Справа № 346/5270/21
Провадження № 22-ц/4808/19/22
Головуючий у 1 інстанції Яремин М. П.
Суддя-доповідач Фединяк
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 лютого 2022 року м. Івано-Франківськ

Івано-Франківський апеляційний суд в складі колегії суддів:

головуючого Фединяка В.Д. (суддя-доповідач)

суддів: Максюти І.О., Василишин Л.В.

серкетаря Петріва Д.Б.,

розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Коломийського міськрайонного суду від 30 листопада 2021 року, ухвалене у складі суді ОСОБА_2 у м. Коломия, повний текст складено 02 грудня 2021 року, у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про зміну розміру аліментів,

ВСТАНОВИВ:

У листопаді 2021 року ОСОБА_1 звернулась в суд з позовом до ОСОБА_3 про зміну розміру аліментів на утримання неповнолітньої дитини.

Позовна заява мотивована тим, що сторони перебували у зареєстрованому шлюбі, в якому народилась дочка ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_1 , яка проживає з матір`ю. Рішенням Коломийського міськрайонного суду від 21.11.2014 року шлюб між сторонами розірвано. Згідно рішення Коломийського міськрайонного суду від 26 листопада 2018 року з ОСОБА_3 стягуються аліменти на утримання дочки в розмірі 1000 грн. Вказує, сума стягуваних аліментів на утримання дитини є недостатньо для її матеріального утримання, оскільки витрати є значними, та позивачу важко самостійно їх оплачувати. Крім того, позивач зазначає, що змінилося її матеріальне становище, адже відповідач не бере участі в оплаті додаткових витрат на утримання дочки, а остання навчається в ліцеї, відвідує різні гуртки, також часто хворіє та їй необхідне належне лікування. Відповідач є працездатним, тому спроможний сплачувати аліменти на утримання дочки в більшому розмірі, ніж визначено попереднім рішенням суду. Просить збільшити розмір аліментів до 3 000 грн щомісячно, до досягнення дитиною повноліття та стягнути 4 000 грн витрат на професійну правничу допомогу.

Рішенням Коломийського міськрайонного суду від 30 листопада 2021 року в задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про зміну (збільшення) розміру аліментів на утримання малолітньої дитини ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням суду ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, в якій ставить питання про скасування оскаржуваного рішення з ухваленням нового рішення про задоволення позову, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права. Зокрема, вказує, що відмовляючи у збільшенні розміру аліментів, судом першої інстанції не враховано, що законодавством передбачено забезпечення виплата аліментів у розмірі не нижче мінімального гарантованого розміру. Крім того, на час ухвалення рішення, матеріали справи не містили даних щодо наявності розміру доходів відповідача, який би позбавляв його можливості сплачувати аліменти в розмірі 3000 грн щомісячно до досягнення дитини повноліття. На думку апелянта, не взято до уваги, що дочка проживає окремо від батька і перебуває на повному утриманні матері, аліменти, визначені попереднім рішенням суду є значно меншими, ніж визначено законодавством. З врахуванням зростання цін на харчування, ліки та речі першої необхідності, визначений попередній розмір аліментів не достатній для забезпечення мінімальних потреб дитини та повноцінного розвитку.

Відзив на апеляційну скаргу у встановлений апеляційним судом строк не надходив.

Відповідно до ч.3 ст.360 ЦПК України, відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

Згідно з п. 1 ч. 4 ст. 274 ЦПК України у порядку спрощеного позовного провадження розглядаються малозначні справи.

За змістом пункту 1 частини шостої статті 19 ЦПК України малозначними справами є справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Відповідно ч.1 ст.369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Згідно з ч. 13 ст. 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється у порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Враховуючи вказане, розгляд справи здійснюється без виклику сторін у порядку спрощеного позовного провадження.

Заслухавши доповідь судді, дослідивши матеріали справи та перевіривши відповідно до ст. 367 ЦПК України наведені у скарзі доводи, колегія суддів дійшла висновку про відхилення апеляційної скарги з таких підстав.

Згідно вимог статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим визнається рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених доказами, які були досліджені в судовому засіданні і які відповідають вимогам закону про їх належність і допустимість, або обставин, що не підлягають доказуванню, а також якщо рішення містить вичерпні висновки суду, що відповідають встановленим на підставі достовірних доказів обставинам, які мають значення для вирішення справи.

Ухвалюючи рішення про залишення без задоволення позовної заяви ОСОБА_1 , суд першої інстанції виходив з того, що останньою не доведено та не надано належних та допустимих доказів, що після постановлення у 2018 році судового рішення про збільшення розміру стягнутих з ОСОБА_3 аліментів на утримання неповнолітньої доньки змінився матеріальний або сімейний стан платника (покращився) або одержувача аліментів (погіршився), виникли інші обставини, що відіграють суттєве значення в житті сторін чи їх малолітньої дочки, і що є підставою для збільшення розміру аліментів, тому суд прийшов до висновку про відсутність підстав для задоволення позову, в зв`язку з чим не підлягають присудженню на користь позивача понесені нею судові витрати

Ухвалене судом першої інстанції рішення відповідає вимогам закону та матеріалам справи.

