Справа № 341/1813/21
Провадження № 22-ц/4808/1178/22
Провадження № 22-ц/4808/1179/22
Головуючий у 1 інстанції ГАПОЛЯК Т. В.
Суддя-доповідач Пнівчук
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 грудня 2022 року м. Івано-Франківськ

Івано-Франківський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючої Пнівчук О.В.,

суддів: Бойчука І.В., Томин О.О.

з участю секретаря Петріва Д.Б.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу представника Товариства з обмеженою відповідальністю «Кредитні ініціативи» на ухвалу Галицького районного суду від 03 серпня 2022 року та рішення Галицького районного суду від 25 серпня 2022 року, у складі судді Гаполяка Т.В., у справі за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Кредитні ініціативи» про захист прав споживача,

в с т а н о в и в:

У вересні 2021 року представник ОСОБА_1 адвокат Гандзюк І.Р. звернулася до суду з позовом до ТОВ «Кредитні ініціативи», у якому просила визнати припиненим іпотечний договір №1170, укладений 23.06.2008 між ПАТ «Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк» та ОСОБА_1 ; зобов`язати ТОВ «Кредитні ініціативи» повернути ОСОБА_1 правовстановлюючі документи на квартиру; виключити в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно та Реєстрі прав власності на нерухоме майно, Державному реєстрі Іпотек, Єдиному реєстрі заборон відчуження об`єктів нерухомого майна: записи про іпотеку двохкімнатної квартири за адресою: АДРЕСА_1 та зняти заборону на вказане нерухоме майно.

В обґрунтування позовних вимог посилалась на те, що 23.06.2008 року між ПАТ «Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк» та ОСОБА_2 укладено Кредитний договір № 634, відповідно до умов якого позичальник отримав кредит в сумі 100 000 грн.

В порядку забезпечення зобов`язання між ПАТ «Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк» та відповідачем ОСОБА_1 укладено Іпотечний договір від 23.06.2008 року, за яким ОСОБА_1 передала в іпотеку квартиру площею 78,7 кв.м. за адресою: АДРЕСА_2 .

17.12.2012 року між ТОВ «Кредитні ініціативи» та ПАТ «Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк» укладено договір відступлення права вимоги, відповідно до якого ТОВ «Кредитні ініціативи» набуло право вимоги за кредитними договорами в т.ч. і за договором, укладеним між ПАТ «Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк» та ОСОБА_2 .

Рішенням Апеляційного суду Івано-Франківської області від 03 грудня 2014 року задоволено позов ТОВ «Кредитні ініціативи» звернуто стягнення на предмет іпотеки двокімнатну квартиру площею 78,7 кв.м., що за адресою: АДРЕСА_2 в рахунок погашення заборгованості, що станом на 01.11.2013 становила 163 722, 41 грн за кредитним договором № 634 від 23.06. 2008, укладеним між ПАТ «Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк» та ОСОБА_2 шляхом проведення прилюдних торгів під час проведення виконавчих дій. Рішення звернуто до виконання.

ОСОБА_1 погасила заборгованість в сумі 163 722, 41 грн і постановою державного виконавця Поповича І.Т. від 20.12.2016 року закінчено виконавче провадження у зв`язку із сплатою боргу.

Рішенням Галицького районного суду Івано-Франківської області від 06 березня 2017 року відмовлено в позові ТОВ «Кредитні ініціативи» до ОСОБА_1 про звернення стягнення на предмет іпотеки двокімнатну квартиру за адресою: АДРЕСА_2 в рахунок погашення заборгованості в сумі 244 202, 15 грн за кредитним договором № 634 від 23.06.2008 року, укладеним між ПАТ «Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк» та ОСОБА_2 шляхом проведення прилюдних торгів під час проведення виконавчих дій.

Оскільки ОСОБА_1 , виконала основне зобов`язання за кредитним договором повністю, то основне зобов`язання слід визнати припиненим, а відтак виконанням основного зобов`язання припиняється й іпотека.

