цьому, суд звертає увагу відповідача ОСОБА_2 на те, що апеляційний суд, скасовуючи рішення Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 29 липня 2011 року, не погодився з висновками суду першої інстанції стосовно того, що нежитлове приміщення № 40 є предметом іпотеки, виходячи з того, що за даними КП «ДМБТІ» нежитлове приміщення № 40 зареєстроване замість приміщення № 36 без реєстрації права власності на нього, як на окремий об`єкт нерухомості.

Відповідачем під час розгляду справи не надано доказів того, що приміщення № 40 є абсолютно новим, не спростоване, що воно створено не замість (як було засвідчено КП «ДМБТІ») приміщення № 36. Навпаки, відповідач погоджується з тим, що воно утворилося в результаті переплановування, реконструкції. Як видно з установлених судами під час розгляду спорів про звернення стягнення на приміщення, ОСОБА_4 було здійснене будівництво антресольного поверху і ґанків у приміщенні № 36. В результаті інвентаризації був змінений номер нежитлового приміщення в цілому на № 40, номери внутрішніх приміщень поз.1-9, збільшилась загальна площа приміщення з 144,2 кв.м до 232,6 кв.м, додані ґанки з козирками а7 а8. Отже, будівництво не було новим, номер присвоєний не новому приміщенню, а лише змінений номер приміщення з № 36 на № 40. З чого можна зробити висновок про те, що приміщенням № 40 охоплюється колишнє приміщення № 36 і воно є частиною об`єкту нерухомого майна під № 36, яке передавалося в іпотеку банка. На користь цього свідчить і те, що обом приміщенням присвоєно один той самий реєстраційний номер в Реєстрі прав власності на нерухоме майно - № 10973942. Так, за даними інформаційної довідки №81123112 від 23 лютого 2017 року за адресою: приміщення АДРЕСА_5 значиться реєстраційний номер 10973942; згідно з інформаційною довідкою №115308007 від 26 лютого 2018 року за адресою: приміщення 40, у будинку АДРЕСА_1 значиться реєстраційний номер 10973942. А згідно з інформаційною довідкою №133775755 від 09 серпня 2018 року за параметрами пошуку реєстраційного номеру об`єкта нерухомого майна 10973942 підтягується і приміщення 36, у буд. АДРЕСА_1 (а.с. 126-131).

Окрім того, Апеляційний суд, скасовуючи рішення суду першої інстанції, у своєму рішенні відзначив, що судом поза увагою залишено умови договору іпотеки та вимоги ст. 5 Закону України «Про іпотеку», відповідно до якої іпотека поширюється на частину об`єкту нерухомого майна, яка не може бути виділеною в натурі і була приєднана до предмету іпотеки після укладання

Відповідач не посилався тоді, і не посилається зараз під час розгляду цієї справи на те, що частина приміщення АДРЕСА_4 (яка збільшилася на 88,4 кв.м), яка приєднана до предмету іпотеки після укладання договору, може бути виділена в натурі, а тому згідно зі ст. 5 Закону України «Про іпотеку» іпотека поширюється і на цю частину.

Саме з цих підстав виходив апеляційний суд, звертаючи стягнення на приміщення АДРЕСА_6 .

Отже, нежитлове приміщення № 40 утворилось внаслідок реконструкції, перепланування приміщення № 36, воно не є новоствореним об`єктом нерухомого майна, оскільки створене з прив`язкою до уже існуючої заставленої нерухомості (приміщення № 36), з використанням її функціональних елементів, іпотекодержателем якої є АТ «Банк Кредит Дніпро».

Такий висновок викладений і у постанові Верховного Суду України від 06 липня 2016 року у справі № 6-1213цс16.

Таким чином, укладення оспорюваних договорів іпотеки, предметом яких є приміщення № 40, що створене в результаті реконструкції, у цьому ж будинку без згоди АТ «Банк Кредит Дніпро», свідчить про порушення прав позивача та неможливість останнього задовольнити вимоги щодо погашення кредитної заборгованості за рахунок іпотечного майна, оскільки наявне рішення суду про звернення стягнення на предмет іпотеки, одне з яких набрало законної сили на момент розгляду цієї справи.

