Ухвала

21 лютого 2022 року

м. Київ

справа № 369/9565/20

провадження № 61-13719св21

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду: Бурлакова С. Ю. (суддя-доповідач), Коротуна В. М., Червинської М. Є.,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження заяву ОСОБА_1 про відмову від позову у справі за заявою ОСОБА_1 , заінтересовані особи: Центральне міжрегіональне управління Державної міграційної служби у місті Києві та Київській області, Києво-Святошинський районний відділ Центрального міжрегіонального управління Державної міграційної служби України в м. Києві та Київській області, про встановлення фактів, що мають юридичне значення за касаційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 15 березня 2021 року та постанову Київського апеляційного суду від 07 липня 2021 року,

ВСТАНОВИВ:

У серпні 2020 року ОСОБА_1 звернувся до суду із заявою про встановлення фактів, що мають юридичне значення.

Рішенням Києво-Святошинського районного суду Київської області від 15 березня 2021 року, залишеним без змін постановою Київського апеляційного суду від 07 липня 2021 року, у задоволенні заяви відмовлено.

Суд першої інстанції, з яким погодився апеляційний суд, що будь-яких належних та допустимих доказів, які б підтверджували, що ОСОБА_1 проживав на території України станом на 24 серпня 1991 року або на 13 листопада 1991 року (тобто саме на момент проголошення незалежності України та на момент набрання чинності Законом України «Про громадянство України»), матеріали справи не містять. Відсутність даних доказів позбавляє можливості стверджувати про постійність проживання ОСОБА_1 на території України відповідно до критеріїв, визначених статтею 1 Закону України «Про громадянство України», якою безперервним (постійним) проживанням в Україні визнається проживання на території України особи, якщо її разовий виїзд за кордон у приватних справах не перевищував 90 днів, а в сумі за рік 180 днів, а також про те, що з огляду на наявність доказів набуття заявником громадянства іншої держави, встановлення такого факту матиме для нього взагалі будь-яке юридичне значення.

У серпні 2021 року ОСОБА_1 подав касаційну скаргу до Верховного Суду, у якій, посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просив скасувати оскаржувані судові рішення та ухвалити нове рішення про задоволення заяви.

Касаційна скарга мотивована тим, що судами не досліджено обставини справи та не враховано суди попередніх інстанцій дійшли помилкового висновку про відмову у задоволенні його заяви та не врахували, що він ніколи не отримував паспорт громадянина України. Судами застосовано норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного в постановах Верховного Суду від 17 травня 2021 року у справі № 521/5142/20, у справі № 369/9565/20, від 10 квітня 2019 року у справі № 320/948/18.

У вересні 2021 року Києво-Святошинський районний відділ Центрального міжрегіонального управління Державної міграційної служби України в м. Києві та Київській області (далі - Києво-Святошинський РВ ЦМУ ДМСУ) надіслало до Верховного Суду відзив на касаційну скаргу, в якому просило касаційну скаргу відхилити, оскаржувані судові рішення залишити без змін. Зазначало, що твердження скаржника є безпідставними та необґрунтованими.

25 листопада 2021 року до Верховного Суду надійшла заява ОСОБА_1 про відмову від позову.

Листом Верховного Суду запропоновано ОСОБА_1 підтвердити свою заяву про відмову від позову, підпис на якій засвідчити у встановленому законом порядку, визначеному Законом України «Про нотаріат», та зазначити про обізнаність щодо наслідків закриття провадження у справі.

Статтею 206 ЦПК України визначено, що позивач може відмовитися від позову, а відповідач - визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві. До ухвалення судового рішення у зв`язку з відмовою позивача від позову або визнанням позову відповідачем суд роз`яснює сторонам наслідки відповідних процесуальних дій, перевіряє, чи не обмежений представник відповідної сторони у повноваженнях на їх вчинення. У разі відмови позивача від позову суд постановляє ухвалу про закриття провадження у справі. У разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Суд не приймає відмову позивача від позову, визнання позову відповідачем у справі, в якій особу представляє її законний представник, якщо його дії суперечать інтересам особи, яку він представляє.

Оскільки ОСОБА_1 на підтвердження заяви про відмову від позову та з урахуванням вимог листа Верховного Суду про необхідність підтвердження намірів відмови від позову, не надав відповідної заяви, тому у задоволенні заяви про відмову від позову слід відмовити.

Керуючись статтею 206 ЦПК України Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду

УХВАЛИВ:

У задоволенні заяви ОСОБА_1 про відмову від позову у справі за заявою ОСОБА_1 , заінтересовані особи: Центральне міжрегіональне управління Державної міграційної служби у місті Києві та Київській області, Києво-Святошинський районний відділ Центрального міжрегіонального управління Державної міграційної служби України в м. Києві та Київській області, про встановлення фактів, що мають юридичне значення відмовити.

Ухвала суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді: С. Ю. Бурлаков

В. М. Коротун

М. Є. Червинська