Відповідно до частини першої статті 352 ЦПК України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково.

Підставами апеляційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Як вбачається із матеріалів справи та встановлено судом, сторони перебували у зареєстрованому шлюбі, який розірвано рішенням Коломийського міськрайонного суду від 21.11.2014 року.

Копією свідоцтва про народження серії НОМЕР_1 підтверджено, що відповідач є батьком, позивач - матір`ю ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_2 (а.с.7).

Рішенням Коломийського міськрайонного суду від 26.02.2018 року з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 збільшено розмір аліментів, які стягуються на утримання малолітньої дитини ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 у твердій грошовій сумі в розмірі з 500 грн на 1 000 грн щомісячно до досягнення повноліття (а.с. 8-10).

Як вбачається із долученої до матеріалів справи виписки із амбулаторної картки амбулаторного (стаціонарного) хворого, ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , рекомендовано: спостереження в кардіолога, гастроентеролога, травматолога педіатра та санаторно-курортне оздоровлення в літній період ( а.с.12).

Згідно з даними довідки № 02-13/97, виданої 25.10.2021 року Коломийським ліцеєм № 2 Коломийськомї міської ради, ОСОБА_4 навчається в 4-му класі вказаного навчального закладу (а.с. 13).

Відповідно до відомостей з Державного реєстру фізичних осіб-платників податків про суми виплачених доходів та утриманих податків, інформація про доходи за період з 1 кварталу 2021 року по 2 квартал 2021 року ОСОБА_1 , станом на 23.10.2021 року відсутня (а.с. 14).

Згідно з довідкою № 495 Тернопільського МРЦЗ від 25.11.2021 року ОСОБА_3 не перебуває на обліку як безробітний в Тернопільському МРЦЗ станом на 25.11.2021 року ( а.с. 31).

Відповідно до відомостей з Державного реєстру фізичних осіб-платників податків про суми виплачених доходів та утриманих податків, інформація про доходи за період з 1 кварталу 2020 року по 3 квартал 2021 року ОСОБА_3 станом на 25.11.2021 року відсутня (а.с. 30).

Згідно з даними розрахунку заборгованості по аліментах, виданого 06.09.2021 року № 68501 державним виконавцем відділу державної виконавчої служби у м.Тернополі Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Івано-Франківськ), щодо стягнення з відповідача на користь позивача аліментів на утримання вказаної дитини, з січня по червень 2021 року ОСОБА_3 сплачено аліменти в сумі по 1200 грн щомісячно; з липня-серпня 2021 року по 1 260 грн щомісячно; станом на 01.09.2021 року наявна переплата в розмірі 893,50 грн (а.с. 32).

Згідно статті 27 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Україною 27 лютого 1991 року, держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального та соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, що виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення умов життя, необхідних для розвитку дитини, в межах своїх здатностей та фінансових можливостей.

Згідно з частиною другою статті 150 СК України батьки зобов`язані піклуватись про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток.

За умовами частин першої та другої статті 155 СК України здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини.

Відповідно до статті 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Відповідно до ч. 1 ст. 192 СК України розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення стану здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

У постанові Верховного Суду України від 05 лютого 2014 року у справі № 6-143цс13 зроблено висновок, що розмір аліментів, визначений рішенням суду, не вважається незмінним. Значне покращення матеріального становища батька може бути підставою для вимоги позивача про збільшення розміру аліментів. СК України передбачає підстави для зміни розміру аліментів, визначеного за рішенням суду, але не пов`язує їх зі способом присудження.

Стаття 192 СК України тільки вказує на можливість зміни раніше встановленого розміру аліментів за наявності доведених в судовому порядку підстав, а саме: зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

З огляду на відсутність імперативної заборони змінювати розмір аліментів шляхом зміни способу їх присудження, за положеннями статті 192 СК України зміна розміру аліментів може мати під собою зміну способу їх присудження (зміна розміру аліментів, стягнутих за рішенням суду у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини на розмір аліментів, визначений у певній твердій грошовій сумі та навпаки). Отже, у спірних правовідносинах підлягає застосуванню не тільки стаття 192 СК України, але й низка інших норм, присвячених обов`язку батьків утримувати своїх дітей (стаття 182 «Обставини, які враховуються судом при визначенні розміру аліментів», стаття 183 «Визначення розміру аліментів у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини», стаття 184 «Визначення розміру аліментів у твердій грошовій сумі»).

Статтею 182 СК України передбачено, що при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення.

Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Збільшення розміру аліментів ОСОБА_1 пов`язує з погіршенням її матеріального стану та покращенням матеріального стану платника аліментів ОСОБА_3 .

Аналіз правової позиції викладеної зазначеної в постанові від 28 травня 2021 року (справа № 715/2073/20) Верховного Суду у відповідності до якої: «встановивши всі фактичні обставини справи та дослідивши зібрані у справі докази, суд прийшов до обґрунтованого висновку про наявність підстав для відмови у задоволенні позову ОСОБА_1, оскільки належними та допустимими доказами позивачем не підтверджено погіршення її майнового стану та покращення майнового стану, що є підставою для збільшення розміру аліментів».

