Номер провадження 2/754/183/22
Справа №754/99/21
РІШЕННЯ

Іменем України

23 грудня 2022 року Деснянський районний суд м. Києва в складі:

Головуючого судді - Галась І.А.

при секретарі - Париста А.

за участі: представника позивача - ОСОБА_1

позивачки - ОСОБА_2

представника відповідача - ОСОБА_3

третьої особи - ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засіданні позов ОСОБА_2 до ОСОБА_5 , 3-тя особа - ОСОБА_4 про поділ майна подружжя,

В С Т А Н О В И В:

Позивач ОСОБА_2 , ( АДРЕСА_1 ) звернувся до суду з позовом до ОСОБА_5 , ( АДРЕСА_2 ) про поділ майна подружжя.

В обґрунтовування своїх позовних вимог позивач зазначає, що 11.10.2003 року було зареєстровано шлюб між громадянами України ОСОБА_2 та ОСОБА_5 , що підтверджується Свідоцтвом про одруження, виданим 11.10.2003 року. Після одруження Позивачка прізвище не змінювала. Від цього шлюбу у подружжя Позивачки та Відповідача народилась дитина - донька ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Станом на даний час неповнолітня дитина ОСОБА_6 , зареєстрована та проживає у квартирі за адресою: АДРЕСА_3 , тобто разом із своєю матір`ю - Позивачкою. Подружнє життя у Позивачки з Відповідачем не склалося. Після певного періоду часу спільного проживання та ведення спільного господарства Позивачка та Відповідач дійшли спільного висновку про те, що кожний з них має свої власні погляди на те, яким чином кожний з членів їхнього подружжя має реалізувати свої права та виконувати свої обов`язки один перед одним, а також яким саме чином мають виконуватись Позивачкою та Відповідачем обов`язки кожного з них відносно розвитку, догляду, виховання та матеріального забезпечення щодо їхньої неповнолітньої доньки ОСОБА_6 . При цьому, Відповідач, наполягаючи на власній правоті у кожній конкретній суперечці між членами подружжя, не був згоден ні на які компроміси з Позивачкою. З часом як Позивачка, так і Відповідач, втратили почуття не лише любові, але й взаємної поваги один до одного, вирішивши надалі йти по життю кожний своїм власним шляхом. Починаючи з березня 2020 року Відповідач проживає окремо від Позивачки та їхньої дитини. Як зазначено вище, станом на даний час неповнолітня ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , зареєстрована та проживає у квартирі за адресою: АДРЕСА_3 , разом із своєю матір`ю - Позивачкою. Відповідач, з березня 2020 року та по теперішній час, також проживає за адресою своєї реєстрації: АДРЕСА_4 , Позивачку та дитину не відвідує, їхнім життям не цікавиться, матеріальної допомоги Позивачці на утримання неповнолітньої доньки Позивачці не надає, внаслідок чого Позивачка була вимушеною звернутися до суду із відповідними позовами про розірвання шлюбу з Відповідачем та про стягнення з Відповідача аліментів на утримання неповнолітньої доньки, а також з цим позовом про поділ спільного майна подружжя Позивачки та Відповідача.

Посилаючись на викладене позивач просила: визнати право власності ОСОБА_5 на легковий автомобіль марки/моделі DAEWOO LANOS, 1598 см.куб, 2003 року випуску, зареєстрований 22.02.2014 року на ім`я ОСОБА_5 ( ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП: не відомий; паспорт громадянина України НОМЕР_1 виданий Ватутінським РУ ГУ МВС України в м. Києві 05.12.1995 року; зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_4 ) та 24.03.2018 року перереєстрований на нового власника ОСОБА_7 , по договору, укладеному в ТСЦ 8044; легковий автомобіль марки/моделі SEAT CORDOBA, 1984 см.куб, 2007 року випуску, зареєстрований 27.04.2018 року на ім`я ОСОБА_5 ( ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП: не відомий; паспорт громадянина України НОМЕР_1 виданий Ватутінським РУ ГУ МВС України в м. Києві 05.12.1995 року; зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_4 ) та 14.03.2019 року перереєстрований на нового власника ОСОБА_8 , по договору купівлі-продажу (СГ), укладеному в ТСЦ 7142; легковий автомобіль марки/моделі HONDA ACCORD, 1998 см.куб, 2006 року випуску, зареєстрований 10.01.2020 року на ім`я ОСОБА_5 ( ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП: не відомий; паспорт громадянина України НОМЕР_1 виданий Ватутінським РУ ГУ МВС України в м. Києві 05.12.1995 року; зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_4 ) та 27.10.2020 року перереєстрований на нового власника ОСОБА_9 , по договору купівлі-продажу (СГ), укладеному в ТСЦ 8044; стягнути з ОСОБА_5 у відшкодування компенсації 1/2 (однієї другої) частини вартості легкового автомобіля марки/моделі DAEWOO LANOS, 1598 см.куб, 2003 року випуску, зареєстрованого 22.02.2014 року на ім`я ОСОБА_5 ( ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП: не відомий; паспорт громадянина України НОМЕР_1 виданий Ватутінським РУ ГУ МВС України в м. Києві 05.12.1995 року; зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_4 ) та 24.03.2018 року перереєстрованого на нового власника ОСОБА_7 , по договору, укладеному в ТСЦ 8044; легкового автомобіля марки/моделі SEAT CORDOBA, 1984 см.куб, 2007 року випуску, зареєстрованого 27.04.2018 року на ім`я ОСОБА_5 ( ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП: не відомий; паспорт громадянина України НОМЕР_1 виданий Ватутінським РУ ГУ МВС України в м. Києві 05.12.1995 року; зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_4 ) та 14.03.2019 року перереєстрованого на нового власника ОСОБА_8 , по договору купівлі-продажу (СГ), укладеному в ТСЦ 7142; легкового автомобіля марки/моделі HONDA ACCORD, 1998 см.куб, 2006 року випуску, зареєстрований 10.01.2020 року на ім`я ОСОБА_5 ( ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП: не відомий; паспорт громадянина України НОМЕР_1 виданий Ватутінським РУ ГУ МВС України в м. Києві 05.12.1995 року; зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_4 ) та 27.10.2020 року перереєстрованого на нового власника ОСОБА_9 , по договору купівлі-продажу (СГ), укладеному в ТСЦ 8044 грошові кошти у розмірі 224402,50 грн. та відшкодувати з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_2 судовий збір, сплачений за подання до суду цієї позовної заяви в розмірі 2244,03 грн.

