Справа № 466/5595/20
Провадження № 2/466/203/22
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

28 листопада 2022 року Шевченківський районний суд м. Львова в складі:

головуючої - судді Зими І.Є.

при секретарі Колодій Я.П.

з участю позивача ОСОБА_1

представника позивача ОСОБА_2

відповідачки ОСОБА_3

представника відповідачки ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в порядку загального позовного провадження, цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про поділ житлового будинку та земельної ділянки в натурі, -

в с т а н о в и в:

27.07.2020р., ОСОБА_1 звернувся до суду з заявою, в якій остаточно уточнивши свої вимоги , просив ухвалити рішення, яким встановити наступний порядок виділу нерухомого майна , будинковолодіння АДРЕСА_1 між співвласниками. Зокрема, виділити в натурі у власність позивача 1/2 частку в спільній частковій власності в будинковолодінні, а саме: житловий будинок літ. «А А"» (площа - 80 кв. м. ) ; 1/2 кухні-сарай літ «Б», 1/2 вбиральні літ «Г», 1/2 воріт № 1, 1/2 вимощення, огорожу № 4, огорожу № 5, 1/2 колодязя літ «К», що становить 56/100 будинковолодіння. Крім того виділити в натурі у власність ОСОБА_1 , 1/2 частку в спільній частковій власності у земельній ділянці, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , а саме: частину земельної ділянки загального користування площею 0,01785 га, земельну ділянку № НОМЕР_1 площею 0,0094 га, що розташована в межах: від т. 2 до т. 12 -21,67 м, від т. 12 дот. 20 - 4,73 м, від т. 20 до т. 11 21,59 м, від т. 11 до т. 2 - 3,98 м.; земельну ділянку № НОМЕР_2 площею 0,0185 га, що розташована в межах: від т. 13 до т. 4 - 10, 60 м, від т. 4 до т. 5 - 21, 25 м, від т. 5 до т. 14 - 5, 37 м, від т. 14 до т. 23 - 2,92 м, від т. 23 до т. 22 - 0,69 м, від т. 22 дот. 21 -28,76 м. Також встановити спільне користування земельною ділянкою за вказаною адресою, площею 0,0357 га із зазначенням меж. Судові витрати покласти на відповідача.

Свої вимоги мотивує тим, що йому на праві спільної часткової власності належить 1/2 частина будинку разом із господарськими будівлями та спорудами, а також 1/2 частина земельної ділянки площею 0, 0915 га, за вказаною адресою . Спірним майном він володіє спільно із сестрою , ОСОБА_3 , відповідно до свідоцтв про право на спадщину за законом по смерті їх батька. Між ними склались неприязні стосунки, вони не могли домовитись про поділ спадкового майна, відтак змушений звернутись до суду із заявленими вимогами.

Спірний будинок з цегляною житловою надбудовою та з цегляною житловою надбудовою в цілому складається із семи кімнат (житловою площею 100,5 кв. м.), двох кухонь, літньої кухні-сараю, гаражу, вбиральні, сараю, воріт, огорожі, хвіртки, вимощення, колодязя. Загальна площа будинку становить 158,3 кв.м.

Між сторонами склався порядок користування нерухомим майном, тому з врахуванням такого, просить провести реальний поділ вказаного будинку, господарських будівель та земельної ділянки по Варіанту № 1А висновку № 12698/18-44/15818-15820/19-43/31260/19-49 від 28.11.2019р., будівельно-технічної та земельно-технічної експертизи, проведеної Київським НДІСЕ.

Вказаний варіант, на думку позивача, найбільше відповідатиме охоронюваним законом правам та інтересам сторін, найточніше відповідає ідеальним часткам сторін, виключає необхідність проведення складних будівельних робіт, переобладнання, а також фактично не змінює існуючий між співвласниками тривалий час порядок користування будинковолодінням та земельної ділянки.

Провадження у справі відкрито ухвалою судді від 03.08.2020р.

