Справа № 346/3410/21
Провадження № 2/346/158/22
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 лютого 2022 р.м. Коломия Коломийський міськрайонний суд Івано - Франківської області

у складі головуючого судді Яремин М.П.

з участю секретаря Сав`яка О.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Коломийської міської ради Івано-Франківської області про визнання права власності на нерухоме майно в порядку спадкування, -

В С Т А Н О В И В:

свої вимоги позивач обгрунтовує тим, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла його мати ОСОБА_2 , якій на підставі відповідного державного акту належала земельна ділянка, призначена для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, площею 0,5300 га, що розташована на території Шепарівцівської сільської ради. На час смерті ОСОБА_2 була зареєстрована в житловому будинку за адресою: АДРЕСА_1 , разом з нею проживав її син, ОСОБА_1 .

З метою оформлення спадщини позивач звернувся до приватного нотаріуса із відповідною заявою. Однак, останнім позивачу повідомлено про наявність розбіжностей, а саме в свідоцтві про народження позивача його ім`я зазначено ОСОБА_3 , матері « ОСОБА_4 », а у паспорті - ОСОБА_5 ; у свідоцтві про смерть спадкодавця зазначено - ОСОБА_2 , а в Державному акті на право приватної власності на землю - ОСОБА_2 .

Рішенням Коломийського міськрайонного суду від 28.04.2021 року встановлено факт родинних відносин, яким визнано, що позивач є сином ОСОБА_2 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , а також факт належності ОСОБА_2 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , державного акту на право власності на земельну ділянку для ведення товарного сільськогосподарського виробництва площею 0,5300 га, що виданий 26.08.2002 року Шепарівцівською сільською радою Коломийського району.

В липні 2021 року позивач повторно звернувся до приватного нотаріуса із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за законом. Однак, останній відмовив позивачу у видачі свідоцтва про право на спадщину в зв`язку з тим, що державний акт на право приватної власності на землю виданий 26.08.2002 року, після смерті ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Тому позивач просить визнати за ним в порядку спадкування право власності на вказану земельну ділянку, оскільки він є спадкоємцем першої черги за законом, після смерті матері здійснив її поховання та вступив в управління спадковим майном, обробляє земельну ділянку та сплачує податок.

Позивач в судове засідання не з`явився, його представник адвокат Чобанюк М.М. 21.02.2022 року електронною поштою надіслав до суду письмову заяву, в якій зазначає, що позовні вимоги підтримує та просить справу розглядати у його та позивача відсутності (а. с. 79).

Представник відповідача в судове засідання не з`явився, 06.10.2021 року звернувся до суду з письмовим клопотанням, в якому просить розгляд справи проводити без участі представника вказаної ради та винести рішення відповідно до норм чинного законодавства (а.с. 31-32).

В зв`язку з неявкою в судове засідання сторін фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося, що відповідає правилам ч.2 ст. 247 ЦПК України.

Суд, перевіривши матеріали справи, і, оцінивши досліджені докази в сукупності, приходить до наступних висновків.

ІНФОРМАЦІЯ_2 народився ОСОБА_1 , його батьками вказані ОСОБА_6 та ОСОБА_2 , що стверджується даними свідоцтва про народження серії НОМЕР_1 , виданого 03.02.1949 року (а.с. 13).

Згідно з даними свідоцтва про смерть серії НОМЕР_2 , виданого 17.02.1997 року ОСОБА_2 померла ІНФОРМАЦІЯ_1 в с. Шепарівці Коломийського району Івано-Франківської області (а.с.7).

Відповідно до копії Державного акту на право приватної власності на землю від 26.08.2002 року серії IV-ІФ № 046325, виданого на підставі рішення ХІ сесії ІІІ демократичного скликання Шепарівцівської сільської ради від 06.04.2000 року, ОСОБА_2 передано у приватну власність земельну ділянку, призначену для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, площею 0,5300 га, яка розташована на території Шепарівцівської сільської ради (а.с. 8-9).

Рішенням Коломийського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 28.04.2021 року, ухваленим в справі № 346/1378/21, встановлено факт родинних відносин, яким визнано, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , є сином ОСОБА_2 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , та встановлено факт належності ОСОБА_2 Державного акту на право власності на земельну ділянку серії IV-ІФ № 046325, що виданий 26.08.2002 року Шепарівцівською сільською радою (а.с. 14-16).