Відповідно до ч. 4 ст.82 ЦПК України передбачено, що обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Враховуючи вищенаведене позивач не може вважатись добросовісним набувачем, оскільки про наявність іпотеки за АТ «Банк Кредит Дніпро» був обізнаний ще під час розгляду справи №2-8014/11 та продовжуючи свої недобросовісні дії без згоди Іпотекодержателя Банку, уклав з ОСОБА_5 договори іпотеки 11 листопада 2016 року та 11 липня 2018 року, які наразі визнано недійсними Рішенням Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 22.04.2019 по справі №201/9644/18.

Крім того, факт обізнаності позивача про перебування спірного нерухомого майна в іпотеці ПАТ «Банк Кредит Дніпро» встановлено в рішенні Апеляційного суду Дніпропетровської області від 05 березня 2012 у справі №22-ц/490/950/12, де за результатами розгляду апеляційні скарги ОСОБА_4 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 задоволено частково.

07 вересня 2018 року АТ «Банк Кредит Дніпро» в позасудовому порядку було набуто право власності на предмет іпотеки - нежитлове приміщення в житловому будинку літ. А-12 на першому поверсі, приміщення № 40, поз. 1-9, загальною площею 232,6 кв.м, ганки з козирками літ. а7, а8, за адресою: АДРЕСА_1 ).

В подальшому, Рішенням Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 30 березня 2020 року по справі №201/5400/19 визнано неправомірним і скасовано рішення приватного нотаріуса Дніпровського міського нотаріального округу Бондаренка Ростіслава Олександровича про державну реєстрацію права власності Акціонерного товариства "Банк Кредит Дніпро" (ЄДРПОУ - 14352406) на нежитлове приміщення в житловому будинку літ. А-12 на першому поверсі, приміщення № 40, поз. 1-9, загальною площею 232,6 кв.м, ганки з козирками літ. а7, а8, за адресою: АДРЕСА_1 ) (реєстраційний номер об`єкту нерухомого майна: 101), номер запису про право власності: 27840309 від 07.09.2018р., рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер: 42920708 від 10.09.2018р. В задоволенні іншої частии позовних вимог відмовлено.

Постановою Дніпровського апеляційного суд від 06.10.2020 апеляційні скарги представника ОСОБА_2 , - ОСОБА_1 та ОСОБА_4 залишені без задоволення. Апеляційну скаргу АТ «Банк Кредит Дніпро» задоволено. Рішення Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 30 березня 2020 року в частині задоволених позовних вимог ОСОБА_2 скасовано та відмовлено в задоволенні позову в цій частині.

Постановою Верховного Суду у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду від 28.07.2021 по справі №201/5400/19 касаційну скаргу представника ОСОБА_2 адвоката Чебикіна С.В. залишено без задоволення. Рішення Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 30.03.2020 у незміненій після апеляційного перегляду частині та постанову Дніпровського апеляційного суду від 06.10.2020 залишено без змін. Зазначеною постановою колегією суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду було встановлено, шо «…нежитлове приміщення №40 утворилося внаслідок реконструкції, перепланування приміщення №36, воно не є новоствореним об`єктом нерухомого майна, оскільки створено з прив`язкою до вже існуючої нерухомості (переданого ОСОБА_4 в іпотеку банку приміщення №36) з використанням її функціональних елементів, у зв`язку з чим іпотекодержателем спірного нерухомого майна згідно з договором іпотеки від 09 червня 2006 року №181105/1-USD-ІП є АТ «Банк Кредит Дніпро», а ОСОБА_2 як новий власник предмета іпотеки набув статусу іпотекодавця..».

Щодо неналежного способу судового захисту.

В обгрунтування заявлених позовних вимог, позивач зазначає, що він є добросовісним набувачем права власності на спірне нерухоме майно, однак при цьому, обираючи відповідний, на його думку, спосіб судового захисту, просить суд скасувати рішення державного реєстратора про реєстрацію права власності на нього, визнати за ним право власності на дане нерухоме майно та припинити іпотеку.

Отже, якщо припустити, що ОСОБА_2 вважає себе добросовісним набувачем спірного нерухомого майна, а Банк незаконно набув у власність спірне майно, то позов повинен стосуватись віндикації, а не визнання права власності за позивачем, з чого випливає, що зазначені позовні вимоги не відповідають належному способу захисту.

Обрання позивачем неналежного способу захисту своїх прав є самостійною підставою для відмови у позові. Такий висновок сформульований, зокрема, у постановах Великої Палати Верховного Суду від 19 січня 2021 року у справі N 916/1415/19 (провадження N 12-80гс20, пункт 6.21), від 02 лютого 2021 року у справі N 925/642/19 (провадження N 12-52гс20, пункт 52), від 22 червня 2021 року у справі N 200/606/18 (провадження N 14-125цс20, пункт 76).

Враховуючи вищенаведене, суд вважає, що позивачем обрано неналежний спосіб судового захисту, а заявлені позовні вимоги не відповідають дійсному характеру спірних правовідносин.

Стосовно заяви відповідачів про застосування строків позовної давності до заявлених позовних вимог, суд зазначаю наступне.

Відповідно до ст. 256 ЦК України, позовна давність це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Згідно зі ст. 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (ч. 1 ст. 261 ЦКУ).

Відповідно до ст. 267 ЦКУ позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення.

Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови в позові (ч. 4 ст. 267 ЦКУ).

Зазначена правова позиція викладена у постанові ВСУ від 16 серпня 2017 року № 6-2667цс16, Першої судової палати Касаційного цивільного суду ВСУ від 07 листопада 2018 року (справа № 0907/2-7453/2011, провадження № 61-6321св18), Другої судової палати Касаційного цивільного суду Верховного Суду від 21 серпня 2018 року (справа № 288/1361/15-ц, провадження № 61-4212св18).

Окрім цього, суд застосовує позовну давність лише тоді, коли є підстави для задоволення позовних вимог, звернутих позивачем до того відповідача у спорі, який заявляє про застосування позовної давності. Тобто, перш ніж застосувати позовну давність, суд має з`ясувати та зазначити у судовому рішенні, чи було порушене право, за захистом якого позивач звернувся до суду. Якщо це право порушене не було, суд відмовляє у позові через необґрунтованість останнього. І тільки якщо буде встановлено, що право позивача дійсно порушене, але позовна давність за відповідними вимогами спливла, про що заявила інша сторона у спорі, суд відмовляє у позові через сплив позовної давності у разі відсутності визнаних судом поважними причин її пропуску, про які повідомив позивач (постанова Великої Палати Верховного Суду від 22 травня 2018 року у справі № 369/6892/15-ц).

Враховуючи, що позивачем належними та допустимими доказами не доведено суду факт порушення відповідачем його прав та інтересів, за захистом якого він звернувся до суду, суд вважає за необхідне відмовити в задоволенні позовних вимог в повному обсязі.

Доходячи до такого висновку, суд звертає увагу на практику Європейського суду з прав людини та зокрема, рішення у справі «Серявін та інші проти України» від 10 лютого 2010 року, заява 4909/04, відповідно до п. 58 якого Суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» від 09 грудня 1994 року, серія A, N 303-A, п. 29).

Судові витрати розподілити на підставі ст. 141 ЦПК України.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 13, 76-78, 81, 141, 263 265, 355 ЦПК України, -

УХВАЛИВ:

В задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 до Акціонерного товариства «Банк Кредит Дніпро», третя особа приватний нотаріус Дніпровського міського нотаріального округу Бондаренко Ростіслав Олександрович про скасування рішення про державну реєстрацію права власності, визнання права власності та припинення іпотеки відмовити в повному обсязі.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо у судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення суду не були вручено у день його проголошення або складання, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Повний текст рішення виготовлено 08 грудня 2022 року

Суддя С.О. Демидова