20.07.2022 року представник позивачки подала заяву, у якій посилаючись правові висновки, викладені у постановах Верховного Суду просила змінити предмета позову (п.1 позовної заяви) визнати такою, що припинена іпотеку двокімнатної квартири, загальною площею 78,7 кв.м. за адресою: АДРЕСА_1 , іпотека якої встановлена Іпотечним договором № 1170, укладеним 23 червня 2008 року між ПАТ «Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк» та ОСОБА_1 .

Ухвалою Галицького районного суду від 03 серпня 2022 року прийнято заяву представниці позивачки про зміну предмета позову у даній справі.

Рішенням Галицького районного суду від 25 серпня 2022 року позов, поданий представником адвокатом Гандзюк І.Р. в інтересах довірителя ОСОБА_1 до ТОВ «Кредитні ініціативи» про захист прав споживача задоволено частково.

Визнано припиненою іпотеку двокімнатної квартири, загальною площею 78,7 кв.м. за адресою: АДРЕСА_1 , іпотека якої встановлена Іпотечним договором № 1170, укладеним 23 червня 2008 року між ПАТ «Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк» та ОСОБА_3 .

Зобов`язано ТОВ «Кредитні ініціативи» повернути ОСОБА_1 правовстановлюючі документи на квартиру.

У позові в частині позовних вимог про виключення в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно та Реєстрі прав власності на нерухоме майно, Державному реєстрі Іпотек, Єдиному реєстрі заборон відчуження об`єктів нерухомого майна: записів про іпотеку двохкімнатної квартири за адресою: АДРЕСА_1 , іпотека якої встановлена Іпотечним договором № 1170, укладеним 23 червня 2008 року між ПАТ «Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк» та ОСОБА_1 ; зняття заборони на нерухоме майно - двохкімнатну квартиру за адресою: АДРЕСА_1 , іпотека якої встановлена Іпотечним договором № 1170, укладеним 23 червня 2008 року між ПАТ «Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк» та ОСОБА_1 - відмовлено.

Стягнуто з ТОВ «Кредитні ініціативи» в дохід держави 1 816 грн судового збору.

Не погоджуючись із рішенням суду представник ТОВ «Кредитні ініціативи» Матвійчук М.З. подав апеляційну скаргу. Вважає рішення суду незаконним, прийнятим з порушенням норм матеріального та процесуального права, судом не з`ясовано усіх обставин, що мають істотне значення для справи.

Зазначає, що умовами кредитного договору передбачено сплату відсотків окремо за правомірне користування кредитними коштами, та окремо за неправомірне понад встановлені договором строки користування кредитними коштами в порядку ч. 2 ст. 625 ЦК України.

Вважає, що основне зобов`язання не виконано в повному обсязі, оскільки згідно положень Кредитного договору та ст. 625 ЦК України кредитор вправі був після звернення з позовом до суду про дострокове погашення заборгованості нараховувати відсотки.

Щодо посилання на рішення Галицького районного суду від 06.03.2017 року по справі №341/1419/16-у, то Верховний суд зазначив, що банк не позбавлений права на звернення до суду про стягнення заборгованості передбаченої ч. 2 ст. 625 ЦК України та п. 6.5 Кредитного договору 26% річних.

Зазначає, що суми відсотків за неправомірне користування кредитними коштами, нарахованих за відсотковою ставкою 26% річних в розмірі 63893.74 грн за період з 01.11.2013 року по 23.06.2016 рік, та інфляційні станом на червень 2016 року в розмірі 113787,07 грн забезпечені іпотечним договором, а тому кредитор вправі задовольнити свої вимоги за рахунок вартості заставного майна. Позивач не надала суду доказів того, що вартість майна є меншою аніж сума коштів, яку вона вже сплатила на погашення заборгованості, а тому позов не підлягав до задоволення.