Відповідно до довідки № 72/01.2.2/1-18, виданої 19.07.2021 року старостою Шепарівцівського старостинського округу Коломийської міської ради Івано-Франківської області, ОСОБА_2 належала земельна частка (пай) загальною площею 0,5300 га на підставі Державного акту на право приватної власності на земельну ділянку для ведення товарного сільськогосподарського серії IV-ІФ № 046325, яка знаходиться на території Шепарівцівської сільської ради. На час смерті ОСОБА_2 була зареєстрована в житловому будинку за адресою: АДРЕСА_1 , разом з нею проживав її син, ОСОБА_1 . Заповіт від імені ОСОБА_2 у виконкомі вказаної ради не посвідчувався (а.с. 10).

Зі змісту витягу з Державного земельного кадастру про земельну ділянку, сформованого 05.03.2021 року за номером НВ-021, вбачається, що міським управлінням у Коломийському районі та м. Коломия Головного управління Держгеокадастру в Івано-Франківській області на підставі Державного акту від 26.08.2002 року серії IV-ІФ № 046325, виданого на підставі рішення ХІ сесії ІІІ демократичного скликання Шепарівцівської сільської ради від 06.04.2000 року проведена державна реєстрація права приватної власності на земельну ділянку з кадастровим номером: :03:001:0382 площею 0,5300 га для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, розташовану на території Шепарівцівської сільської ради Коломийського району Івано-Франківської сільської ради, дата державної реєстрації земельної ділянки: 05.03.2021 року, власник ОСОБА_2 (а.с.18-20).

17.03.2021 року листом № 27/01-16 приватним нотаріусом Коломийського районного нотаріального округу Трачуком В.Є. повідомлено позивача про наявність розбіжностей в наданих ним документах, а саме в свідоцтві про народження позивача його ім`я зазначено ОСОБА_3 , матері « ОСОБА_4 », а у паспорті - ОСОБА_5 ; у свідоцтві про смерть спадкодавця зазначено - ОСОБА_2 , а в Державному акті на право приватної власності на землю - ОСОБА_2 . Роз`яснено спадкоємцю процедуру вирішення зазначеного питання в судовому порядку, зокрема, щодо встановлення факт родинних відносин зі спадкодавцем та належність останній документа власності на земельну ділянку (а.с. 11- 12).

13.07.2021 року вказаним нотаріусом листом № 75/01-16 на усне звернення щодо видачі свідоцтва про право на спадщину повідомлено позивача про те, що оскільки у нього відсутні документи, що підтверджують право власності померлої ОСОБА_2 на нерухоме майно, рекомендовано звернутися до суду з позовною заявою про визнання права власності на спадкове майно (а.с. 17).

16.11.2021 року позивач звернувся до вказаного нотаріуса із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті своєї матері ОСОБА_2 (а.с. 66).

Даними витягу про реєстрацію в Спадковому реєстрі № 67327966, виданого вказаним нотаріусом 16.11.2021 року, стверджується, що до вказаного реєстру внесено реєстраційний запис, параметрами якого є реєстрація спадкової справи № 50/2021 за номером у спадковому реєстрі 68663610, спадкодавець ОСОБА_2 (а.с.72).

Постановою про відмову у вчиненні нотаріальної дії вказаного нотаріуса від 24.01.2022 року позивачу відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на вказану вище земельну ділянку в зв`язку з тим, що Державний акт на право приватної власності на землю серії IV-ІФ № 046325 на підставі рішення ХІ сесії ІІІ демократичного скликання Шепарівцівської сільської ради від 06.04.2000 року виданий Шепарівцівською сільською радою після смерті ОСОБА_2 - ІНФОРМАЦІЯ_4 (а.с. 58).

Згідно з ч. 1 ст. 4, ч. 1 ст. 5 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленим цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів, а суд, здійснюючи правосуддя, захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

В силу положень ч.1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до п. 1 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про спадкування» № 7 від 30.05.2008 року відносини спадкування регулюються правилами ЦК, якщо спадщина відкрилась не раніше 1 січня 2004 року. У разі відкриття спадщини до зазначеної дати застосовується чинне на той час законодавство, зокрема, відповідні правила ЦК УРСР, у тому числі щодо прийняття спадщини, кола спадкоємців за законом.

Таким чином, з врахуванням того, що спадщина відкрилася ІНФОРМАЦІЯ_1 , на спірні правовідносини поширюються норми ЦК УРСР 1963 року.

