Номер провадження: 22-ц/813/8532/22
Справа № 521/6220/21
Головуючий у першій інстанції Мурзенко М. В.
Доповідач Кутурланова О. В.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28.12.2022 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого Кутурланової О.В.,

суддів: Орловської Н.В.,

Чорної Т.Г.

секретар судового засідання Виходець А.В.,

розглянувши в порядку спрощеного провадження у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Одесі цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 , від імені якої діє адвокат Трепак Олександр Іванович, на рішення Малиновського районного суду м. Одеси у складі судді Мазуренка М.В. від 06 вересня 2022 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору: Малиновська районна адміністрація Одеської міської ради про звільнення самовільно зайнятої земельної ділянки,

ВСТАНОВИВ:

У квітні 2021 року ОСОБА_2 звернулась з позовом до ОСОБА_1 про звільнення самовільно зайнятої земельної ділянки, що перебуває в загальному користуванні.

В обґрунтування позовних вимог посилалася на те, що вона є власником 1/5 частини домоволодіння за адресою АДРЕСА_1 . Однією із співвласниць домоволодіння є ОСОБА_1 . Земельна ділянка, на якій розташоване домоволодіння, що має цільове призначення - для обслуговування житлового будинку і господарських будівель перебуває в загальному користуванні власників будинку.

У 2019 році відповідачка без згоди інших співвласників спорудила металеву огорожу, внаслідок чого за рахунок частини земельної ділянки загального користування збільшила своє подвір`я, а також площу навісу, позначеного на плані будинку під літ. «Н», чим зменшила ширину загального проходу до інших споруд (сараїв, гаражів) та городів мешканців та порушила право користування вказаною земельною ділянкою співвласників будинку.

Посилаючись на викладене, позивачка просила суд зобов`язати відповідачку привести земельну ділянку під вказаним домоволодінням в попередній стан шляхом демонтажу зазначеного металевого паркану (огорожі).

Рішенням Малиновського районного суду м.Одеси від 06 вересня 2022 року позов задоволено.

Зобов`язано ОСОБА_1 демонтувати металеву огорожу (паркан) навісу, позначеного на плані домоволодіння за адресою: АДРЕСА_1 , встановлену від кута сараю, позначеного на плані домоволодіння літерою «Л» до кута гаражу, позначеного на плані домоволодіння літ. «М» (план домоволодіння згідно технічного паспорту, виконаного КП «Бюро технічної інвентаризації» Одеської міської ради станом на 14.07.2015 р).

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 , посилаючись на незаконність та необґрунтованість рішення суду, порушення судом норм матеріального та процесуального права, неврахування судом правових висновків Верховного Суду, просила рішення суду скасувати та постановити нове, яким у задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 відмовити.

У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_2 , посилаючись на обґрунтованість та об`єктивність рішення суду, яке підтверджене належними та допустимими доказами, з повним з`ясуванням усіх обставин справи, просила апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення суду без змін.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги і заявлених вимог, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а рішення суду без змін, з наступних підстав.

Відповідно до вимог статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Рішення суду першої інстанції повністю відповідає вказаним вимогам закону.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що здійснення відповідачкою розширення навісу без згоди інших співвласників є незаконним, порушує права позивача, як співкористувача земельної ділянки на якій розташовано домоволодіння, оскільки зменшує площу земельної ділянки, що знаходиться у загальному користуванні інших співвласників домоволодіння, у тому числі позивача.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції, оскільки вони зроблені відповідно до норм матеріального права та фактичних обставин справи, встановлених судом на підставі повно та всебічно досліджених доказів.

Відповідно до частини першої статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (частина перша статті 15, частина перша статті 16 ЦК України).

Для застосування того чи іншого способу захисту, необхідно встановити які ж права (інтереси) позивача порушені, невизнані або оспорені відповідачем і за захистом яких прав (інтересів) позивач звернувся до суду.

Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом чи судом у визначених законом випадках (абзац 12 частини другої статті 16 ЦК України).

Згідно з частиною першою статті 316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Відповідно до статті 179 ЦК України річчю є предмет матеріального світу, щодо якого можуть виникати цивільні права та обов`язки.

Майном як особливим об`єктом вважаються окрема річ, сукупність речей, а також майнові права та обов`язки (частина перша статті 190 ЦК України).

Приписами статті 181 ЦПК України встановлено: до нерухомих речей (нерухоме майно, нерухомість) належать земельні ділянки, а також об`єкти, розташовані на земельній ділянці, переміщення яких є неможливим без їх знецінення та зміни їх призначення. Режим нерухомої речі може бути поширений законом на повітряні та морські судна, судна внутрішнього плавання, космічні об`єкти, а також інші речі, права на які підлягають державній реєстрації. Рухомими речами є речі, які можна вільно переміщувати у просторі.

Положеннями статті 319 ЦК України встановлено, що власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону.

При здійсненні своїх прав та виконанні обов`язків власник зобов`язаний додержуватися моральних засад суспільства.

Усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення своїх прав. Власність зобов`язує.

Власник не може використовувати право власності на шкоду правам, свободам та гідності громадян, інтересам суспільства, погіршувати екологічну ситуацію та природні якості землі.

Держава не втручається у здійснення власником права власності.

Діяльність власника може бути обмежена чи припинена або власника може бути зобов`язано допустити до користування його майном інших осіб лише у випадках і в порядку, встановлених законом.

Особливості здійснення права власності на культурні цінності встановлюються законом.

Власність двох чи більше осіб з визначенням часток кожного із них у праві власності, є спільною частковою власністю (частина перша статті 356 ЦК України).