Ухвалою Деснянського районного суду міста Києва від 13 січня 2021 року відкрито провадження у справі за вказаним позовом. Справу призначено до розгляду в порядку загального позовного провадження.

Відповідач скористався правом подання відзиву на позовну заяву та подав два відзиви.

У відзиві від 11 березня 2021 року відповідач зазначив, що від шлюбу у Відповідача та Позивачки народилася донька - ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . Зареєстрована та проживає за адресою АДРЕСА_1 . Відповідач не заперечує того факту що, протягом останніх років відносини з Позивачкою поступово погіршувались. В результаті чого, між ними зникло взаєморозуміння та почуття любові. Таким чином, подружні відносини між є складними. На даний час він проживає окремо від Позивачки, оскільки подружніх відносини фактичні закінчилися 03.01.2020 року, саме вдень виїзду Позивачки на відпочинок до курорту Буковель , не надавши будь-яких пояснень, самоусунувшись від виконання своїх обов`язків щодо доньки. Відповідач зазначає, що в період з 2003 року та по 2014 рік сімейного бюджету не було. Кошти зароблялись Відповідачем особисто, та тратилися на повсякденні потреби сім`ї. Відповідач з періоду укладення шлюбу по теперішній час працював та продовжує працювати офіційно, та отримує офіційний дохід, про що свідчить додана копія довідки про доходи видана Державною Фіскальною Службою. А Позивачка мала тимчасові не офіційні підробітки, надаючи послуги перукаря, та зазвичай отриману винагороду за свої послуги витрачала на власний розсуд. Не правдивою є і інформація щодо купівлі трьох автомобілів, оскільки і за виданою довідкою Головного Сервісного Центру МВС, на вимогу зі сторони Позивачки, чітко вказана інформація що перша реєстрація автомобіля відбулася 22.02.2014 року, а звідси випливає те що і Перша купівля автомобіля DDAEWOO LANOS 2003р.в., відбулася у лютому 2014 року. Купівля відбулася в лютому 2014 року, саме тому, що у січні 2014 року, а саме 03 січня 2014 року, будучи у гостях у своєї матері ОСОБА_9 ІНФОРМАЦІЯ_6 , за адресою АДРЕСА_2 , його матір`ю було позичено в користування грошові кошти в сумі 7500$, саме для купівлі автомобіля, який він планував використовувати на потреби сім`ї, та з тим, що на першу вимогу матері повернути кошти, він зобов`язався продати автомобіль, та повернути кошти, чи передати автомобіль в її власність як повернення наданих користування коштів. Щодо даних коштів між Відповідачем та ОСОБА_9 , було укладена у письмовій формі розписку, копія якої додається до матеріалів. В подальшому, за усним дозволом матері, 24.03.2018 року, автомобіль DAEWOO LANOS 2003 р.в., був проданий. За дані кошти 27.04.2018 року було куплено автомобіль SEAT CORDOBA 2007р.в. Після чого 14.03.2019 року автомобіль SEAT CORDOBA 2007р.в., був проданий. На отримані кошти з продажу автомобіля 10.01.2020 року було куплено автомобіль HONDA ACCORD 2006 р.в. Усі питання щодо продажу чи купівлі автомобіля Відповідач узгоджував зі своєю матір`ю.