Вважає, що строк на подачу заяви про зміну предмета позову закінчився 29.09.2021 року. Подаючи заяву через більш як 10 місяців позивач не просив суд поновити процесуальний строк визначений ч. 3 ст. 49 ЦПК України, а тому суд повинен був залишити таку заяву без розгляду на підставі ч. 2 ст. 126 ЦПК України.

Апелянт зазначає, що позивач обрав неналежний спосіб захисту порушених прав, оскільки законодавством передбачено можливість визнання іпотеки припиненою, а не визнання іпотечного договору припиненим.

Просить ухвалу та рішення суду в частині задоволення позову скасувати.

Представник ТОВ «Кредитні ініціативи» Лойфер А.О. в судовому засіданні в режимі відеоконференції підтримала апеляційну скаргу з наведених в ній мотивів.

Позивачка ОСОБА_1 у судове засідання не з`явилася, про час та місце розгляду справи повідомлена у встановленому законом порядку, що відповідно до положень ч.2 ст. 372 ЦПК України, не перешкоджає розгляду справи у її відсутності.

Вислухавши суддю-доповідача, пояснення представника апелянта, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, суд приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з наступних підстав.

Відповідно до статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватись на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені у судовому засіданні.

Судове рішення ухвалене судом першої інстанції вищезазначеним вимогам відповідає.

Задовольняючи позов частково, суд першої інстанції дійшов висновку, що у зв`язку з повним фактичним виконанням забезпечувального зобов`язання, що підтверджується постановою державного виконавця про закінчення виконавчого провадження, іпотеку слід визнати припиненою.

З таким висновком колегія суддів погоджується виходячи з наступного.

Судом встановлено, що 23.06.2008 року між ПАТ «Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк» та ОСОБА_2 укладено Кредитний договір № 634, відповідно до якого позичальник отримав кредит у сумі 100 000 грн.

В порядку забезпечення зазначеного зобов`язання між ПАТ «Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк» та ОСОБА_1 укладено Іпотечний договір від 23.06.2008 року, відповідно до якого ОСОБА_1 передала в іпотеку квартиру площею 78,7 кв.м. за адресою: АДРЕСА_2 .

17.12.2012 року між ТОВ «Кредитні ініціативи» та ПАТ «Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк» укладено договір відступлення права вимоги, відповідно до якого ТОВ «Кредитні ініціативи» набуло право вимоги за кредитними договорами в т.ч. і за договором, укладеним між ПАТ «Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк» та ОСОБА_2 .

Рішенням Апеляційного суду Івано-Франківської області від 03 грудня 2014 року задоволено позов ТОВ «Кредитні ініціативи» та звернуто стягнення на предмет іпотеки двокімнатну квартиру площею 78,7 кв.м. за адресою: АДРЕСА_2 в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором № 634 від 23.06.2008 року, укладеним між ПАТ «Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк» та ОСОБА_2 , що станом на 01.11.2013 року становила 163 722,41 грн шляхом проведення прилюдних торгів під час проведення виконавчих дій.

ОСОБА_1 погасила заборгованість в сумі 163 722,41 грн і постановою державного виконавця Поповича І.Т. від 20.12.2016 року виконавче провадження закінчено у зв`язку зі сплатою боргу.

Рішенням Галицького районного суду Івано-Франківської області від 06 березня 2017 року, залишеним в силі постановою Верховного Суду від 20 березня 2019 року відмовлено в задоволенні позову ТОВ «Кредитні ініціативи» до ОСОБА_1 , третя особа ОСОБА_2 про звернення стягнення на предмет іпотеки двокімнатну квартиру площею 78,7 кв.м. за адресою: АДРЕСА_2 в рахунок погашення заборгованості в сумі 244 202, 15 грн. за Кредитним договором № 634 від 23 червня 2008 року, укладеним між ПАТ «Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк» та ОСОБА_2 шляхом проведення прилюдних торгів під час проведення виконавчих дій. Рішення у справі 341/1419/16-ц мотивоване тим, що майновий поручитель, яким є ОСОБА_1 , виконала основне зобов`язання за кредитним договором повністю до часу реалізації предмету іпотеки.

