РІШЕННЯ

Іменем України

21.12.2022 року м. Львів

Франківський районний суд м. Львова у складі:

головуючого судді Величка О.В.

за участі секретаря судового засідання Старух Ю.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Львові заяву про ухвалення додаткового рішення в цивільній справі за позовною заявою ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ) до ОСОБА_2 ( АДРЕСА_2 ), треті особи - державний нотаріус П`ятої львівської державної нотаріальної контори Каменцева Марія Олегівна (79044, м. Львів, вул. Г. Чупринки, 69), приватний нотаріус Волинська Людмила Василівна (79044, м. Львів, вул. Сахарова, 15/2), про визнання заповіту недійсним, -

В С Т А Н О В И В:

Рішенням Франківського районного суду м. Львова від 29.11.2022 року позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , треті особи - державний нотаріус П`ятої львівської державної нотаріальної контори Каменцева Марія Олегівна, приватний нотаріус Волинська Людмила Василівна, про визнання заповіту недійсним задоволено.Визнано недійсним заповіт ОСОБА_3 , складений 04 травня 2020 року та посвідчений приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу Волинською Людмилою Василівною 04 травня 2020 року. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 сплачений судовий збір в розмірі 840 (вісімсот сорок) грн. 80 коп.

01.12.2022 року на адресу суду надійшла заява представника позивача - адвоката Бельдій Н.В. про ухвалення додаткового рішення у вказаній справі, відповідно до якої сторона позивача просить стягнути з відповідача понесені судові витрати у розмірі 99023 грн. 80 коп. Вказана сума складається із оплати вартості судової експертизи (33542 грн. 60 коп.), суми судового збору (1281 грн. 20 коп.) за подання позовної заяви та заяви про забезпечення позову, а також витрат на правову допомогу в розмірі (64200 грн.).

Представником відповідача - адвокатом Гордоном І.М. подано до суду клопотання про зменшення розміру судових витрат. Клопотання мотивує тим, що розмір витрат на правову допомогу є неспівмірним із складністю справи, наданим адвокатом обсягом послуг та затраченим ним часом на надання таких послуг. Також просить врахувати, що на даний час відповідач ОСОБА_2 не має роботи і перебивається нерегулярними заробітками.

В судове засідання позивач та його представник не з`явилися, представником подано клопотання про розгляд справи у їх відсутності. Просять вимоги заяви задовольнити.

Представник відповідача в судове засідання не з`явився, просив справу розглядати у його відсутності.

Треті особи в судове засідання не з`явилися, належно повідомлялися про час та місце розгляду справи. Водночас на повідомлення державному нотаріусу П`ятої львівської державної нотаріальної контори щодо призначення судового засідання від П`ятої львівської державної нотаріальної контори надійшла заява про розгляд справи у їх відсутності.

Частиною 4 ст. 270 ЦПК України встановлено, що у разі необхідності суд може викликати сторони або інших учасників справи в судове засідання. Неприбуття у судове засідання осіб, які були належним чином повідомлені про дату, час та місце судового засідання, не перешкоджає розгляду заяви.

З урахуванням обставин, що стали підставою для ухвалення додаткового рішення, суд вважає за можливе розглянути дане питання без участі сторін, які не з`явилися в судове засідання.

У відповідності до положень ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у зв`язку з неявкою в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Дослідивши матеріали клопотання та матеріали справи, суд приходить до наступного висновку.

Відповідно до п.3 ч.1 ст.270 ЦПК України, суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо судом не вирішено питання про судові витрати.

До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: 1) на професійну правничу допомогу; 2) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; 3) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; 4) пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду (ч.3 ст.133 ЦПК України).

Вирішуючи питання про стягнення з позивача витрат на професійну правову допомогу, суд виходить із диспозиції ч.1 ст. 137 ЦПК України, у відповідності до якої, витрати пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

Так, згідно ч.2 ст.137 ЦПК України за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, визначаються згідно з умовами договору про надання правової допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У разі недотримання цих вимог суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.

Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

При вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору (у випадках, коли відповідно до закону досудове вирішення спору є обов`язковим) та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялись.

Згідно з п. 3.2 рішення Конституційного Суду України від 30.09.09 р. № 23-рп/2009 у справі № 1-23/2009 правова допомога є багатоаспектною, різною за змістом, обсягом та формами і може включати консультації, роз`яснення, складення позовів і звернень, довідок, заяв, скарг, здійснення представництва, зокрема в судах та інших державних органах тощо. Вибір форми та суб`єкта надання такої допомоги залежить від волі особи, яка бажає її отримати. Право на правову допомогу - це гарантована державою можливість кожної особи отримати таку допомогу в обсязі та формах, визначених нею, незалежно від характеру правовідносин особи з іншими суб`єктами права.