У відзиві від 13 травня 2021 року відповідач зазначив, що Відповідач не погоджується з обставинами викладеними у позовній заяві та правовою оцінкою зазначених обставин, позов не визнає в повному обсязі і вважає позовну заяву безпідставною та необґрунтованою. 11.10.2003 року між позивачем і відповідачем було укладено шлюб, зареєстрований Лівобережним відділом реєстрації шлюбів міста Києва з державним Центром розвитку сім`ї, про що складено актовий запис №1549, свідоцтво про шлюб серії НОМЕР_2 . ІНФОРМАЦІЯ_2 у позивача і відповідача народилася донька ОСОБА_6 , про що відділом реєстрації актів цивільного стану Деснянського районного управління юстиції у м. Києві складено актовий запис №77, свідоцтво про народження серії НОМЕР_3 . Подружнє життя позивача і відповідача не склалося, фактичні шлюбні відносини припинилися з березня 2020 року. 22.02.2014 року автомобіль марки DAEWOO LANOS, 2003 року випуску, номер шасі (кузова, рами) НОМЕР_4 було придбано, що підтверджується даними Головного сервісного центру МВС у листі від 07.12.2020р., в період шлюбу для користування сім`єю. Враховуючи, що в подружжі постійно працював та забезпечував належний рівень життя тільки Відповідач, ОСОБА_5 , грошових коштів подружжя не вистачало на купівлю автомобіля. Враховуючи, що у сім`ї не було власних коштів на купівлю автомобілю, а автомобіль був необхідний для потреб сім`ї, за взаємною згодою подружжям було прийняте рішення щодо залучення в інтересах сім`ї в борг від матері Відповідача, ОСОБА_9 , грошових коштів в розмірі 7500,00 (сім тисяч п`ятсот) доларів США, про що свідчить Договір позики, укладений у вигляді розписки від 03 січня 2014 року. Отримані Відповідачем за відповідним договором позики боргові кошти на купівлю автомобіля, на підставі розписки, укладеної в інтересах сім`ї, створили обов`язки й для Позивача щодо боргів подружжя. 24.03.2018р. автомобіль марки DAEWOO LANOS, 2003 року випуску, номер шасі (кузова, рами) НОМЕР_4 було продано, згідно Договору купівлі-продажу 8044/2018/875012, укладеному Сторонами у сервісному центрі 8044 РСЦ МВС в Києві. Ціна автомобіля марки DAEWOO LANOS, 2003 року випуску на момент продажу становила 78900,00 грн. Даний автомобіль відчужувався за взаємною згодою подружжям та згоди Позивачки. 27.04.2018р., в інтересах сім`ї, покращуючи побутові умови сім`ї було придбано легковий автомобіль SEAT CORDOBA, 2007 року випуску, номер шасі (кузова, рами) НОМЕР_5 , у відповідності до Договору купівлі-продажу 8044/2018/920225, укладеному в сервісному центрі МВС 8044 РСЦ МВС в м. Києві. Ціна автомобіля SEAT CORDOBA, 2007 року випуску, на момент придбання становила 167328, 00 коп. 14.03.2019р. легковий автомобіль марки SEAT CORDOBA, 2007 року випуску, номер шасі (кузова, рами) НОМЕР_5 було відчужено, згідно Договору купівлі-продажу, укладеному 09.03.2019р., у суб`єкта господарювання ТОВ "ПРОГРЕС АВТОТРЕЙД". Всі угоди щодо продажу та купівлі автомобілів відбувалися за взаємною згодою подружжя. Твердження, Позивача про те, що їй було не відомо про купівлю чи то продаж автомобіля не відповідають дійсності. На час купівлі та відчуження автомобілів, 2014-2019 роки, Позивач і Відповідач мали приязні, довірливі сімейні відносини, разом відвідували родичів, друзів, проводили разом час, все це відбувалося на зазначених автомобілях в тому числі. Дані автомобілі використовувалися в інтересах сім`ї. Гроші від продажу використовувалися в інтересах сім`ї та за погодження з Позивачкою. У відповідності до наданих Регіональним сервісним центром ГСЦ МВС в м. Києві, встановлено, що спірні автомобілі DAEWOO LANOS, 2003 року випуску, номер шасі (кузова, рами) НОМЕР_4 та SEAT CORDOBA , 2007 року випуску, номер шасі (кузова, рами) НОМЕР_5 були відчужені на користь інших осіб. 10.01.2020 року, сім`єю було придбано автомобіль HONDA ACCORD, 2006 року випуску, номер шасі (кузова, рами) НОМЕР_6 , про що свідчить Договір купівлі-продажу 8044/2020/1866563 від 10.01.2020р., укладений в сервісному центрі МВС 8044 РСЦ МВС в Києві. Ціна автомобіля складає 49000,00 гривень. Відповідачем 27.10.2020р. на погашення боргу перед ОСОБА_9 , в розмірі 7500,00 доларів США, згідно вищезгаданого Договору позики, укладеного у вигляді розписки, був відчужений, згідно угоди автомобіль HONDA ACCORD, 2006 року випуску на користь ОСОБА_9 . Отже, враховуючи те, що об`єкт права спільної сумісної власності подружжя в якості автомобіля HONDA ACCORD, 2006 року випуску, переданий в рахунок погашення боргу подружжя і на момент розгляду справи відсутній, то він не може брати участь у поділі спільного сумісного майна. Визначення вартості транспортних засобів марки DAEWOO LANOS, 2003 року випуску; марки SEAT CORDOBA, 2007 року випуску; марки HONDA ACCORD, 2006 року випуску, не є належним, допустимим та достовірним доказом і в силу приписів ч. 11 ст. 83 ЦПК України є таким, що викликає у Відповідача сумнів щодо його достовірності. Через це, Відповідач не погоджується з визначеною Позивачем вартістю автомобілів марки DAEWOO LANOS, 2003 року випуску, у розмірі 99216,00 гривень; марки SEAT CORDOBA, 2007року випуску; у розмірі 131274,00 гривень; марки HONDA ACCORD, 2006року випуску, 218315,00; гривень; і зазначає, що при продажі вартість автомобіля марки DAEWOO LANOS, 2003 року випуску на момент продажу становила 78900,00 грн.; ціна автомобіля SEAT CORDOBA, 2007 року випуску, на момент придбання становила 167328, 00 коп.; ціна автомобіль HONDA ACCORD, 2006 року випуску, на момент купівлі становила 49000,00 грн., що підтверджено копіями Договорів з Сервісного центру МВС.

