Справа № 367/7988/21
Провадження №2/367/2570/2022
04 листопада 2022 року Ірпінський міський суд Київської області в складі:
головуючого судді Линника В.Я.,
за участю секретаря Балинської О.С.,
розглянувши у судовому засіданні в приміщені Ірпінського міського суду Київської області цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія управління активами» про стягнення коштів,-
Позивач та її представник в судове засідання не з`явились, про час та місце розгляду справи повідомлені належним чином. Від представника позивача надійшла заява про слухання справи у їх відсутність.
Представник відповідача в судове засідання не з`явився, про час та місце слухання справи був повідомлений належним чином, причини неявки суду не повідормив, а тому, відповідно до вимог ст. 280 ЦПК України, суд вважає за можливе розглянути справу без його участі та ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів.
Суд, дослідивши матеріали справи, вважає позов таким, що підлягає задоволенню у повному обсязі з наступних підстав.
Постановою приватного виконавчого округу м. Києва Табінського О.В. від 30.04.2020р. (ВП №61874775), звернуто стягнення на доходи ОСОБА_1 .
Рішенням Червоноградського міського суду Львівської області від 23.02.2021р. по справі №459/2210/20 виконавчий напис від 14.11.2019р., зареєстрований в реєстрі за №12165, вчинений приватним нотаріусом КМНО Гуревічовим О.М., про стягнення з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Фінансова компанія управління активами» заборгованості за кредитом в сумі 17862,07грн., визнано таким, що не підлягає виконанню. Дане рішення набрало законної сили 26.03.2021р.

Постановою приватного виконавчого округу м. Києва Табінського О.В. від 01.03.2021р. (ВП№61874775) повернуто стягувачу виконавчий напис від 14.11.2019р., виданий приватним нотаріусом КМНО Гуревічовим О.М., зареєстрований в реєстрі за № 12165, щодо стягнення з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Фінансова компанія управління активами» заборгованості у сумі 17862, 07грн., відповідно до якої залишок нестягнутого боргу складає 10375,14грн.

Постановою державного виконавця Червоноградського відділу державної виконавчої служби у Червоноградському районі Львівської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів) Ключкою О.І. від 06.08.2021р. за виконавчим написом №12165, виданим 14.11.2019р. приватним нотаріусом КМНО Гуревічовим О.М., щодо стягнення з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Фінансова компанія управління активами» вже у розмірі 10375,14грн., відкрито виконавче провадження №66386624.

Постановою державного виконавця Червоноградського відділу державної виконавчої служби у Червоноградському районі Львівської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів) Ключкою О.І. від 13.10.2021р. виконавче провадження № 66386624 закрито.

Відповідно до частин першої, другої статті 1212 Цивільного кодексу України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала.

Результат аналізустатті 1212 ЦК Українидає підстави для висновку, що фактичний склад, що породжує зобов`язання, які виникають внаслідок набуття або збереження майна без достатніх правових підстав, складається з таких елементів: 1) одна особа набуває або зберігає майно за рахунок іншої особи; 2) відсутність для цього правових підстав або якщо вони відпали (майно набувається або зберігається без передбачених законом, іншими правовими актами або правочином підстав).

Набуття (збереження) майна визнається безпідставним, якщо його правова підстава відпала згодом. Відпадіння правової підстави полягає у зникнення обставин, на яких засновувалась юридична обґрунтованість набуття (збереження) майна.

Одним із випадків відпадіння підстави набуття (збереження) може бути скасування вищою інстанцією рішення суду, що набуло чинності, або визнання судом таким, що не підлягає виконанню, виконавчого напису нотаріуса, на підставі якого було здійснено стягнення майна (коштів).

Виконавчий напис нотаріуса таким, за яким відбулося повне або часткове виконання, але який був визнаний судом таким, що не підлягає виконанню, на думку суду є правовою підставою для виникнення зобов`язання з повернення майна, що набуто без достатньої правової підстави, оскільки з моменту ухвалення судового рішення правова підстава вважається такою, що відпала. Відповідно достатті 1212 ЦК Україниу такому разі набувач такого майна з моменту набрання судовим актом законної сили, зобов`язаний повернути потерпілому все отримане майно.

Відповідно до висновку Верховного Суду у постанові від 06 жовтня 2021 року у справі № 623/363/20, встановивши, що правові підстави набуття відповідачем грошових коштів, що стягнені з позивача на підставі виконавчого напису нотаріуса, який у подальшому визнаний судом таким, що не підлягає виконанню, відпали, суд першої інстанції водночас залишив поза увагою те, що отримані відповідачем кошти підлягають поверненню позивачу відповідно достатті 1212 ЦК України.

Подібні висновки викладені у постановах Верховного Суду від 08 вересня 2021 року у справі № 201/6498/20, від 08 вересня 2021 року у справі № 206/2212/18, від 28 січня 2020 року у справі № 9.

Враховуючи, що заборгованість за виконавчим написом від 14.11.2019р., виданим приватним нотаріусом КМНО Гуревічовим О.М., зареєстрованим в реєстрі за № 12165, щодо стягнення з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Фінансова компанія управління активами» станом на момент повернення зазначеного виконавчого напису зменшилась з 17862,07грн. до 10375,14 грн., то суд приходить до висновку, що вході примусового виконання виконавчого напису позивачем на користь відповідача сплачено заборгованість у сумі 7486,93грн.