Отже, з викладеного слідує, що до правової допомоги належать: консультації та роз`яснення з правових питань; складання заяв, скарг та інших документів правового характеру; представництво тощо.

Конституційний Суд України зазначив і про те, що гарантування кожному права на правову допомогу в контексті ч. 2 ст.3, ст.59 Конституції України покладає на державу відповідні обов`язки щодо забезпечення особи правовою допомогою належного рівня. Такі обов`язки обумовлюють необхідність визначення в законах України, інших правових актах порядку, умов і способів надання цієї допомоги.

За змістом положень статті 30 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" від 05 липня 2012 року № 5076-VI гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.

При цьому, суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої ухвалене судове рішення, всі понесені нею витрати на професійну правничу допомогу, якщо, керуючись принципами справедливості та верховенства права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, враховуючи такі критерії, як складність справи, витрачений адвокатом час, значення спору для сторони тощо.

При визначенні суми компенсації витрат, понесених на професійну правничу допомогу, необхідно досліджувати на підставі належних та допустимих доказів обсяг фактично наданих адвокатом послуг і виконаних робіт, кількість витраченого часу, розмір гонорару, співмірність послуг категоріям складності справи, витраченому адвокатом часу, об`єму наданих послуг, ціні позову та (або) значенню справи.

Відповідно до практики Європейського суду з прав людини, про що, зокрема, зазначено у рішеннях від 26 лютого 2015 року у справі "Баришевський проти України", від 10 грудня 2009 року у справі "Гімайдуліна і інших проти України", від 12 жовтня 2006 року у справі "Двойних проти України", від 30 березня 2004 року у справі "Меріт проти України", заявник має право на відшкодування судових та інших витрат лише у разі, якщо доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їх розмір обґрунтованим.

На підтвердження витрат, понесених на професійну правничу допомогу, мають бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Великої Палати Верховного Суду від 27 червня 2018 року у справі № 826/1216/16.

Так, на підтвердження наведених аргументів про стягнення судових витрат представником позивача надано суду: договір про надання правової допомоги № 12/10 від 12.10.2020 року, укладений між ОСОБА_1 та адвокатом Бельдій Н.В.; акт № 1-12/10 від 29.11.2022 року, відповідно до якого позивачу надано послуги правової допомоги на загальну суму 64200 грн., що включає складання позовної заяви, участь адвоката у суді першої інстанції, складання заяв, клопотань, інших письмових документів, участь в одинадцяти судових засідань; квитанцію до прибуткового касового ордера № 1-12/10 на суму 64200 грн. про оплату позивачем ОСОБА_1 своєму представнику - адвокату Бельдій Н.В. витрат на правову допомогу згідно акта № 1-12/10 від 29.11.2022 року.

З приводу наведеного приймається до уваги те, що суд не має права втручатися у правовідносини адвоката та його клієнта. Водночас, в силу вимог процесуального закону суд зобов`язаний оцінити рівень адвокатських витрат (у даному випадку, за наявності заперечень учасника справи), що мають бути присуджені з урахуванням того, чи були такі витрати понесені фактично та чи була їх сума обґрунтованою.

Суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо, керуючись принципом справедливості як одного з основних елементів принципу верховенства права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, зважаючи на складність справи, якість підготовленого документу, витрачений адвокатом час тощо є неспівмірним у порівнянні з ринковими цінами адвокатських послуг.

Так, у справі «East/West Alliance Limited» проти України» Європейський суд із прав людини, оцінюючи вимогу заявника щодо здійснення компенсації витрат у розмірі 10 % від суми справедливої сатисфакції, виходив з того, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим. В пункті 269 рішення у цій справі Суд зазначив, що угода, за якою клієнт адвоката погоджується сплатити в якості гонорару певний відсоток від суми, яку присудить позивачу суд - у разі якщо така сума буде присуджена та внаслідок якої виникають зобов`язання виключно між адвокатом та його клієнтом, не може бути обов`язковою для Суду, який повинен оцінити рівень судових та інших витрат, що мають бути присуджені з урахуванням того, чи були такі витрати понесені фактично, але й також - чи була їх сума обґрунтованою.

Таким чином, при визначенні суми відшкодування судових витрат суд повинен керуватися критерієм реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерієм розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та суті виконаних послуг. Витрати на правову допомогу мають бути документально підтверджені та доведені договором на правову допомогу, актами приймання-передачі наданих послуг, платіжними документи про оплату таких послуг та розрахунком таких витрат.