Відповідно до частини першої статті 5 ЦПК України слідує що, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

За змістом статей 15, 16 ЦК України кожна особа має право на звернення до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу у разі їх порушення, невизнання або оспорювання.

Захист порушеного права особи має бути ефективним, тобто повинен здійснюватися з використанням такого способу захисту, який може відновити, наскільки це можливо, відповідні права, свободи й інтереси позивача.

Статтею 16 ЦК України визначено способи захисту цивільних прав та інтересів, а також можливість їх захистити іншим способом, встановленим договором або законом чи судом у визначених законом випадках.

Зазначений захист має бути ефективним, тобто повинен здійснюватися з використанням такого способу захисту, який може відновити, наскільки це можливо, відповідні права, свободи й інтереси позивача (пункт 57 постанови Великої Палати Верховного Суду від 05 червня 2018 року у справі № 338/180/17).

Частиною першою статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Виконання зобов`язання (основного зобов`язання) забезпечується, якщо це встановлено договором або законом (стаття 548 ЦК України).

Виконання зобов`язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком. Договором або законом можуть бути встановлені інші види забезпечення виконання зобов`язання (стаття 546 ЦК України).

Іпотекою є застава нерухомого майна, що залишається у володінні заставодавця або третьої особи (частина перша статті 575 ЦК України).

Згідно із частиною першою статті 598 ЦК України зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом.

Зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (стаття 599 ЦК України).

Відповідно до статті 1 Закону України «Про іпотеку» іпотека - це вид забезпечення виконання зобов`язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов`язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому цим Законом.

Згідно з частиною першою статті 17 Закону України «Про іпотеку» іпотека припиняється у разі: припинення основного зобов`язання або закінчення строку дії іпотечного договору; реалізації предмета іпотеки відповідно до цього Закону; набуття іпотекодержателем права власності на предмет іпотеки; визнання іпотечного договору недійсним; знищення (втрати) переданої в іпотеку будівлі (споруди), якщо іпотекодавець не відновив її. Якщо предметом іпотечного договору є земельна ділянка і розташована на ній будівля (споруда), в разі знищення (втрати) будівлі (споруди) іпотека земельної ділянки не припиняється; з інших підстав, передбачених цим Законом.

У пунктах 41-43 постанови Великої Палати Верховного Суду від 27 березня 2019 року у справі № 711/4556/16-ц (провадження № 14-88цс19) зазначено, що: «іпотека має похідний характер від основного зобов`язання і є дійсною до припинення основного зобов`язання або до закінчення строку дії іпотечного договору (частина п`ята статті 3, абзаци другий і сьомий частини першої статті 17 Закону України «Про іпотеку», пункт 1 частини першої і речення друге цієї частини статті 593 ЦК України). Зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом (частина перша статті 598 ЦК України). Однією з таких підстав, є виконання, проведене належним чином (стаття 599 ЦК України). За належного виконання у повному обсязі забезпеченого іпотекою основного зобов`язання за кредитним договором припиняється як це зобов`язання, так і зобов`язання за договором іпотеки, які є похідними від основного зобов`язання (аналогічний висновок сформулював Верховний Суд складі колегії суддів Касаційного господарського суду у постанові від 14 лютого 2018 року у справі № 910/16461/16; див. також пункт 61 постанови Великої Палати Верховного Суду від 17 квітня 2018 року у справі № 522/407/15-ц)».

Встановивши, що ОСОБА_1 виконала рішення Апеляційного суду Івано-Франківської області від 03 грудня 2014 року, яким в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором №634 від 23 червня 2008 року, яка станом на 01 листопада 2013 року складала 163 722,41 грн, звернуто стягнення на предмет іпотеки, постановою державного виконавця Поповича І.Т. від 20.12.2016 року виконавче провадження закінчено у зв`язку зі сплатою боргу,тобто основне зобов`язання припинилося на підставі статті 599 ЦК України, суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що припинилося і забезпечувальне зобов`язання за договором іпотеки.