20.06.2022р. відповідачка подала відзив на уточнену позовну заяву , в якому позовні вимоги повністю заперечила. Зазначає, що після смерті батьків, брат ОСОБА_1 фактично захопив майже 70 відсотків спадкового майна будинковолодіння по АДРЕСА_1 . На її прохання добровільно розділити порівну спадкове майно та встановити порядок користування земельною ділянкою позивач не реагував.

Відповідач також не погоджується із запропонованим варіантом 1А поділу будинку, згідно висновку експертизи КНДІСЕ від 28.11.2019р. Зазначає, що експертом було надано відповідь лише на одне з п`яти питань, не проведено конкретний розподіл, залишено господарські споруди у спільному користуванні, не виділено її конкретної частки майна, яка їй належить по праву власності після смерті батька. Крім того, запропонований варіант поділу не включає все майно, яке вони успадкували. Позивачем замовчено про 1/4 успадкованого ними майна по АДРЕСА_2 , яким він користується одноосібно.

Згідно даного висновку, відповідачці не надано доступу до 1/2 воріт № 1, що фактично блокує виїзд та заїзд до будинку. Також, на території виділеної їй санітарної зони є самочинно збудовані позивачем конюшні, за якими знаходиться паркан, а за ним бетонні опори для ліній електропередач. Між тим, позивач запропонував виділити їй саме ту частину землі, на якій знаходяться його конюшні, а для себе обрав іншу частину, до складу якої входять ворота №1, до яких їй доступу не надано. Незрозумілим для відповідача є те, яким чином можливо користуватись двом власникам 1/2 гаража, 1/2 літньої кухні, адже у висновку експерта не зазначено, яка саме частина кухні визначена в її користування, а яка позивачу. Наразі літня кухня і гараж є в одноосібному користуванні позивача. Крім того, експертами опущено сарай Д, не враховано його вартість, не проіндексовано, і таким чином занижено вартість, що має вагомий вплив на розрахунок грошових компенсацій співвласникам.

Також відповідачка зазначає, що Шевченківським судом розглядалась справа за її позовом до ОСОБА_1 про поділ успадкованого майна (цивільна справа № 466/9934/15), в процесі розгляду якої за ухвалою суду проводилась експертиза ТЗОВ ГалСвіт №004/20 від 24 квітня 2020 року. На її думку, варіант 4 саме цього висновку визначає конкретний поділ і пропонує виділити в натурі з максимально можливою ізоляцією у відповідності до часток успадковане майно. Відтак просить здійснити поділ будинку та земельної ділянки, згідно якого ОСОБА_3 буде володіти 52/100 частиною , а вона - 48/100, та їй буде належати грошова компенсація в сумі 25 922 грн., яку має сплатити ОСОБА_3 .

Ухвалою суду від 12.07.2022р. закрито підготовче провадження та справу призначено до судового розгляду.

В судовому засіданні позивач ОСОБА_1 та його представник ОСОБА_2 уточнені позовні вимоги підтримали в повному обсязі, надавши пояснення, аналогічні, викладеним в заяві, просили такий задовольнити.

Відповідач ОСОБА_3 та її представник , ОСОБА_4 , в судовому засіданні позов заперечили, зіславшись на обставини та факти, викладені у відзиві на позовну заяву.

Заслухавши пояснення сторін по справі та їх представників, дослідивши матеріали справи, з`ясувавши дійсні обставини справи та перевіривши їх доказами, суд дійшов наступного висновку.

Згідно ч. 1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Згідно з ч. 3 ст. 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим кодексом.

Відповідно до положень, викладених у ст. ст. 13, 81 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

У ст. 76 ЦПК України зазначено, що доказами є будь - які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно з вимогами статті 264 ЦПК України, під час ухвалення рішення суд вирішує, чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи; та докази на їх підтвердження.

Судом встановлено, що сторонам по справі ОСОБА_1 та ОСОБА_3 на праві спільної часткової власності належить будинок по АДРЕСА_1 разом із господарськими будівлями та спорудами, а також земельна ділянка, площею 0,0915 га, що під вказаним будинком.

