печерський районний суд міста києва
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 жовтня 2022 року Печерський районний суд м. Києва у складі:

головуючого - судді Григоренко І.В.,

при секретарі судового засідання - Андрієнко І.І.,

за участю:

позивача: ОСОБА_1 ,

представника позивача: ОСОБА_2 ,

представника позивача: Костишеної В.Л. ,

представника відповідача: ОСОБА_4 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_5 про поділ спільного майна подружжя, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (далі - позивач, ОСОБА_1 ) звернувся до Печерського районного суду м. Києва з позовом до ОСОБА_5 (далі - відповідач, ОСОБА_5 ) про поділ спільного майна подружжя, в якому просив в порядку поділу спільного майна подружжя визнати за позивачем право власності на 1/2 частини нерухомого майна, а саме: квартири АДРЕСА_1 , загальною площею 166,6 кв. м; квартири АДРЕСА_2 , загальною площею 225,40 кв. м; машиномісця АДРЕСА_3 , загальною площею 10,50 кв. м; в порядку поділу спільного майна подружжя визнати за відповідачем право власності на 1/2 частини нерухомого майна, а саме: квартири АДРЕСА_1 , загальною площею 166,6 кв. м; квартири АДРЕСА_2 , загальною площею 225,40 кв. м; машиномісця АДРЕСА_3 , загальною площею 10,50 кв. м; вирішити питання про розподіл судових витрат.

В обґрунтування позовних вимог ОСОБА_1 зазначає, що у травні 2005 року він та ОСОБА_6 познайомились під час святкування Дня Києва. З травня 2006 року він та ОСОБА_6 почали проживати однією сім`єю, вести спільне господарство, спільно відпочивати. ІНФОРМАЦІЯ_1 у позивача та відповідача народилась донька ОСОБА_7 . З осені 2008 року позивач за особисті кошти орендував квартиру за адресою: АДРЕСА_4 , куди вони разом з відповідачем переїхали та мешкали там однією сім`єю, вели спільне господарство. 04.06.2010 року позивач та відповідач придбали квартиру АДРЕСА_2 , а також машиномісце № 8 в підземному автопаркінгу за зазначеною адресою. При купівлі цього нерухомого майна, покупцем за договором, а також власником цього майна була зазначена саме ОСОБА_6 , якій на той час було лише 25 років та яка у цей період ніде не працювала. 09.12.2010 року у позивача та відповідача народилася друга дитина - син ОСОБА_8 . 13.12.2012 року позивач та відповідач придбали квартиру АДРЕСА_1 де покупцем за договором, а також власником цього майна зазначена ОСОБА_6 . Фактично з травня 2006 року по квітень 2015 року ОСОБА_1 та ОСОБА_5 проживали разом однією сім`єю, були пов`язані спільним побутом, вели спільне господарство. Під час проживання однією сім`єю позивач та відповідач мали спільний сімейний бюджет. Позивач надавав відповідачу нотаріально посвідчені довіреності на розпорядження своїми банківськими рахунками та коштами, що на них зберігались, а також нотаріально засвідчені довіреності на керування та розпорядження своїми автомобілями, вони разом подорожували та відпочивали, тривалий час мешкали за межами України. Останні роки сумісного життя позивач разом з відповідачем та дітьми мешкали у Австрії. Датою припинення фактичних шлюбних відносин позивач вважає 29 квітня 2015 року, саме цього дня позивач прилетів із-за кордону до Києва (аеропорт Бориспіль). По дорозі до м. Києва позивач на власному автомобілі потрапив у дорожньо-транспортну пригоду, в результаті якої отримав тяжкі тілесні ушкодження. Наслідком отриманих травм стало довготривале лікування у лікарнях м. Києва та отримання другої групи інвалідності. Об`єктами спільного майна подружжя є майно, придбане сторонами протягом періоду з травня 2006 року по 29.04.2015 року. Нерухоме майно, яке є предметом цього спору, зареєстроване на ОСОБА_5 , однак це майно придбано під час перебування позивача та відповідача у шлюбі, отже, це майно є їхньою спільною сумісною власністю.