Крім того, у п.154 рішення Європейського суду з прав людини у справі Lavents v. Latvia (заява 58442/00) зазначено, що згідно зі статтею 41 Конвенції Суд відшкодовує лише ті витрати, які, як вважається, були фактично і обов`язково понесені та мають розумну суму.

В контексті наведеного суд приймає до уваги те, що договір про надання юридичної (правової) допомоги №12/10 від 12.10.2020 року, укладений між ОСОБА_1 та адвокатом Бельдій Н.В., не містить посилань на чіткі критерії визначення вартості адвокатських послуг. Так, у п.4.2 вказаного договору в загальному зазначається, що умови та порядок розрахунків визначаються за домовленістю сторін. Конкретна номенклатура таких послуг та їх вартість по позиціях в договорі не наведені. Такі визначаються лише в акті №1-12/10 від 29.11.2022 року, який за своїм змістом є актом виконаних по договору робіт. Тому оцінка судом обгрунтованості розміру витрат на правову допомогу повинна здійснюватися судом з урахуванням критеріїв її співмірності, розумності і справедливості.

З огляду на наведене та приймаючи до уваги характер спірних правовідносин, складність справи, повне задоволення позовних вимог, співмірність понесених витрат із предметом позову, кількістю проведених судових засідань, значення справи для сторін, вимоги розумності і справедливості, суд, вирішуючи питання про визначення розміру витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами, приходить до висновку про часткове задоволення вимог представника позивача про стягнення судових витрат, понесених на професійну правничу допомогу, в розмірі 50000 грн. Зазначений розмір витрат на правову допомогу суд вважає належним та співмірним із характером правовідносин і складністю справи.

Разом із тим, в силу положень ст.ст.133, 141, 270 ЦПК України та з урахуванням повного задоволення позовних вимог судом підлягає також задоволенню вимога представника позивача про стягнення з відповідача суми витрат, понесених на проведення посмертної судово-психіатричної експертизи (висновок №264 від 01.07.2022 року), в розмірі 33542 грн. 60 коп., оплата якої позивачем підтверджується наявною в матеріалах справи квитанцією №0.0..1.

Водночас вимога представника позивача про стягнення з відповідача сплаченого судового збору в розмірі 1281 грн. 20 коп. задоволенню не підлягає, оскільки питання стягнення судового збору, сплаченого за подання позовної заяви до суду в розмірі 840 грн. 80 коп., вирішено рішенням Франківського районного суду м. Львова від 29.11.2022 року, а доказів подання позивачем заяви про забезпечення позову, сплати за її подання судового збору стороною позивача не подано, відповідно, такий судовий збір з відповідача стягненню не підлягає.

Враховуючи наведене та на підставі ст.ст. 141, 270 ЦПК України, суд -

В И Р І Ш И В:

Ухвалити додаткове рішення у цивільній справі № 444/3205/20 за позовом ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ) до ОСОБА_2 ( АДРЕСА_2 ), треті особи - державний нотаріус П`ятої львівської державної нотаріальної контори Каменцева Марія Олегівна (79044, м. Львів, вул. Г. Чупринки, 69), приватний нотаріус Волинська Людмила Василівна (79044, м. Львів, вул. Сахарова, 15/2), про визнання заповіту недійсним.

Заяву представника позивача ОСОБА_1 - адвоката Бельдій Н.В. задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 понесені судові витрати в розмірі 83 542 (вісімдесят три тисячі п`ятсот сорок дві) грн. 60 коп., які складаються з 50 000 (п`ятдесяти тисяч) грн. 00 коп. витрат на професійну правову допомогу та 33 542 (тридцяти трьох тисяч п`ятсот сорока двох) грн. 60 коп. витрат на проведення посмертної судово-психіатричної експертизи.

В задоволенні решти вимог - відмовити.

Додаткове рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги додаткове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Додаткове рішення суду може бути оскаржено протягом 30 днів з дня його проголошення шляхом подачі апеляційної скарги до Львівського апеляційного суду.

Учасник справи, якому повне додаткове рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на додаткове рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного додаткового рішення суду.

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП - НОМЕР_1 , ( АДРЕСА_1 ).

Відповідач: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП - НОМЕР_2 , ( АДРЕСА_2 ).

Третя особа: Державний нотаріус П`ятої львівської державної нотаріальної контори Каменцева Марія Олегівна (79044, м. Львів, вул. Г. Чупринки, 69).

Третя особа: Приватний нотаріус Львівського міського нотаріального округу Волинська Людмила Василівна (79044, м. Львів, вул. Сахарова, 15/2).

Суддя Величко О.В.