Вказану нерухомість сторони отримали у спадок по смерті батька ОСОБА_5 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Так, згідно свідоцтва про право на спадщину за законом (а.с. 46), виданого 26.05.2015 р. державним нотаріусом Четвертої Львівської державної нотаріальної контори, ОСОБА_1 є власником 1/2 частини житлового будинку зі всіма господарськими будівлями та спорудами на АДРЕСА_1 , який складається з житлового будинку, позначеного в плані літ А-1, з цегляною прибудовою, позначеною в плані літ А-1, в цілому складається з семи кімнат житловою площею 100,5 кв.м. та двох кухонь. Загальна площа будинку становить 158,3 кв.м., до будинку відносяться літня кухня сарай Б, гараж Г, вбиральня Г, сарай Д, ворота №1, огорожі №2-5, хвіртки №6, вимощення 1, колодязь к. Самовільні споруди у свідоцтво не ввійшли.

Вказане також стверджується витягом про реєстрацію в Спадковому реєстрі № 40486303 від 26.05.2015 р. (а.с. 47) та витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності № 38078017 від 26.05.2015 р. (а.с. 48).

Згідно свідоцтва про право на спадщину за законом (а.с. 53), виданого 26.05.2015 р. державним нотаріусом Четвертої Львівської державної нотаріальної контори, ОСОБА_1 є власником 1/2 земельної ділянки пл. 0,0915 га, переданої для обслуговування будинку на АДРЕСА_1 , кадастровий номер :11:008:0128. Вказана інформація також відображена у витягу про реєстрацію в Спадковому реєстрі № 40486840 від 26.05.2015 р. (а.с. 54) та у витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності № 38081132 від 26.05.2015 р. (а.с. 55).

Другим співвласником 1/2 частини вказаного майна є відповідач ОСОБА_3 .

Згідно з ч. 1 ст. 317 ЦК України власнику майна належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном.

Статтею 319 ЦК України визначено, що власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь - які дії, які не суперечать закону. При здійсненні своїх прав та виконанні обов`язків власник зобов`язаний додержуватися моральних засад суспільства. Усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення своїх прав.

Відповідно до ст. 355 ЦК України, майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно). Майно може належати особам на праві спільної часткової або на праві спільної сумісної власності.

Спільна власність вважається частковою, якщо договором або законом не встановлена спільна сумісна власність на майно.

Згідно зі ст. 356 ЦК України власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю.

Співвласникам, як і кожному окремому власнику речі, належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном, що належить їм на праві спільної часткової власності.

Отже, право спільної часткової власності - це право двох і більше осіб за своїм розсудом володіти, користуватися, розпоряджатися належним їм у певних частках майном, яке складає єдине ціле.

Кожен учасник спільної часткової власності володіє не часткою майна в натурі, а часткою в праві власності на спільне майно в цілому. Ці частки є ідеальними й визначаються відповідними процентами від цілого чи у дробовому вираженні.

Відповідно до ст.,ст. 358, 364 ЦК України кожен із співвласників спільної гласності має право на виділ у натурі частки, що є у спільній власності.

При цьому, відповідно до ч. 3 ст. 364 ЦК України у разі виділу співвласником у натурі частки із спільного майна для співвласника, який здійснив такий виділ, право спільної часткової власності на це майно припиняється. Така особа набуває право власності на виділене майно, і у випадку, встановленому законом, таке право підлягає державній реєстрації.

У частинах першій, третій статті 364 ЦК України передбачено право співвласника на виділ у натурі частки з майна, що є у спільній частковій власності. У разі виділу співвласником у натурі частки із спільного майна для співвласника, який здійснив такий виділ, право спільної часткової власності на це майно припиняється. Така особа набуває право власності на виділене майно, і у випадку, встановленому законом, таке право підлягає державній реєстрації.

У постанові Верховного Суду України від 03 квітня 2013 року в справі № 6-12цс13 зроблено висновок, що «у разі виділу співвласник отримує свою частку у майні в натурі і вибуває зі складу учасників спільної власності. За всіма іншими співвласниками спільна власність при виділі частки зберігається. На відміну від виділу, за якого право власності припиняється лише для того співвласника, частка якого виділяється зі спільної власності, у разі поділу спільна часткова власність припиняється для всіх її учасників (стаття 367 ЦК України).