Згідно з протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 23.04.2018 року справу було передано судді Печерського районного суду м. Києва ОСОБА_9 .

На виконання ч. 6 ст. 187 ЦПК України, 24.04.2018 року судом було зроблено запит до органу реєстрації місця перебування та місця проживання відповідача щодо надання інформації про зареєстроване місце проживання (перебування) такої фізичної особи.

Ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 14.05.2018 року позовну заяву ОСОБА_1 було залишено без руху та надано позивачу строк для усунення недоліків позовної заяви.

18.07.2018 року позивач усунув недоліки позовної заяви.

Ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 30.07.2018 року в порядку загального позовного провадження відкрито провадження у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_5 про поділ спільного майна подружжя та підготовче засідання у справі призначено на 19.09.2018 року.

У зв`язку із надходженням апеляційної скарги 07.09.2018 року на ухвалу Печерського районного суду м. Києва від 30.07.2018 року, 12.09.2018 року справу направлено для розгляду в апеляційному порядку до Апеляційного суду м. Києва.

28.11.2018 року справа повернулась до Печерського районного суду м. Києва з постановою Київського апеляційного суду від 14.11.2018 року, якою ухвалу Печерського районного суду м. Києва від 30.07.2018 року залишено без змін. Підготовче засідання у справі призначено на 06.03.2019 року.

06.03.2019 року справу знято зі складу, у зв`язку перебуванням судді на лікарняному, та наступне підготовче засідання призначено на 03.09.2019 року.

06.03.2019 року на адресу Печерського районного суду м. Києва від представника ОСОБА_5 - адвоката Головка Д.В. надійшов відзив на позовну заяву, в якому він просив відмовити в задоволенні позову. Так, представник відповідача зазначив, що позивач свідомо приховав інформацію про те, що відповідач тривалий час проживає у м. Відні, з метою швидкого розгляду справи та без присутності відповідача для власної користі, а також позивач приховав від суду наявність постанови районного суду району Дьоблінг від 13.01.2017 року у справі про опіку № 1 Р8 70/16 а-70, згідно з якою ОСОБА_1 був позбавлений права на опіку над неповнолітнім ОСОБА_10 . Права одноособової опіки над дитиною передані матері ОСОБА_11 . У мотивувальній частині постанови також зазначено, що неповнолітня ОСОБА_12 є біологічною дочкою ОСОБА_5 та ОСОБА_1 . Неповнолітній ОСОБА_13 є біологічним сином ОСОБА_5 , а ОСОБА_1 визнав батьківство ОСОБА_14 в Україні, хоча він не є біологічним батьком. Також представник ОСОБА_5 - адвокат Головко Д.В. подав заяву про застосування позовної давності.

Крім того, 06.03.2019 року на адресу Печерського районного суду м. Києва від представника ОСОБА_5 - адвоката Головка Д.В. надійшла заява про застосування строків позовної давності.

Протокольною ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 03.09.2019 року, у зв`язку із неявкою в судове засідання відповідача, на підставі п. 1 ч. 2 ст. 198, п. 1 ч. 2 ст. 223 ЦПК України, підготовче засідання було відкладено до 09.12.2019 року.

09.12.2019 року на адресу Печерського районного суду м. Києва від позивача надійшло клопотання про відкладення розгляду справи.

Протокольною ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 09.12.2019 року у зв`язку задоволенням клопотання позивача про відкладення, підготовче засідання було відкладено до 01.04.2020 року.

01.04.2020 року на адресу Печерського районного суду м. Києва від представника відповідача та позивача надійшли клопотання про відкладення розгляду справи.

Протокольною ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 01.04.2020 року, у зв`язку із задоволенням клопотань про відкладення розгляду справи, на підставі п. 3 ч. 2 ст. 198 ЦПК України, підготовче засідання було відкладено до 06.08.2020 року.

06.08.2020 року на адресу Печерського районного суду м. Києва від представника позивача - адвоката Чепурди П.І. надійшло клопотання про відкладення розгляду справи.