Відповідно до ч. 4 ст. 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Позивач не надала суду жодних доказів того, що її майновий стан погіршився настільки та покращився майновій стан відповідача, що дозволяє останньому виплачувати аліменти у більшому розмірі ніж визначений судовим рішенням.

Отже, суд першої інстанції, відмовляючи у задоволенні позову дійшов вірного висновку, що у даному випадку підстави для задоволення позову відсутні у зв`язку з не доведенням позивачем погіршення її майнового стану та покращенням майнового стану платника аліментів, що дозволяє йому їх сплачувати у більшому розмірі ніж визначеному судом розмірі.

Суд відхиляє доводи апеляційної скарги про сплату позивачем аліментів у розмірі нижчому за визначений законодавством для дитини відповідного віку, оскільки Законом України від 03 липня 2018 року № 2475-VIII частину першу статті 71 Закону України «Про виконавче провадження» доповнено абзацом другим, яким передбачено, що виконавець стягує з боржника аліменти у розмірі, визначеному виконавчим документом, але не менше мінімального гарантованого розміру, передбаченого Сімейним кодексом України. Тобто законодавством передбачений механізм, який надає можливість забезпечити виплату аліментів у розмірі не нижче мінімального гарантованого розміру, передбаченого СК України навіть при наявності постановлених раніше судових рішень про стягнення аліментів у розмірі, нижчому ніж мінімальний гарантований розмір аліментів, встановлений законом на час стягнення.

З огляду на вищевикладене доводи апеляційної скарги не знайшли свого підтвердження та не дають підстав для висновку про неправильне застосування норм матеріального права та порушення судом норм процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи.

При вирішенні даної справи судом першої інстанції правильно визначили характер правовідносин між сторонами, вірно застосували закон, що їх регулює, повно і всебічно дослідив матеріали справи та надали належну правову оцінку доводам сторін та зібраним у справі доказам.

Інші доводи апеляційної скарги зводяться до незгоди з висновками суду першої інстанції стосовно установлення обставин справи, містять посилання на факти, що були предметом дослідження й оцінки судом першої інстанції, який їх обґрунтовано спростував.

Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (рішення у справі "Проніна проти України", N 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

За змістом статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Оскаржуване рішення відповідає вимогам закону, ґрунтується на засадах верховенства права, принципах справедливості, добросовісності та розумності, підстави для його скасування відсутні.

Частиною тринадцятою статті 141 ЦПК України передбачено, що якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Оскільки апеляційний суд не змінює судове рішення та не ухвалює нове, то в такому разі розподіл судових витрат не проводиться.

Згідно з пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у малозначних справах та у справах з ціною позову, що не перевищує двохсот п`ятдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім випадків, зазначених у цій же нормі ЦПК України.

За правилом пункту 2 частини шостої статті 19 ЦПК України для цілей цього Кодексу малозначними справами є справи незначної складності, визнані судом малозначними, крім справ, які підлягають розгляду лише за правилами загального позовного провадження, та справ, ціна позову в яких перевищує двісті п`ятдесят розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

У відповідності до пункту 3 частини шостої статті 19 ЦПК України малозначними справами є справи про стягнення аліментів, збільшення їх розміру, оплату додаткових витрат на дитину, стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів, індексацію аліментів, зміну способу їх стягнення, якщо такі вимоги не пов`язані із встановленням чи оспорюванням батьківства (материнства).

Частиною четвертою статті 274 ЦПК України передбачено, що в порядку спрощеного позовного провадження не можуть бути розглянуті справи у спорах: 1) що виникають з сімейних відносин, крім спорів про стягнення аліментів та поділ майна подружжя; 2) щодо спадкування; 3) щодо приватизації державного житлового фонду; 4) щодо визнання необґрунтованими активів та їх витребування відповідно до глави 12 цього розділу; 5) в яких ціна позову перевищує п`ятсот розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб; 6) інші вимоги, об`єднані з вимогами у спорах, вказаних у пунктах 1-5 цієї частини.

Малозначна справа є такою в силу своїх властивостей, тому незалежно від того, визнав її такою суд першої інстанції, враховуючи, що частина шоста статті 19 ЦПК України розміщена у Загальних положеннях цього Кодексу, колегія суддів вважає за можливе визнати цю справу малозначною.

Отже зазначена справа є малозначною в силу вимог закону, тому в касаційному порядку оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених п. 2 ч.3 ст.389 ЦПК України.

Керуючись ст.ст. 374, 375, 382-384, 389-391 ЦПК України, апеляційний суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення. Рішення Коломийського міськрайонного суду від 30 листопада 2021 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її підписання і касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків передбачених п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України.

Повний текст складено 22 лютого 2022 року.

Судді: В.Д.Фединяк

І.О.Максюта

Л.В.Василишин