Виділ часток (поділ) жилого будинку, що перебуває у спільній частковій власності, є можливим, якщо кожній зі сторін може бути виділено відокремлену частину будинку зі самостійним виходом (квартиру) або у разі, коли є технічна можливість переобладнання будинку в ізольовані квартири, які за розміром відповідають розміру часток співвласників у праві власності.

Якщо виділ (поділ) технічно можливий, але з відхиленням від розміру ідеальних часток співвласників з урахуванням конкретних обставин, поділ (виділ) може бути проведений зі зміною ідеальних часток і присудженням грошової компенсації співвласнику, частка якого зменшилась.

Відтак визначальним для виділу частки або поділу будинку в натурі, який перебуває у спільній частковій власності, є не порядок користування будинком, а розмір часток співвласників та технічна можливість виділу частки або поділу будинку відповідно до часток співвласників».

У постанові Верховного Суду України від 04 грудня 2013 року у справі № 6- 130цс13 зазначено, що «частиною першою статті 364 ЦК України передбачено право співвласника на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній частковій власності. За змістом цієї норми виділ частки зі спільного майна - це перехід частини цього майна у власність учасника спільної власності пропорційно його частки в праві спільної власності й припинення для цієї особи права на частку у спільному майні».

З такими висновками погодилась Велика Палата Верховного Суду в постанові від 25 березня 2020 року у справі № 307/3957/14-ц (провадження № 14-43цс20).

Аналогічний правовий висновок висловлено в постанові Верховного Суду від 03.03.2021 року в справі № 295/451/16-ц.

Згідно із ст. 367 ЦК України майно, що є у спільній частковій власності, може бути поділене в натурі між співвласниками за домовленістю між ними. У разі поділу спільного майна між співвласниками право спільної часткової власності на нього припиняється.

Відповідно до положень Постанови Пленуму Верховного Суду України "Про практику застосування судами законодавства, що регулює право приватної власності громадян за жилий будинок" №7 від 04.10.1991 р.: При вирішенні справ про виділ в натурі часток жилого будинку, що є спільною частковою власністю, судам належить мати на увазі, що це можливо, якщо кожній із сторін може бути виділено відокремлену частину будинку з самостійним виходом.

Виділ також може мати місце при наявності технічної можливості переобладнати приміщення в ізольовані квартири.

У спорах про поділ будинку в натурі учасникам спільної часткової власності на будинок може бути виділено відокремлену частину будинку, яка відповідає розміру їх часток у праві власності.

Якщо виділ технічно можливий, але з відхиленням від розміру часток кожного власника, суд з врахуванням конкретних обставин може провести його зі зміною у зв`язку з цим стосовно до ст. 119 ЖК ідеальних часток і присудженням грошової компенсації учаснику спільної власності, частка якого зменшилась.

У тих випадках, коли для поділу необхідне переобладнання та перепланування будинку, він проводиться при наявності дозволу на це виконкому місцевої ради.

При поділі жилого будинку суд зобов`язаний зазначити в рішенні, яка відокремлена -(ізольована після переобладнання) частина будинку конкретно виділяється і яку частку в будинку вона складає, а також, які підсобні будівлі передаються власнику.

Позивач, обгрунтовуючи свої вимоги, покликається на висновок експертизи №12698/18-44/15818-15820/19-49 від 28.11.2019 р. Київського науково-дослідного інституту судових експертиз, а саме на варіант 1А запропоновано поділу, як це зазначено в позовних вимогах.

Вивчивши запропонований позивачем варіант поділу, та, враховуючи розміри часток співвласників, технічну можливість поділу будинку та господарських споруд, а також встановлений порядок користування будинковолодінням по АДРЕСА_1 між співвласниками, суд не може погодитись із запропонованим варіантом поділу, виходячи з наступного.

Відповідачці ОСОБА_3 не надано доступу до 1/2 частини воріт № 1, щоб мати можливість виїзду на АДРЕСА_2 . Тобто це буде блокувати в`їзд та виїзд з будинку, оскільки територія від гаражу до воріт проходить через площу 0,0130 санітарної зони.