06.08.2020 року справу знято зі складу, у зв`язку із перебуванням судді у відрядженні, підготовче засідання призначено на 24.11.2020 року.

24.11.2020 року на адресу Печерського районного суду м. Києва від представника позивача - адвоката Костишеної В.Л. надійшло клопотання про відкладення розгляду справи.

Протокольною ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 24.11.2020 року, у зв`язку із неявкою в судове засідання учасників справи та задоволенням клопотання представника позивача про відкладення розгляду справи, на підставі п. 3 ч. 2 ст. 198 ЦПК України, підготовче засідання було відкладено до 12.04.2021 року.

12.04.2021 року на адресу Печерського районного суду м. Києва від представника позивача - адвоката Костишеної В.Л. надійшло клопотання про відкладення розгляду справи.

Протокольною ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 12.04.2021 року, у зв`язку із неявкою в судове засідання учасників справи та задоволенням клопотання представника позивача про відкладення розгляду справи, на підставі п. 3 ч. 2 ст. 198 ЦПК України, підготовче засідання було відкладено до 17.08.2021 року.

31.05.2021 року на адресу Печерського районного суду м. Києва від представника відповідача - адвоката Головка Д.В. надійшла заява про відшкодування витрат на професійну правничу допомогу.

17.08.2021 року на адресу Печерського районного суду м. Києва від представника позивача - адвоката Костишеної В.Л. та представника відповідача - адвоката Бельмаса Л.О. надійшли заяви про закриття підготовчого засідання.

Ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 17.08.2021 року підготовче провадження у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_5 про поділ спільного майна подружжя закрито та справу призначено до судового розгляду по суті в загальному позовному провадженні на 08.12.2021 року.

08.12.2021 року справу знято зі складу, у зв`язку із перебуванням судді на лікарняному, судове засідання призначено на 21.03.2022 року.

21.03.2022 року справу знято зі складу, у зв`язку із наявністю загрози життю, здоров`ю та безпеці учасників справи, суддів та працівників апарату суду через військову агресію Російської Федерації проти України, судове засідання призначено на 18.10.2022 року.

Позивач та його представники в судовому засіданні підтримали позовні вимоги з викладених у позовній заяві підстав та просили їх задовольнити.

Представник відповідача в судовому засіданні щодо задоволення позову заперечував з викладених у відзиві підстав та просив в позові відмовити.

Вислухавши вступне слово позивача та його представників, представника відповідача, дослідивши письмові докази у справі у їх сукупності, всебічно та повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи та вирішення спору по суті, суд вважає, що позов не підлягає задоволенню, з огляду на наступне.

Суд встановив, що ІНФОРМАЦІЯ_1 у ОСОБА_1 та ОСОБА_5 народилась донька ОСОБА_7 , що підтверджується свідоцтвом про народження від 20.12.2007 року серії НОМЕР_1 , виданим Відділом реєстрації актів цивільного стану Дніпровського управління юстиції у м. Києві, у якому батьком ОСОБА_7 зазначено ОСОБА_1

04.06.2010 року між ОСОБА_15 , як продавцем, та ОСОБА_6 , як покупцем, був укладений договір купівлі-продажу квартири за умовами якого покупець набула у власність квартиру АДРЕСА_2 , а також договір купівлі-продажу машиномісця за умовами якого покупець набула у власність машиномісце № 8 в підземному автопаркінгу за зазначеною адресою.

ІНФОРМАЦІЯ_2 у ОСОБА_1 та ОСОБА_5 народився син ОСОБА_8 , що підтверджується свідоцтвом про народження від 04.01.2011 року серії НОМЕР_2 , виданим Відділом реєстрації актів цивільного стану Печерського управління юстиції у м. Києві, у якому батьком ОСОБА_8 зазначено ОСОБА_1

13.12.2012 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «МАБУСТ», як продавцем, та ОСОБА_5 , як покупцем, був укладений договір купівлі-продажу квартири за умовами якого покупець набула у власність квартиру АДРЕСА_1 .