Відповідно до ст.9 ЦК УРСР здатність мати цивільні права і обов`язки (цивільна правоздатність) визнається в однаковій мірі за всіма громадянами Української РСР. Правоздатність громадянина виникає в момент його народження і припиняється з смертю.

Відповідно до статті 524 ЦК УРСР спадкоємство здійснюється за законом і за заповітом. Спадкоємство за законом має місце, коли і оскільки воно не змінено заповітом.

За змістом статті 548 ЦК УРСР для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту її відкриття.

Статтею 549 ЦК УРСР визнається, що спадкоємець прийняв спадщину:1) якщо він фактично вступив в управління і володіння спадковим майном; 2) якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Зазначені дії повинні бути вчинені протягом шести місяців із дня відкриття спадщини.

За змістом наведених норм до спадкоємців переходять лише ті права та обов`язки (спадщина) спадкодавця, які належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини.

Предметом спору в даній справі є земельна ділянка площею 0,5300 га для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, розташована на території Шепарівцівської сільської ради Коломийського району Івано-Франківської області, яка, як стверджує позивач, належала на праві власності спадкодавцю і яку він успадкував як спадкоємець за законом.

Підстави та процедура набуття права власності на земельну ділянку на час відкриття спадщини регулювалися Земельним кодексом України 1990 року.

Відповідно до положень ст.17 ЗК України (1990 року), який діяв на час виникнення спірних правовідносин, передача земельних ділянок у приватну власність провадиться Радами народних депутатів, на території яких розташовані земельні ділянки.

Згідно з ч.3, 4 ст. 17 ЗК України (1990 року) громадяни, заінтересовані у передачі їм у власність земельних ділянок із земель запасу, подають заяву про це до відповідної ради за місцем розташування земельної ділянки, яка розглядає заяву і у разі згоди передати земельну ділянку у власність громадянину замовляє землевпорядній організації розробку проекту її відведення. Проект відведення земельної ділянки погоджується з сільською (селищною) Радою народних депутатів, з районними (міськими) землевпорядним, природоохоронним і санітарним органами, органом архітектури і подається до районної (міської) Ради народних депутатів для прийняття рішення про передачу громадянину земельної ділянки у власність.

Положеннями ч.7 ст.17 цього Кодексу передбачено, що Ради народних депутатів розглядають у місячний строк зазначені заяви і матеріали та приймають відповідні рішення.

Статтею 22 вказаного Кодексу передбачено, що право власності та право постійного користування на земельну ділянку виникає після встановлення меж ділянки в натурі та одержання документа, що посвідчує право власності чи право користування.

Відповідно до ст.23 вказаного Кодексу право власності чи право постійного користування землею посвідчується державними актами, які видаються сільськими, селищними, міськими, районними радами.

З огляду на викладене, право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців за загальними правилами спадкування (зі збереженням її цільового призначення) при підтвердженні цього права спадкодавця державним актом на право власності на землю або іншим правовстановлюючим документом.

Набуття права власності на земельну ділянку та перехід права власності на земельну ділянку в порядку спадкування має місце за наявності відповідних юридичних фактів у їх сукупності, зокрема, ухвалення рішення компетентного органу про передачу у власність земельної ділянки спадкодавцю, укладення спадкодавцем правочинів щодо набуття права власності на земельні ділянки; виготовлення технічної документації на земельні ділянки; визначення меж земельної ділянки в натурі; погодження із суміжними землевласниками та землекористувачами; одержання у встановленому порядку державного акта на землю; реєстрація права власності на земельну ділянку.

Такі ж висновки щодо підстав для спадкування земельної ділянки сформульовано у постанові Верховного Суду від 18 березня 2019 року у справі № 343/1048/17, де Верховний Суд залишив без змін судові рішення, якими відмовлено у задоволенні вимог про визнання права власності на земельну ділянку в порядку спадкування з тих підстав, що спадкодавець за життя не оформив у встановленому законом порядку право власності на спірні земельні ділянки, тому вони не є об`єктом спадкування і не входять до спадкової маси.

Відповідно до пункту 113 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 14.06.1994 року № 18/5, (чинної, на час існування спірних правовідносин) свідоцтво про право на спадщину видається спадкоємцям, що прийняли спадщину, тобто тим, які фактично вступили в управління або володіння спадковим майном чи подали заяву в державну нотаріальну контору про прийняття спадщини (стаття 549 ЦК Української РСР).