19 травня 2021 року позивачем було подано позовну заяву у новій редакції, яка стосувалась збільшення об`єму позовних вимог, відповідно до якої просила: Визнати спільним майном подружжя громадян України ОСОБА_2 та ОСОБА_5 легкові автомобілі загальною вартістю 448805,00 грн., а саме: легковий автомобіль марки/моделі DAEWOO LANOS, 1598 см.куб, 2003 року випуску, вартістю 99216,00 грн. (дев`яносто дев`ять тисяч двісті шістнадцять гривень 00 коп.), що був придбаний подружжям громадян України ОСОБА_2 та ОСОБА_5 та зареєстрований на ім`я ОСОБА_5 , після чого 24.03.2018 року був проданий ОСОБА_5 та перереєстрований на нового власника ОСОБА_7 , по договору, укладеному в ТСЦ 8044; легковий автомобіль марки/моделі SEAT CORDOBA, 1984 см.куб, 2007 року випуску, вартістю 131274,00 грн. (сто тридцять одна тисяча двісті сімдесят чотири гривні 00 коп.), що був придбаний подружжям громадян України ОСОБА_2 та ОСОБА_5 та зареєстрований 27.04.2018 року на ім`я ОСОБА_5 , після чого 14.03.2019 року був проданий ОСОБА_5 та перереєстрований на нового власника ОСОБА_8 , по договору купівлі-продажу (СГ), укладеному в ТСЦ 7142; легковий автомобіль марки/моделі HONDA ACCORD, 1998 см.куб, 2006 року випуску, вартістю 218315,00 грн. (двісті вісімнадцять тисяч триста п`ятнадцять гривень 00 коп.), що був придбаний подружжям громадян України ОСОБА_2 та ОСОБА_5 та зареєстрований 10.01.2020 року на ім`я ОСОБА_5 , після чого 27.10.2020 року був проданий ОСОБА_5 та перереєстрований на нового власника ОСОБА_9 , по договору купівлі-продажу (СГ), укладеному в ТСЦ 8044; а також боргові зобов`язання на суму 100000,00 грн. за договором позики, укладеним 19.04.2019 року в місті Києві між подружжям громадян України ОСОБА_2 та ОСОБА_5 , як позичальниками, та ОСОБА_4 , як позикодавцем. Поділити спільне майно подружжя громадян України ОСОБА_2 та ОСОБА_5 легкові автомобілі загальною вартістю 448805,00 грн. (чотириста сорок вісім тисяч вісімсот п`ять гривень 00 коп.), а саме: легковий автомобіль марки/моделі DAEWOO LANOS, 1598 см.куб, 2003 року випуску, вартістю 99216,00 грн. (дев`яносто дев`ять тисяч двісті шістнадцять гривень 00 коп.), що був придбаний подружжям громадян України ОСОБА_2 та ОСОБА_5 та зареєстрований на ім`я ОСОБА_5 , після чого 24.03.2018 року був проданий ОСОБА_5 та перереєстрований на нового власника ОСОБА_7 , по договору, укладеному в ТСЦ 8044; легковий автомобіль марки/моделі SEAT CORDOBA, 1984 см.куб, 2007 року випуску, вартістю 131274,00 грн. (сто тридцять одна тисяча двісті сімдесят чотири гривні 00 коп.), що був придбаний подружжям громадян України ОСОБА_2 та ОСОБА_5 та зареєстрований 27.04.2018 року на ім`я ОСОБА_5 , після чого 14.03.2019 року був проданий ОСОБА_5 та перереєстрований на нового власника ОСОБА_8 , по договору купівлі-продажу (СГ), укладеному в ТСЦ 7142; легковий автомобіль марки/моделі HONDA ACCORD, 1998 см.куб, 2006 року випуску, вартістю 218315,00 грн. (двісті вісімнадцять тисяч триста п`ятнадцять гривень 00 коп.), що був придбаний подружжям громадян України ОСОБА_2 та ОСОБА_5 та зареєстрований на ім`я ОСОБА_5 , після чого 27.10.2020 року був проданий ОСОБА_5 та перереєстрований на нового власника ОСОБА_9 , по договору купівлі-продажу (СГ), укладеному в ТСЦ 8044; боргові зобов`язання на суму 100000,00 грн. (сто тисяч гривень 00 коп.) за договором позики, укладеним 19.04.2019 року в місті Києві між подружжям громадян України ОСОБА_2 та ОСОБА_5 , як позичальниками, та ОСОБА_4 як позикодавцем, стягнувши з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_2 у відшкодування 1/2 частини вартості легкових автомобілів загальною вартістю 448805,00 грн. Відшкодувати з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_2 судовий збір, сплачений за подання до суду первісної позовної заяви в розмірі 2244,03 грн. До участі в справі на стороні позивача було залучено ОСОБА_4 . Вимоги позову додатково були обґрунтовані наступним. Починаючи з 11.10.2003 року, тобто з дати реєстрації шлюбу з Відповідачем, та по даний час, за кошти сімейного бюджету подружжя на ім`я Відповідача було придбано зазначені вище спірні автомобілі, кожний з яких в подальшому було продано одноосібно Відповідачем, а грошові кошти від продажу кожного автомобіля було використано одноосібно Відповідачем на власний розсуд, з чим вона, законна дружина Відповідача, була вимушена миритися протягом значного періоду часу, насамперед щоб неповнолітня донька ОСОБА_6 проживала у повній сім`ї та виховувалася власним батьком. Проте, у дійсності, зазначені вище спірні автомобілі, крім коштів сімейного бюджету, було придбано й частково на запозичені грошові кошти, які подружжю було надано у борг її матір`ю ОСОБА_4 19.04.2019 року. ОСОБА_4 протягом тривалого періоду часу робила власні заощадження, які планувала в подальшому використати на придбання окремого житла. Проте, коли у 2019 році, після продажу Відповідачем легкового автомобіля марки/моделі SEAT CORDOBA, 1984 см.куб, 2007 року випуску, та використання Відповідачем отриманих грошових коштів на власний розсуд, у сім`ї виникла потреба у купівлі нового легкового автомобіля, ОСОБА_4 запропонувала надати для купівлі нового легкового автомобіля кошти власних заощаджень ОСОБА_4 , а саме грошові кошти у сумі 100000 грн., які вони з відповідачем взяли ОСОБА_4 не у подарунок, а лише у борг. Після цього, 19.04.2019 року ОСОБА_4 передала на потреби подружжя, а саме для придбання нового легкового автомобіля, готівкові грошові кошти власних заощаджень у сумі 100000 грн. на умовах позики, тобто на умовах зворотного повернення. Під час передання 19.04.2019 року ОСОБА_4 суми позики, на підтвердження укладення та виконання договору позики, вона запропонувала останній скласти та видати відповідну письмову розписку, однак на той час ОСОБА_4 відмовилась взяти письмову розписку. Проте, після того як було подано до Деснянського районного суду міста Києва позовну заяву про поділ майна, що є спільною сумісною власністю та відкриття провадження у справі - ухвала суду від 13.01.2021 року ОСОБА_4 висунула вимогу щодо повернення їй суми позики. У відповідь на що 06.05.2021 року вона склала та видала ОСОБА_4 відповідну письмову розписку на підтвердження укладення та виконання договору позики, тобто на підтвердження того, що фактично 19.04.2019 року ОСОБА_4 передала на потреби подружжя, готівкові грошові кошти власних заощаджень.