До позовної заяви позивач додав дві довіреності від 22.09.2010 року, та довіреність від 01.03.2011 року, згідно з якими він уповноважив ОСОБА_5 на розпорядження його рахунками, відкритими в Публічному акціонерному товаристві «Універсал Банк».

Також позивач надав довідки від 12.03.2012 року та від 09.04.2012 року, згідно з якими на його рахунку у Публічному акціонерному товаристві «Універсал Банк» на вказані дати знаходилися суми коштів 293 612,88 дол. США та 321 087,38 дол. США відповідно.

Частиною другою статті 3 СК України визначено, що сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки.

Відповідно до частин першої та другої статті 21 СК України шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у державному органі реєстрації актів цивільного стану. Проживання однією сім`єю жінки та чоловіка без шлюбу не є підставою для виникнення у них прав та обов`язків подружжя.

Згідно з частиною першою статті 36 СК України, шлюб є підставою для виникнення прав та обов`язків подружжя.

Відповідно до статті 74 СК України, якщо жінка та чоловік проживають однією сім`єю, але не перебувають у шлюбі між собою, майно, набуте ними за час спільного проживання, належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено письмовим договором між ними. На майно, що є об`єктом спільної сумісної власності жінки та чоловіка, які не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, поширюються положення глави 8 цього Кодексу.

При застосуванні статті 74 СК України, що регулює поділ майна осіб, які проживають у фактичних шлюбних відносинах, судам необхідно враховувати, що правило зазначеної норми поширюється на випадки, коли чоловік та жінка не перебувають у будь-якому іншому шлюбі і між ними склалися усталені відносини, що притаманні подружжю.

Проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу є спеціальною (визначеною законом) підставою для виникнення у них певних прав та обов`язків.

Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Касаційний цивільний суд у складі Верховного Суду у постанові від 03 червня 2021 року у справі № 748/1943/19 (провадження № 61-5155св20) дійшов правого висновку про те, що для визначення осіб як таких, що перебувають у фактичних шлюбних відносинах, для вирішення майнового спору на підставі статті 74 СК України, суд повинен встановити факт проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу в період, протягом якого було придбано спірне майно.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 03 липня 2019 року у справі № 554/8023/15-ц (провадження № 14-130цс19) вказувала на те, що вирішуючи спір про поділ майна, необхідно як установити як обсяг спільного нажитого майна, так і з`ясувати час та джерела його придбання, а вирішуючи питання про встановлення факту проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу, суд має установити факти: спільного проживання однією сім`єю; спільний побут; взаємні права та обов`язки.

Належними та допустимими доказами проживання чоловіка та жінки однією сім`єю без реєстрації шлюбу є, зокрема докази: спільного проживання, ведення спільного господарства, наявності у сторін спільного бюджету, проведення спільних витрат, придбання майна в інтересах сім`ї, наявності між сторонами подружніх взаємних прав та обов`язків, інших доказів які вказують на наявність встановлених між сторонами відносин притаманних подружжю.

Слід зазначити, що факт спільного проживання сам по собі, без доведення факту ведення спільного господарства, наявності спільного бюджету та взаємних прав і обов`язків, притаманних подружжю, не може свідчити про те, що між сторонами склались та мали місце, протягом вказаного періоду часу, усталені відносини, які притаманні подружжю.

За відсутності правових підстав для задоволення позовних вимог про встановлення факту спільного проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу, відсутні і підстави, передбачені статтею 74 СК України вважати майно таким, що належить на праві спільної сумісної власності сторонам, як жінці та чоловікові, які проживають однією сім`єю, але не перебувають у шлюбі між собою.

Визнання майна таким, що належить на праві спільної сумісної власності жінці та чоловікові, які проживають однією сім`єю, але не перебувають у шлюбі між собою, відбувається шляхом встановлення факту проживання однією сім`єю, ведення спільного побуту, виконання взаємних прав та обов`язків.