Доказом вступу в управління чи володіння майном можуть бути: довідка управління будинками, правління житлово-будівельного кооперативу, виконавчого комітету місцевої Ради депутатів трудящих про те, що спадкоємець безпосередньо перед смертю спадкодавця проживав разом з ним, або про те, що спадкоємцем було взяте майно спадкодавця; довідка фінансового органу, органу держстраху чи іншого органу про те, що спадкоємцем після відкриття спадщини сплачувались податки або страхові платежі по обов`язковому страхуванню або збори; квитанція про сплату податку, платежу, збору; копія рішення суду, яке вступило в законну силу, про встановлення факту своєчасного прийняття спадщини; запис в паспорті спадкоємця або в будинковій книзі, який свідчить про те, що спадкоємець був постійно прописаний в спадковому будинку в період шести місяців після дня смерті спадкодавця, та інші документи, що підтверджують факт вступу спадкоємця в управління чи володіння спадковим майном.

Відповідно до правового висновку, викладеного в постанові Верховного Суду від 01.08.2019 року у справі №703/333/17, який відповідно до положень ч.4 ст.263 ЦПК України враховується судом при виборі та застосуванні норми права до спірних правовідносин, умовою для переходу в порядку спадкування права власності на об`єкти нерухомості, в тому числі земельну ділянку, є набуття спадкодавцем зазначеного права у встановленому законом порядку.

Якщо за життя спадкодавець не набув права власності на земельну ділянку, то спадкоємець також не набуває права власності на неї у порядку спадкування, оскільки до спадкоємця переходять лише визначені майнові права, які належали спадкодавцеві на час відкриття спадщини.

Подібний за змістом правовий висновок щодо спадкування особою лише того майна, яке на час відкриття спадщини мав спадкодавець, викладений в постанові Верховного Суду від 08.07.2020 року у справі № 297/1756/17.

Згідно зі статями 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до частини першої, другої статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Звертаючись до суду із позовом, позивач посилався на те, що він прийняв спадщину, оскільки фактично вступив в управління спадковим майном шляхом обробляння земельної ділянки (городу), сплати податку.

Частиною першою статті 76 ЦПК України передбачено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

На підставі вищенаведеного, враховуючи, що матеріали справи не містять доказів, що ОСОБА_2 за життя набула у встановленому законом порядку права власності на земельну ділянку для ведення товарного сільськогосподарського виробництва площею 0,5300 га, а рішення Шепарівцівської сільської ради та Державний акт, видані відповідно 06.04.2000 року та 26.08.2002 року, тобто більше, ніж через три та п`ять років після смерті ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 ), і не породжують у померлої ніяких прав на земельну ділянку, оскільки в силу положення ст. 9 ЦК УРСР 1963 року здатність спадкодавця набувати цивільні права і обов`язки припинилася у зв`язку з її смертю, суд дійшов висновку про те, що спірна земельна ділянка не є об`єктом спадкування і не входить до спадкової маси на момент смерті спадкодавця. Крім того, доказів, що позивач після смерті ОСОБА_2 звертався до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини, а також доказів, які б свідчили, що він фактично вступив в управління земельною ділянкою площею 0,5300 га, позивачем не надано.

Тому в задоволенні позову слід відмовити у зв`язку з безпідставністю позовних вимог.

На підставі наведеного, ст. ст. 9, 548, 549 ЦК УРСР (в редакції 1963 року), ст.ст. 17, 22, 23 ЗК України (1990 року), керуючись ст. ст. 12, 76, 81, 89, ч.2 ст. 247, ст.ст. 263 - 265, 268, 273, 354 ЦПК України, суд,-

У Х В А Л И В:

в задоволенні позову ОСОБА_1 до Коломийської міської ради Івано-Франківської області про визнання права власності в порядку спадкування на земельну ділянку площею 0,5300 га, кадастровий номер: :03:001:0382, призначену для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, розташовану на території Шепарівцівської сільської ради Коломийського району Івано-Франківської сільської ради, - відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Івано-Франківського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його ухвалення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Найменування сторін:

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , уродженець та житель АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_3 .

Відповідач: Коломийська міська рада, 78203, м. Коломия, просп. Михайла Грушевського, 1, Івано-Франківської області, .

Повний текст рішення складено 23 лютого 2022 року.

Суддя Яремин М. П.