Протягом підготовчого розгляду справи позивачка, представник позивачки та третя особа ОСОБА_4 вимоги позову підтримували в повному обсязі.

Представник відповідача проти задоволення вимог позову заперечувала посилаючись обґрунтування викладені у відзиві.

Ухвалою Деснянського районного суду міста Києва від 15 серпня 2022 року закрито підготовче провадження у справі, справу призначено до судового розгляду.

Протягом судового розгляду справи позивачка, представник позивачки та третя особа ОСОБА_4 вимоги позову підтримували в повному обсязі, представник відповідача проти задоволення вимог позову заперечувала посилаючись обґрунтування викладені у відзиві.

В судовому засіданні за клопотанням представника відповідача в якості свідка була допитана ОСОБА_9 , яка пояснила, що в січня 2014 року надала подружжю в борг для купівлі автомобіля 7500 доларів США та взяла про це розписку у свого сина. Також, зазначила що гроші були їй повернуті сином шляхом передання у її власність автомобіля HONDA ACCORD, 1998 см.куб, 2006 року випуску. Борг вважає сплаченим.

Суд, заслухавши пояснення позивача, представників сторін, третьої особи та свідка, дослідивши письмові докази, з`ясувавши фактичні обставини, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, застосувавши до спірних правовідносин відповідні норми матеріального та процесуального права, прийшов до висновку, що позов підлягає частковому задоволенню з огляду на наступне.

Згідно з ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до вимог ст.5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону.

Вимогами ст.10 ЦПК України передбачено, що суд при розгляді справи керується принципом верховенства права. Суд розглядає справи відповідно до Конституції України, законів України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Суд застосовує інші правові акти, прийняті відповідним органом на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що встановлені Конституцією та законами України. Суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Відповідно до вимог ст.12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданими відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

У відповідності до вимог ч.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Суд в межах заявлених позовних вимог (стаття 13 ЦПК України) та наданих сторонами доказів по справі встановив наступні обставини та правовідносини.

Згідно ст. 3 СК України визначено, що сім`я є первинним та основним осередком суспільства. Сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки.

Згідно ч. 1, 2 ст. 21 СК України шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у органі державної реєстрації актів цивільного стану. Проживання однією сім`єю жінки та чоловіка без шлюбу не є підставою для виникнення у них прав та обов`язків подружжя. Відповідно до ч. 1 ст. 36 цього Кодексу шлюб є підставою для виникнення прав та обов`язків подружжя.