Тобто за вказаним виконавчим написом, станом на 01.03.2021 року позивачем на користь відповідача сплачено 7486,93грн.

Оскільки правові підстави набуття відповідачем грошових коштів у сумі 7486,93 грн., що сплачені ОСОБА_1 у примусовому порядку у виконавчому провадженні на підставі виконавчого напису нотаріуса, який у визнаний судом таким, що не підлягає виконанню, відпали, отримані відповідачем кошти в сумі 7486,93 грн. підлягають поверненню позивачу відповідно достатті 1212 ЦК України.

В даному випадку, оскільки кошти були сплачені на виконання постанови приватного виконавця, на підставі виконавчого напису, визнаного в подальшому таким, що не підлягає виконанню, вказані кошти є безпідставно набутими та підлягають поверненню позивачу, в порядкустатті 1212 ЦК України.

Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені.

Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.

З матеріалів справи вбачається, що на підтвердження таких витрат представником позивача надано ордер та, належним чином засвідчені, копії: витягу з договору №071701/20 від 17.07.2020р., свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю №1575, акту виконаних робіт про надання юридичних послуг, згідно договору про надання правової допомоги №071701/20 від 17.07.2020р. по справі №367/7988/21 від 23.08.2022р., квитанції №0.0.265254731.1 від 23.08.2022р., згідно яких вартість наданих послуг складає 4000,00 грн.

При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ), присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року. Так у справі «Схід/Захід Альянс Лімітед» проти України» (заява № 19336/04) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір обґрунтованим (п. 268).

Згідно з п. 4 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» (далі -Закон № 5076-VI) договір про надання правової допомоги - домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.

Пунктом 9 ч. 1 ст. 1 цього Закону встановлено, що представництво - вид адвокатської діяльності, що полягає в забезпеченні реалізації прав і обов`язків клієнта в цивільному, господарському, адміністративному та конституційному судочинстві, в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами, прав і обов`язків потерпілого під час розгляду справ про адміністративні правопорушення, а також прав і обов`язків потерпілого, цивільного відповідача у кримінальному провадженні.

Інші види правової допомоги - види адвокатської діяльності з надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правового супроводу діяльності клієнта, складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру, спрямованих на забезпечення реалізації прав, свобод і законних інтересів клієнта, недопущення їх порушень, а також на сприяння їх відновленню в разі порушення (пункт 6 частини першої статті 1 Закону № 5076-VI).

Гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення представництва на надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок його обчислення, зміни та умови повернення визначаються у договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховується складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час (стаття 30 Закону № 5076-VI).

Відповідно до частини третьої статті 141 ЦПК України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес.

З огляду на викладене суд відзначає, що ЦПК передбачено наступні критерії визначення та розподілу судових витрат: 1) пов`язаність витрат з розглядом справи; 2) їх дійсність; 3) необхідність; 4) розумність їх розміру, з урахуванням складності справи та фінансового стану учасників справи.

До таких висновків в частині стягнення витрат на професійну правничу допомогу дійшла Велика Палата Верховного Суду у своїй Постанові від 19.02.2020 року (справа № 755/9215/15-ц провадження № 14-382цс19).

Згідно з п.п. 3-6 ст. 137 ЦПК України для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із:

1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг);

2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг);

3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт;

4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Таким чином, оцінюючи обґрунтованість вимог щодо стягнення витрат на правову допомогу, суд дійшов висновку, що обсяг наданих послуг адвокатом в суді не відповідає критерію реальності, а тому суд з урахуванням складання позовної заяви та клопотань, вчинення інших дій, стягує з відповідача на користь позивача 3000,00 грн. судових витрат на правову допомогу.

Судом також встановлено із матеріалів справи, що до судових витрат позивача, пов`язаних із розглядом справи також належить сплачений судовий збір за подання позовної заяви у розмірі 908,00 грн.

Тому, судові витрати пов`язані зі сплатою судового збору покладаються на відповідача, на підставі ст. 141 ЦПК України.

Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. З огляду на викладене фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.

На підставі ст. 1212 ЦК України, ст.ст. 4,12,81, 141-142, 263-268, 280 ЦПК України суд,-

в и р і ш и в :

Здійснити розгляд справи заочно, за відсутності сторін, на підставі наявних в справі доказів.

Задовольнити позов ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія управління активами» про стягнення коштів.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія управління активами», , на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , безпідставно отримані кошти у сумі 7486,93 грн. (сім тисяч чотириста вісімдесят шість гривень 93 копійки).

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія управління активами», , на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , судовий збір у розмірі 908,00грн.

Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія управління активами», код ЄДРПОУ 35017877, на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , судові витрати на правову допомогу в розмірі 3000,00 грн.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, яка може бути подана протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Київського апеляційного суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Учасники справи можуть отримати інформацію щодо даної справи в мережі Інтернет за веб-адресою сторінки на офіційному веб-порталі судової влади України - https://court.gov.ua/sud1013/ та в Єдиному державному реєстрі судових рішень за посиланням - http://reyestr.court.gov.ua.

Суддя: В.Я. Линник