Посилання апелянта на те, що ОСОБА_1 погасила заборгованість за кредитним договором у сумі 163 722,41 грн лише 22 червня 2016 року, а тому ТОВ «Кредитні ініціативи» має право нараховувати відсотки за неправомірне користування кредитними коштами, а отже зобов`язання позичальника за кредитним договором не припинилося та відповідно не припинилося і забезпечувальне зобов`язання іпотекодавця є необґрунтованими з огляду на таке.

Згідно зі статтею 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Отже, для належного виконання зобов`язання необхідно дотримуватись визначених у договорі строків, зокрема щодо сплати коштів, визначених кредитним договором, а тому прострочення виконання зобов`язання є його порушенням.

Положеннями статті 611 цього Кодексу передбачено, що в разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Зокрема, статтею 625 ЦК України врегульовано правові наслідки порушення грошового зобов`язання, які мають особливості. Так, відповідно до наведеної норми боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також 3 % річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Формулювання статті 625 ЦК України, коли нарахування процентів тісно пов`язується із застосуванням індексу інфляції, орієнтує на компенсаційний, а не штрафний характер відповідних процентів, а тому 3 % річних не є неустойкою у розумінні положень статті 549 цього Кодексу.

Отже, за змістом наведеної норми закону нараховані на суму боргу інфляційні втрати та 3 % річних входять до складу грошового зобов`язання і вважаються особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування ним утримуваними грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

Матеріали справи не містять доказів пред`явлення кредитором вимог до позичальника відповідно до частини другої статті 625 ЦК України.

Визнання судом припиненими зобов`язань за кредитним договором не позбавляє кредитора права на отримання сум, визначених статтею 625 ЦК України, однак вказані правовідносини та зобов`язання існують в силу Закону, а не договору.

Так, у постанові від 08 листопада 2019 року у справі № 127/15672/16-ц (провадження № 14-254цс19) Велика Палата Верховного Суду сформулювала правовий висновок, згідно якого, правовий аналіз положень статей 526, 599, 611, 625 ЦК України дає підстави для висновку, що наявність судового рішення про стягнення боргу за кредитним договором, яке боржник не виконав, не звільняє боржника від відповідальності за невиконання грошового зобов`язання та не позбавляє кредитора права на отримання сум, передбачених статтею 625 ЦК України за весь час прострочення. Право на позов про стягнення коштів на підставі статті 625 ЦК України виникає у кредитора з моменту порушення грошового зобов`язання до моменту його усунення, і обмежується останніми трьома роками, які передували подачі такого позову.

Визнання судом у цій справі припиненою іпотеки за іпотечним договором не припинило правовідносин сторін кредитного договору і не припинило зобов`язання в цілому та не позбавило кредитора права на отримання сум, визначених статтею 625 ЦК України, однак вказані правовідносини та зобов`язання продовжують існувати в силу Закону, а не договору, тоді як договірні зобов`язання є припиненими, що відповідає наведеному вище правовому висновку Великої Палати Верховного Суду у постанові від 08 листопада 2019 року та висновкам висловленим Верховним Судом у постановах від 08 листопада 2022 року у справі № 686/4256/21, від 16 лютого 2022 року у справі № 344/17498/20 та інших.

У справі, що переглядається, встановивши факт припинення зобов`язання за договором кредиту внаслідок його повного виконання ОСОБА_1 22 червня 2016 року, а також те, що права кредитора в спірних правовідносинах підлягають захисту в порядку пред`явлення вимог на підставі статті 625 ЦК України, які виникають на підставі закону, а не договору та, відповідно, не забезпечені іпотекою, суд першої інстанції зробив правильний висновок про визнання іпотеки припиненою.

Необґрунтованими є доводи апеляційної скарги щодо неналежного способу захисту права іпотекодавця.