Як встановлено судом та вбачається з матеріалів справи, сторони перебували у шлюбі з 11 жовтня 2003 року. Шлюб було розірвано 15 травня 2021 року. З березня 2020 року сторони припинили спільне проживання. Дані обставини визнані сторонами і вважаються судом доведеними.

Протягом шлюбу подружжя набувало у власність наступне майно:

1) легковий автомобіль марки/моделі DAEWOO LANOS, 1598 см.куб, 2003 року випуску, що був придбаний 22.02.2014 року та зареєстрований на ім`я ОСОБА_5 . 24.03.2018 року був відчужений ОСОБА_5 на користь ОСОБА_7 , за Договором купівлі - продажу 8044/2018/871861 від 24.03.2018 року;

2) легковий автомобіль марки/моделі SEAT CORDOBA, 1984 см.куб, 2007 року випуску, що був придбаний та зареєстрований 27.04.2018 року на ім`я ОСОБА_5 . 14.03.2019 року був відчужений ОСОБА_5 на користь ОСОБА_8 за Договором купівлі-продажу;

3) легковий автомобіль марки/моделі HONDA ACCORD, 1998 см.куб, 2006 року випуску, що був придбаний та зареєстрований 10.01.2020 року на ім`я ОСОБА_5 . 27.10.2020 року був відчужений ОСОБА_5 на користь ОСОБА_9 , по договору купівлі-продажу (СГ), укладеному в ТСЦ 8044.

Надаючи оцінку встановленим в судовому засіданні обставин справи, суд виходить з наступного.

Згідно ст. 3 СК України визначено, що сім`я є первинним та основним осередком суспільства. Сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки.

Згідно ч. 1, 2 ст. 21 СК України шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у органі державної реєстрації актів цивільного стану. Проживання однією сім`єю жінки та чоловіка без шлюбу не є підставою для виникнення у них прав та обов`язків подружжя. Відповідно до ч. 1 ст. 36 цього Кодексу шлюб є підставою для виникнення прав та обов`язків подружжя.

Відповідно до вимог ч.3 ст.368 ЦК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом.

Частиною 1 ст. 61 СК України встановлено, що об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту.

Зі змісту п. п.23, 24 постанови Пленуму Верховного Суду України від 21.12.2007 №11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» вбачається, що вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з`ясовувати джерело і час його придбання. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу можуть бути будь-які види майна, незалежно від того, на ім`я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом. До складу майна, що підлягає поділу включається загальне майно подружжя, наявне у нього на час розгляду справи, та те, що знаходиться у третіх осіб. При поділі майна враховуються також борги подружжя та правовідносини за зобов`язаннями, що виникли в інтересах сім`ї.

Отже, виходячи з обставин справи, на час припинення ведення спільного господарства (березень 2020 року) спільним сумісним майном подружжя можна вважати лише автомобіль HONDA ACCORD, 1998 см.куб, 2006 року випуску, який вже після припинення ведення сторонами спільного господарства був одноособово відчужений відповідачем на користь своєї матері.

Суд вважає достовірним набуття прав на автомобіль HONDA ACCORD, 1998 см.куб, 2006 року випуску за рахунок коштів отриманих від продажу попереднього автомобіля марки/моделі SEAT CORDOBA, 1984 см.куб, 2007 року випуску та критично ставиться до тверджень сторін про отримання фінансової допомоги у вигляді позик у своїх матерів.

Також, суд не бере до уваги покази свідка ОСОБА_9 в частині надання грошей у позику своєму сину, оскільки факт виникнення грошового забов`язання не може бути підтверджений поясненнями сторін та показами свідків - Постанова Верховного суду від 18 липня 2018 року по справі № 143/280/17.

Частиною 1 ст. 69 СК України встановлено, що дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу.

Згідно частини першої статті 57 СК України особистою приватною власністю дружини, чоловіка, зокрема, є майно: набуте нею, ним до шлюбу; майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але на підставі договору дарування або в порядку спадкування; майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але за кошти, які належали їй, йому особисто. Тобто, у випадку набуття одним із подружжя за час шлюбу майна за власні кошти, таке майно є особистою приватною власністю.

Майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя (стаття 60 СК України).

У разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором (частина перша статті 70 СК України). При вирішенні спору про поділ майна суд може відступити від засади рівності часток подружжя за обставин, що мають істотне значення, зокрема якщо один із них не дбав про матеріальне забезпечення сім`ї, ухилявся від участі в утриманні дитини (дітей), приховав, знищив чи пошкодив спільне майно, витрачав його на шкоду інтересам сім`ї (частина друга статті 70 СК України).

Майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення (частина перша статті 71 СК України).

Тлумачення вказаних норм свідчить, що поділ майна подружжя здійснюється таким чином: по-перше, визначається розмір часток дружини та чоловіка в праві спільної власності на майно (стаття 70 СК України); по-друге, здійснюється поділ майна в натурі відповідно до визначених часток (стаття 71 СК України). При цьому не виключається звернення одного із подружжя, при наявності спору, з позовом про визнання права на частку в праві спільної власності без вимог щодо поділу майна в натурі.