Відповідно до частини четвертої статті 357 ЦК України співвласник житлового будинку, іншої будівлі, споруди може зробити у встановленому законом порядку за свій рахунок добудову (прибудову) без згоди інших співвласників, якщо це не порушує їхніх прав. Така добудова (прибудова) є власністю співвласника, який її зробив.

Частиною другою статті 358 ЦК України передбачено, що співвласники можуть домовитись про порядок володіння та користування майном, що є їхньою спільною частковою власністю.

З матеріалів справи вбачається, що позивачка є власником 1/5 частки домоволодіння з надвірними спорудами, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 , що підтверджується копією договору дарування частини домоволодіння, посвідченого 13 грудня 2002 року Юрченко І.П., приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу, реєстр. № 7822 (а.с.7).

Відповідачці на праві власності належить 13/200 часток вказаного домоволодіння на підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом, виданого 02 листопада 2015 року ОСОБА_3 , приватним нотаріусом Уманського міського нотаріального округу, реєстр. № 4388 (а.с.58).

Домоволодіння, право власності на частку у якому мають сторони, розташоване на земельній ділянці площею 1135 кв.м., що відображено в зазначеному технічному паспорті, земельна ділянка знаходиться у спільному користуванні співвласників домоволодіння (а.с.61-64)

З наявних у справі доказів вбачається, що до складу зазначеного домоволодіння входить навіс літ. «Н», що знаходиться у фактичному користуванні відповідача, що визнається та не заперечується сторонами.

Під час огляду судом доказів за їх місцезнаходженням за адресою: АДРЕСА_1 встановлено, що геометричні розміри вказаного навісу збільшено шляхом встановлення металевої огорожі в один рівень зі стіною сараю, позначеного на плані літ. «Л», від кута вказаного сараю до кута гаражу позначеного на плані домоволодіння літ. «М», та встановлення зверху на зазначену огорожу конструкцій даху навісу (фото а.с.100-106).

Приписом Малиновської районної адміністрації № 17/02-2021 від 17.02.2021 року зафіксовано факт встановлення ОСОБА_1 малої архітектурної форми (огорожі) на території загального користування без дозвільних документів та запропоновано у триденний термін надати до Малиновської районної адміністрації правовстановлюючі документи на улаштування огорожі на території загального користування (а.с.10).

Судом також встановлено, що спорудження огорожі відповідачкою на території спільного користування перешкоджає вільному проходу (проїзду) до інших споруд (сараїв), гаражів та городів інших співвласників.

При цьому дозвільних документів на проведення вказаних робіт, а також згоди співввласників домоволодіння на проведення робіт із збільшення навісу за рахунок частини земельної ділянки спільного користування відповідачкою до суду не надано.

З огляду на викладене, колегія суддів вважає обґрунтованим висновок суду першої інстанції про те, що здійснення відповідачкою розширення навісу без згоди інших співвласників на земельній ділянці загального користування є незаконним та порушує права позивача, як співкористувача земельної ділянки.

Доводи апеляційної скарги про те, що розширення території її домоволодіння було здійснено попереднім власником домоволодіння висновків суду не спростовують, оскільки порушення права позивачки на вільне користування спільною земельною ділянкою підлягає усуненню незалежно від часу з якого це порушення відбулося.

При цьому, суд апеляційної інстанції вважає необхідним зауважити, що тлумачення ст.391 ЦК України дає підстави для висновку, що вимога власника про усунення перешкод це негаторний позов.

До позовів про усунення перешкод у здійсненні права користування та розпорядження майном позовна давність не застосовується, оскільки негаторний позов може бути пред`явлений позивачем доти, поки існує відповідне правопорушення. На цьому наголосив Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду у справі № 648/533/16-ц.

Також ВС зазначив, що згідно зі статтею 256 ЦК України позовна давність це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (частина четверта статті 267 ЦК України).

Серед способів захисту речових прав цивільне законодавство виокремлює, зокрема, витребування майна з чужого незаконного володіння (стаття 387 ЦК України) й усунення перешкод у здійсненні права користування та розпоряджання майном (стаття 391 ЦК України). Вказані способи захисту можуть бути реалізовані шляхом подання віндикаційного та негаторного позовів відповідно.

ВС наголосив, що вказані приписи про застосування строку позовної давності поширюються, зокрема, на позови про витребування майна з чужого незаконного володіння. Натомість до позовів про усунення перешкод у здійсненні права користування та розпорядження майном позовна давність не застосовується, оскільки негаторний позов може бути пред`явлений позивачем доти, поки існує відповідне правопорушення.

Посилання в апеляційній скарзі на ту обставину, що матеріалами справи не встановлено, що саме відповідачка встановлювала оспорювану огорожу судом апеляційної інстанції також не можуть бути прийняті до уваги, оскільки власником частини домоволодіння є відповідачка, тому саме на власника покладено обов`язок не порушувати права інших співвласників домоволодіння.

Інші доводи апеляційної скарги були предметом розгляду суду першої інстанції та зводяться до незгоди з рішенням суду і вимог щодо переоцінки наданих доказів.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

З огляду на викладене, колегія суддів дійшла висновку, що ухвалюючи рішення, суд першої інстанції, врахувавши заявлені позовні вимоги та підстави, на які сторони посилалися в обґрунтування своїх вимог, правильно встановивши фактичні обставини справи, які мають суттєве значення для її вирішення, надавши належну оцінку обставинам справи, дійшов обґрунтованого висновку про задоволення позовних вимог ОСОБА_2 .

Відповідно до ч. 1. ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. ст. 367, 375, 381,382 ЦПК України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , від імені якої діє адвокат Трепак Олександр Іванович, залишити без задоволення.

Рішення Малиновського районного суду м. Одеси від 06 вересня 2022 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий О.В. Кутурланова

Судді: Н.В. Орловська

Т.Г. Чорна