Крім того, на виділеній відповідачці санітарній зоні знаходяться самовільно збудовані позивачем господарські споруди.

Також в запропонованому варіанті зазначено, що сторонам виділяється по 1/2 частині літньої кухні, гаражу, воріт та вбиральні. Однак не вказано, які саме частини цих приміщень визначені в користування позивача, а які у відповідача, що робить незрозумілим яким чином сторони будуть користуватись цими приміщеннями.

У висновку експертизи №12698/18-44/15818-15820/19-49 від 28.11.2019 р. не включено усього майна, що підлягає розподілу. А саме, експертами не зазначено про сарай Д, не враховано його вартість, не проіндексовано, таким чином занижена вартість, що має вагомий вплив на розрахунок грошових компенсації співвласникам в майбутньому.

Виходячи з аналізу змісту норм статей 183, 358, 364, 379, 380, 382 ЦК України слід дійти висновку, що виділ часток (поділ) жилого будинку, що перебуває у спільній частковій власності є можливим, якщо кожній зі сторін може бути виділено відокремлену частину будинку із самостійним виходом (квартиру) або у разі, коли є технічна можливість переобладнання будинку в ізольовані квартири, які за розміром відповідають розміру часток співвласників у праві власності.

Якщо виділ (поділ) технічно можливий, але з відхиленням від розміру ідеальних часток співвласників з урахуванням конкретних обставин, поділ (виділ) може бути проведений зі зміною ідеальних часток і присудженням грошової компенсації співвласнику, частка якого зменшилася.

У тих випадках, коли в результаті поділу (виділу) співвласнику передається частина жилого будинку, яка перевищує його частку, суд стягує з нього відповідну грошову компенсацію і зазначає в рішенні про зміну часток у праві власності на будинок.

Вищевказаним висновком експерта запропонований такий варіант поділу будинковолодіння, яким співвласнику ОСОБА_3 буде виділено менше ідеальної частки (44/100), а ОСОБА_1 56/100 частки, що складає більшу частину. Між тим, жодної інформації щодо грошової компенсацію різниці вартості часток , суду не представлено, а вартість спірного майна, зазначена у висновку, не є ринковою його вартістю на момент вирішення спору судом.

Як зазначалось вище, визначальним для виділу частки або поділу будинку в натурі, який перебуває у спільній частковій власності, є не порядок користування будинком, а розмір часток співвласників та технічна можливість виділу частки або поділу будинку відповідно до часток співвласників.

Згідно ч.1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Частки співвласників визначаються арифметично. Це дає змогу конкретизувати обсяг прав кожного із них у процесі функціонування або припинення спільної часткової власності, а також у разі зміни суб`єктного складу спільної власності і відповідного зменшення або збільшення частки кожного із співвласників. Відтак, у зв`язку з тим, що сторони не дійшли згоди можливого поділу будинку, неможливо визнати за позивачем право власності на ідеальну частку згідно запропонованого ним варіанту.

Крім того, як встановлено в ході судового розгляду, на даний час в повному обсязі не узаконено добудови та надбудови, які були проведені позивачем на території спірного будинковолодіння. Як наслідок, неможливо визначити і реальний поділ спірного будинку та спірної земельної ділянки, на якій знаходяться самочинні забудови.

Враховуючи наведене, оцінивши доводи позивача, належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, встановивши фактичні обставини справи, суд приходить до переконання про відсутність підстав для задоволення позову. .

Керуючись ст. 12, 13, 141, 263-265 ЦПК України, суд ,-

у х в а л и в:

В задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про поділ житлового будинку та земельної ділянки за адресою: АДРЕСА_1 , в натурі - відмовити за безпідставністю.

Позивач: ОСОБА_1 , АДРЕСА_1 , ІПН НОМЕР_3 .

Відповідачка: ОСОБА_3 , АДРЕСА_1 , ІПН НОМЕР_4 .

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Львівського апеляційного суду шляхом подачі протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту рішення апеляційної скарги.

Повний текст судового рішення виготовлено 08 грудня 2022 року.

Суддя І. Є. Зима