Крім того, положення статей 60, 70 СК України свідчать про презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу. Ця презумпція може бути спростована й один із подружжя може оспорювати поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об`єкт, в тому числі в судовому порядку. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 29 червня 2021 року в справі № 916/2813/18 (провадження № 12-71гс20) зроблено висновок про те, що: "презумпція розпорядження спільним майном одним з подружжя за згодою другого з подружжя встановлена саме на користь добросовісного набувача прав на таке майно. Тому укладення одним з подружжя договору щодо розпорядження спільним майном без згоди другого з подружжя може бути підставою для визнання такого договору недійсним лише в тому разі, якщо суд встановить, що третя особа (контрагент за таким договором) діяла недобросовісно, зокрема знала чи за обставинами справи не могла не знати про те, що майно належить подружжю на праві спільної сумісної власності і що той з подружжя, хто укладає договір, не отримав згоди на це другого з подружжя".

З урахуванням установлених обставин відчуження рухомого майна, на яке поширюється правовий режим спільної сумісної власності подружжя, без згоди позивачки як співвласника такого майна, а також добросовісності набувача такого майна (контрагента за договором купівлі-продажу), права ОСОБА_2 підлягають захисту шляхом стягнення компенсації вартості її частки в праві спільної сумісної власності.

На підтвердження вартості автомобіля HONDA ACCORD, 1998 см.куб, 2006 року випуску позивачем надано Висновок про вартість колісного транспортного засобу від 13 вересня 2021 року в розмірі 205513 гривень.

Стороною відповідача іншої оцінки автомобіля надано не було. До тверджень представника відповідача про необхідність визначення ціни автомобіля виходячи із його ціни - 49000 гривень, зазначеної в договорі купівлі продажу від 10.01.2020 року суд ставиться критично, оскільки ціна договору визначається сторонами договору на власний розсуд і не підтверджена іншими матеріалами. А Висновок експертного дослідження № 11/8044/16 не визначав питання вартості автомобіля.

Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій. Суд, зберігаючи об`єктивність і неупередженість: 1) керує ходом судового процесу; 2) сприяє врегулюванню спору шляхом досягнення угоди між сторонами; 3) роз`яснює у випадку необхідності учасникам судового процесу їхні процесуальні права та обов`язки, наслідки вчинення або не вчинення процесуальних дій; 4) сприяє учасникам судового процесу в реалізації ними прав, передбачених цим Кодексом; 5) запобігає зловживанню учасниками судового процесу їхніми правами та вживає заходів для виконання ними їхніх обов`язків.

Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах - не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності.

Відповідно до вимог ст. 76-83 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2 ) висновками експертів; 3 ) показаннями свідків.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування. Суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. У разі посилання учасника справи на не вчинення іншим учасником справи певних дій або відсутність певної події суд може зобов`язати такого іншого учасника справи надати відповідні докази вчинення цих дій або наявності певної події. У разі ненадання таких доказів суд може визнати обставину не вчинення відповідних дій або відсутності події встановленою. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Щодо вимоги про стягнення витрат на правничу допомогу в розмірі 14000 гривень, суд вважає за необхідне зазначити наступне.

До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: 1) на професійну правничу допомогу; 2) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; 3)пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; 4) пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду (ч.3 ст.133 ЦПК України).

Право на професійну правничу допомогу гарантовано ст. 59 Конституції України, офіційне тлумачення якого надано Конституційним Судом України у рішеннях від 16.11.2000 №13-рп/2000 та від 30.09.2009 №23-рп/2009.

Зі змісту статті 58 ЦПК України слідує, що сторона, третя особа, а також особа, якій за законом надано право звертатися до суду в інтересах іншої особи, може брати участь у судовому процесі особисто (самопредставництво) та (або) через представника.

Відповідно до статті 60 ЦПК України представником у суді може бути адвокат або законний представник.

Згідно статті 15 ЦПК України представництво у суді як вид правничої допомоги здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом.

Частиною четвертою статті 62 ЦПК України визначено, що повноваження адвоката як представника підтверджуються довіреністю або ордером, виданим відповідно до Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність».

Так, у відповідності до статті 1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» адвокатська діяльність - це незалежна професійна діяльність адвоката щодо здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту.

Договір про надання правової допомоги - домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.

Вирішуючи питання про стягнення з відповідача витрат на професійну правову допомогу, суд виходить із диспозиції ч.1 ст. 137 ЦПК України, у відповідності до якої, витрати пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

Так, згідно ч.2 ст.137 ЦПК України, за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, визначаються згідно з умовами договору про надання правової допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Положеннями ч. 3 ст. 4 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" від 05.07.2012 року № 5076-VI (далі - Закон № 5076) встановлено, що адвокат може здійснювати адвокатську діяльність індивідуально або в організаційно-правових формах адвокатського бюро чи адвокатського об`єднання (організаційні форми адвокатської діяльності).

Згідно з п.п. 1, 2, 6 ч. 1 та ч. 2 ст. 19 Закону № 5076 до видів адвокатської діяльності, серед іншого, відносяться: надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правовий супровід діяльності юридичних і фізичних осіб, органів державної влади, органів місцевого самоврядування, держави; складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру; представництво інтересів фізичних і юридичних осіб у судах під час здійснення цивільного, господарського, адміністративного та конституційного судочинства, а також в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами.