Відповідно до частини першої статті 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Згідно із пунктом 1 частини другої статті 16 ЦК України одним зі способів захисту цивільних прав та інтересів є визнання права, що в рівній мірі означає як наявність права, так і його відсутність або й відсутність обов`язків. За змістом пункту 7 цієї статті окремим способом захисту є припинення правовідношення.

За змістом правила, викладеного в частині першій статті 593 ЦК України, відбувається припинення права іпотеки в разі належного виконання основного зобов`язання, що забезпечено у такий спосіб.

Встановлення факту припинення основного зобов`язання в результаті його належного виконання має своїм наслідком також й припинення додаткових (акцесорних) зобов`язань за договорами іпотеки.

Звернення особи до суду із позовом про визнання іпотеки такою, що припинена, на підставі частини першої статті 593 ЦК України не є необхідним, проте такі вимоги можуть розглядатися судом у разі наявності відповідного спору.

Виходячи із загальних засад цивільного законодавства та судочинства, права особи на захист в суді порушених або невизнаних прав, рівності процесуальних прав і обов`язків сторін (статті 3, 12-15, 20 ЦК України), Верховний Суд зробив висновок, що у разі невизнання кредитором права іпотекодавця, передбаченого частиною першою статті 593 ЦК України, на припинення зобов`язання, таке право підлягає захисту судом шляхом визнання його права на підставі пункту 1 частини другої статті 16 ЦК України.

Отже, право іпотекодавця підлягає судовому захисту за його позовом шляхом визнання іпотеки такою, що припинена, а не шляхом припинення договору іпотеки чи шляхом припинення зобов`язання за договором.

Наведений правовий висновок сформульовано Верховним Судом України у постанові від 04 лютого 2015 року у справі № 6-243цс14 та підтримано Верховним Судом у постановах від 18 вересня 2019 року у справі № 695/3790/15-ц, від 02 жовтня 2019 року у справі № 126/1056/15-ц, від 26 січня 2022 року у справі № 127/26402/20, від 23 листопада 2022 року у справі № 133/468/19.

У зв`язку з наведеним, обґрунтованим є висновок про припинення саме іпотеки як додаткового зобов`язання, а не договору іпотеки.

Щодо доводів апеляційної скарги щодо заяви про зміну предмета позову, то такі є необґрунтованими.

Заявою від 20.07.2022 року представник позивачки, посилаючись правові висновки, викладені у постановах Верховного Суду, просила змінити предмет позову (п.1 позовної заяви) визнати такою, що припинена іпотеку двокімнатної квартири, загальною площею 78,7 кв.м. за адресою: АДРЕСА_1 , іпотека якої встановлена Іпотечним договором № 1170, укладеним 23 червня 2008 року між ПАТ «Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк» та ОСОБА_1 .

Так, представник позивачки не змінювала підстав позову, а відповідно до висновку викладеному у постанові Великої Палати Верховного Суду від 27 березня 2019 року у справі №711/4556/16-ц просила визнати припиненою іпотеку, а не визнати припиненим іпотечний договір №1170 від 23 червня 2008 року.

Таким чином, підстави для скасування ухвали Галицького районного суду від 03 серпня 2022 року, якою прийнято заяву представниці позивачки про зміну предмета позову у даній справі, відсутні.

Інші доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права та порушення норм процесуального права, не спростовують висновки суду першої інстанції, та не містять підстав для скасування або зміни судового рішення.

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

За змістом статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Враховуючи вищенаведене, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційну скаргу представника ТОВ «Кредитні ініціативи» слід залишити без задоволення, а оскаржувані рішення суду без змін.

Керуючись ст.ст. 374, 375, 381- 384, 389, 390 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу представника Товариства з обмеженою відповідальністю «Кредитні ініціативи» залишити без задоволення, ухвалу Галицького районного суду від 03 серпня 2022 року та рішення Галицького районного суду від 25 серпня 2022 року - без змін.

Постанова набирає законної сили з дня прийняття, однак може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 28 грудня 2022 року.

Головуюча О.В. Пнівчук

Судді: І.В. Бойчук

О.О. Томин