Відповідно до ст. ст. 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно з частиною першою статті 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Як визначено у ч. ч. 1, 2 ст. 77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Відповідно до частини другої статті 78 ЦПК України, обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Згідно із статтею 80 ЦПК України, достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Частиною першою статті 89 ЦПК України визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Звертаючись до суду з цим позовом позивач посилався на обставини проживання з відповідачкою з травня 2006 року по квітень 2015 року однією сім`єю. При цьому, позивач вказував на те, що ці обставини будуть підтвердженні показами свідків, а також зазначив, він надав відповідачу нотаріально засвідчені довіреності на розпорядження своїми банківськими рахунками та коштами, що на них зберігались, а також нотаріально засвідчені довіреності на керування та розпорядження своїми автомобілями, вони разом подорожували та відпочивали, тривалий час мешкали за межами України.

Однак, під час судового розгляду позивач не заявляв клопотань про виклик свідків.

Належні письмові докази, які підтверджували б доводи позивача щодо існування між ним та відповідачем відносин, притаманних подружжю, ведення спільного господарства, наявності спільного бюджету та побуту, та придбання спірного житлового будинку за їх спільні сумісні кошти або спільною працею у матеріалах справи відсутні. При цьому, наявність доказів про придбання турів на відпочинок за кордоном та довіреностей на розпорядження коштами на банківських рахунках позивача не свідчать про існування між сторонами відносин, притаманних подружжю.

Наявність у сторін спільних дітей самі по собі також не свідчить про утворення родини та спільність побуту.

Таким чином, на виконання процесуального обов`язку щодо доведення обставини справи, позивач не довів належними та допустимими доказами факт його з відповідачем спільного проживання з травня 2006 року по квітень 2015 року однією сім`єю.

В оцінці спірних правовідносин суд також враховує, що згідно з пунктами 1.7 договорів купівлі-продажу квартири та машиномісця від 04.06.2010 року покупець придбає квартиру у особисту власність за особисті кошти, оскільки на момент укладення цих договорів у зареєстрованому шлюбі та/або у фактичних шлюбних відносинах не перебуває, що підтверджується його заявою, зміст якої доведено до відома продавця.

Відповідно до п. 3.5 договору купівлі-продажу квартири 13.12.2012 року покупець заявляє, що в шлюбі не перебуває, грошові кошти за які купляється квартира, не є об`єктом спільної власності та є особистою приватною власністю покупця.

Доказів на підтвердження того, що вказані договори визнані недійсними матеріали справи не містять.

Аналізуючи викладене, суд вважає, що правові підстави вважати, що спірне майно є спільним майном подружжя, відсутні, відтак таке майно не підлягає поділу між позивачем та відповідачем.

За таких обставин, суд вважає, що позовні вимоги є необґрунтованими та задоволенню не підлягають.

Статтею 133 ЦПК України передбачено, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: 1) на професійну правничу допомогу; 2) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; 3) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; 4) пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду.

Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Згідно п. 2 ч. ст. 141 ЦПК України, інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі відмови в позові - на позивача.

Оскільки в позові відмовлено, а учасники справи не надали доказів на підтвердження понесення судових витрат, тому судові витрати, які підлягають розподілу між сторонами, відсутні.

На підставі викладеного, відповідно до ст. ст. 57, 60, 61, 62, 69, 70-72 Сімейного кодексу України, керуючись ст. ст. 3, 4, 12, 13, 19, 76-81, 133-141, 259, 263-265, 273, 354, 355, п.п. 15.5 п. 15 Розділу ХІІІ Перехідні положення Цивільного процесуального кодексу України, суд, -

ВИРІШИВ:

В позові ОСОБА_1 до ОСОБА_5 про поділ спільного майна подружжя - відмовити.

Рішення суду може бути оскаржене шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Апеляційні скарги на рішення подаються учасниками справи до Київського апеляційного суду через Печерський районний суд м. Києва, а з початку функціонування Єдиної інформаційно-телекомунікаційної системи безпосередньо до апеляційного суду, матеріали справи витребовуються та надсилаються судами за правилами, що діяли до набрання чинності Цивільним процесуальним кодексом України в редакції від 15.12.2017 року.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст судового рішення складений та підписаний 31.10.2022 року.

Суддя І.В. Григоренко