Адвокат може здійснювати інші види адвокатської діяльності, не заборонені законом.

При цьому, за визначенням п. 6 ст. 1 Закону № 5076 інші види правової допомоги - види адвокатської діяльності з надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правового супроводу діяльності клієнта, складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру, спрямованих на забезпечення реалізації прав, свобод і законних інтересів клієнта, недопущення їх порушень, а також на сприяння їх відновленню в разі порушення; представництво - вид адвокатської діяльності, що полягає в забезпеченні реалізації прав і обов`язків клієнта в цивільному, господарському, адміністративному та конституційному судочинстві, в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами, прав і обов`язків потерпілого під час розгляду справ про адміністративні правопорушення, а також прав і обов`язків потерпілого, цивільного позивача, цивільного відповідача у кримінальному провадженні (п. 9 ст. 1 Закону № 5076).

Пунктом 3.2 рішення Конституційного Суду України від 30 вересня 2009 року № 23-рп/2009 передбачено, що правова допомога є багатоаспектною, різною за змістом, обсягом та формами і може включати консультації, роз`яснення, складення позовів і звернень, довідок, заяв, скарг, здійснення представництва, зокрема в судах та інших державних органах тощо. Вибір форми та суб`єкта надання такої допомоги залежить від волі особи, яка бажає її отримати. Право на правову допомогу - це гарантована державою можливість кожної особи отримати таку допомогу в обсязі та формах, визначених нею, незалежно від характеру правовідносин особи з іншими суб`єктами права.

Склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.

Відповідно дост.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують як джерело права при розгляді справ положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та протоколів до неї, а також практику Європейського суду з прав людини та Європейської комісії з прав людини.

Аналогічні критерії застосовує ЄСПЛ, присуджуючи судові витратина підставі ст.41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Зокрема, у рішеннях від 12.10.2006 у справі «Двойних проти України», від 10.12.2009 у справі «Гімайдуліна і інших проти України», від 23.01.2014 у справі «East/West Alliance Limited» проти України», від 26.02.2015 у справі «Баришевський проти України» зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір обґрунтованим.

У рішенні ЄСПЛ від 28.11.2002 у справі «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.

Відповідно до ч. 8 ст.141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку із розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

На підтвердження понесених витрат на правову допомогу позивачем долучено: Договір про надання правничої (правової) допомоги №11/09/21 від 11.09.2021 року, меморіальні ордер на загальну суму 14000 гривень.

Відповідно до ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами : письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Статтею 77 ЦПК України встановлено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень.

Згідно зі ст. 80 ЦПК України, достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно зі ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів в їх сукупності.

Приймаючи рішення Суд враховує усталену практику Європейського Суду з прав людини, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів, де мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються.

Пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, але його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення (див. рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain) від 9 грудня 1994 року, серія А, № 303А, п. 29).

Національний суд має певну свободу розсуду щодо вибору аргументів у тій чи іншій справі та прийняття доказів на підтвердження позицій сторін, орган влади зобов`язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень (див. рішення у справі «Суомінен проти Фінляндії»(Suominen v. Finland), № 37801/97, п. 36, від 1 липня 2003 року).

Призначення обґрунтованого рішення полягає в тому, щоб продемонструвати сторонам, що вони були почуті. Крім того, вмотивоване рішення дає стороні можливість оскаржити його та отримати його перегляд вищестоящою інстанцією. Лише за умови винесення обґрунтованого рішення може забезпечуватись публічний контроль здійснення правосуддя (див. рішення у справі «Гірвісаарі проти Фінляндії» (Hirvisaari v. Finland), № 49684/99, п. 30, від 27 вересня 2001 року).

Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, враховуючи ступінь складності справи та обсяг виконаних робіт, а також пропорційно до частки задоволених позовних вимог суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача судовий збір в розмірі 280 гривень 51 копійок та витрати на правничу допомогу в розмірі 1750 гривень.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 4, 12-13, 77, 81, 82, 89, 141, 258-259, 265, 268, 352-355 ЦПК України, ст.ст. 60, 61, 63, 65, 69,70, СК України, ст.ст. 368, 372 ЦК України, суд -

У Х В А Л И В:

Позов ОСОБА_2 до ОСОБА_5 , 3-тя особа - ОСОБА_4 про поділ майна подружжя задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_5 ( ІНФОРМАЦІЯ_4 , АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_7 ) на користь ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_5 , АДРЕСА_5, НОМЕР_8 ) в порядку компенсації вартості Ѕ частини автомобіля Honda Accord в розмірі 102756 гривень 50 копійок.

В задоволенні інших вимог відмовити.

Стягнути з ОСОБА_5 ( ІНФОРМАЦІЯ_4 , АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_7 ) на користь ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_5 , АДРЕСА_5, НОМЕР_8 ) судовий збір в розмірі 280 гривень 51 копійок та витрати на правничу допомогу в розмірі 1750 гривень.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Повний текст рішення виготовлено 28 грудня 2022 року.

Суддя: