Справа № 496/4273/22
Провадження № 2/496/1523/22
21 листопада 2022 року м. Біляївка
Біляївський районний суд Одеської області в складі:
головуючого судді Пендюри Л.О.
за участю секретаря Комашко Т.В.,
розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Альфа Страхування» про стягнення невиплаченого страхового відшкодування,
Позивачка ОСОБА_1 в судове засідання не з`явилась, а від її представника ОСОБА_2 до суду надійшло клопотання, в якому вона вказала, що позовні вимоги підтримує у повному обсязі, просить справу розглянути у їх відсутність та не заперечує проти винесення заочного рішення по справі.
Представник відповідача в судове засідання не з`явився, хоча був повідомлений про дату, час та місце слухання справи належним чином, про що свідчить довідка про доставку електронного листа, про причини неявки суд не повідомив, відзив на позов не подав, а тому суд, приймаючи до уваги заяву представника позивачки, вважає можливим ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, відповідно до статті 280 ЦПК України.
Приймаючи до уваги заяву представника позивачки, дослідивши матеріали справи, оцінивши надані докази, суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з наступних підстав.
В судовому засіданні встановлено, що 09.10.2021 року о 21 год 15 хв. на 455 км автодороги М-05 із сполученням «Київ-Одеса» відбулась дорожньо-транспортна пригода, в якій водій ОСОБА_3 , керуючи вантажним автомобілем у складі сідлового тягача марки «MAN TGX 18.480», реєстраційний номер НОМЕР_1 , із напівпричепом марки «SCHWARZMULLER SPA-3Е», реєстраційний номер НОМЕР_2 , допустив зіткнення з маршрутним автобусом марки «ЗАЗ І-VAN», реєстраційний номер НОМЕР_3 , під керуванням водія ОСОБА_4 .
Внаслідок даної ДТП, пасажир маршрутного автобусу позивачка ОСОБА_1 отримала тілесні ушкодження середньої тяжкості, про що свідчить висновок експерта КУ «ООБСМЕ» №2222 від 24.12.2021 року (а.с.17-23).
На момент ДТП цивільно-правова відповідальність водія ОСОБА_3 , який керував вантажним автомобілем у складі сідлового тягача марки «MAN TGX 18.480», реєстраційний номер НОМЕР_1 , із напівпричепом марки «SCHWARZMULLER SPA-3Е», реєстраційний номер НОМЕР_2 , була застрахована у відповідача ПрАТ «СК «Альфа Страхування», що підтверджується інформацією про поліс №205257122, який діяв станом на 09.10.2021 року, забезпеченим транспортним засобом за яким є автомобіль марки «MAN TGX 18.480», державний номер НОМЕР_1 (а.с.41).
05.11.2021 року представником позивачки за довіреністю на адресу ПрАТ «СК «Альфа Страхування» було надіслано повідомлення про ДТП та заяви на виплату страхового відшкодування з документами, які підтверджують лікування позивачки, витрати на лікування та тимчасову втрату працездатності (а.с.70-71, 72, 73, 74).
24.11.2021 року від ПрАТ «СК «Альфа Страхування» на адресу представника позивачки надійшов лист від 09.11.2021 року за вих. №1782.609.21.02-3887, в якому для належного опрацювання справи страхова компанія просить надати постанову суду із зазначенням винної в ДТП особи, що набрала законної сили, документи, які дозволяють провести розрахунок виплати за тимчасову втрату працездатності, а також документи, що підтверджують необхідність здійснення витрат на препарати, що придбані потерпілою (а.с.80).
На виконання вимог вказаного листа, 06.12.2021 року представником позивачки на адресу ПрАТ «СК «Альфа Страхування» було направлено заяву про долучення документів на виплату страхового відшкодування з додатками, а також заяву на виплату страхового відшкодування (а.с.75, 78).
16.02.2022 року від ПрАТ «СК «Альфа Страхування» повторно надійшов лист від 03.02.2023 року за вих. №1782.609.21.02-3946, в якому вказано, що страхова компанія запитувані раніше документи не отримала та просить надати постанову суду із зазначенням винної в ДТП особи, що набрала законної сили, документи, які дозволяють провести розрахунок виплати за тимчасову втрату працездатності, а також документи, що підтверджують необхідність здійснення витрат на препарати, що придбані потерпілою (а.с.81).
Водночас, 15.02.2022 року представником позивачки на адресу ПрАТ «СК «Альфа Страхування» було вдруге направлено заяву про долучення документів на виплату страхового відшкодування з додатками (а.с.79).
21.04.2022 року від ПрАТ «СК «Альфа Страхування» надійшов лист від 22.02.2022 року за вих. №1782.609.21.02-3968, в якому страхова компанія просить надати рішення суду із зазначенням винної особи в ДТП, що набрало законної сили та документи, що підтверджують отриману суму виплати за період непрацездатності (а.с.82).
Станом на теперішній час ПрАТ «СК «Альфа Страхування» жодної відповіді на чисельні заяви представника позивачки на виплату страхового відшкодування не надало та відповідно жодних розрахунків не здійснило.
Так, відносини у сфері обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів (далі - обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності) регулюються Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (далі - Закон №1961-IV), який спрямований на забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та майну потерпілих при експлуатації наземних транспортних засобів на території України.
Пунктом 2.1 статті 2 Закону №1961-IV визначено, що відносини у сфері обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів регулюються Конституцією України, Цивільним кодексом України, Законом України «Про страхування», цим та іншими законами України і нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до них. Якщо норми цього Закону передбачають інше, ніж положення інших актів цивільного законодавства України, то застосовуються норми цього Закону.
Відповідно до статті 6 Закону №1961-IV страховим випадком є ДТП, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю та/або майну потерпілого.
Згідно із пунктом 22.1 статті 22 Закону №1961-IV у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи. У разі настання події, яка є підставою для проведення регламентної виплати, МТСБУ у межах страхових сум, що були чинні на день настання такої події, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи.
Відповідно до пункту 23.1 статті 23 Закону №1961-IV шкодою, заподіяною життю та здоров`ю потерпілого внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, є, зокрема, шкода, пов`язана з лікуванням потерпілого; шкода, пов`язана з тимчасовою втратою працездатності потерпілим; моральна шкода, що полягає у фізичному болю та стражданнях, яких потерпілий - фізична особа зазнав у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я.
За змістом пункту 24.1 статті 24 Закону №1961-IV у зв`язку з лікуванням потерпілого відшкодовуються обґрунтовані витрати, пов`язані з доставкою, розміщенням, утриманням, діагностикою, лікуванням, протезуванням та реабілітацією потерпілого у відповідному закладі охорони здоров`я, медичним піклуванням, лікуванням у домашніх умовах та придбанням лікарських засобів. Зазначені в цьому пункті витрати та необхідність їх здійснення мають бути підтверджені документально відповідним закладом охорони здоров`я.
Статтею 25 Закону №1961-IV встановлено, що у зв`язку з тимчасовою втратою працездатності потерпілим відшкодовуються не отримані доходи за підтверджений відповідним закладом охорони здоров`я час втрати працездатності. Доходи потерпілого оцінюються в таких розмірах, зокрема, для працюючої особи (особи, яка працює за трудовим договором) - неотримана середня заробітна плата, обчислена відповідно до норм законодавства України про працю.
У відповідності до п. 8 розділу IV Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 8 лютого 1995 р. №100, нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період.
Із довідки про тимчасову втрату працездатності (лікування) потерпілого у ДТП вбачається, що позивачка знаходилась на стаціонарному лікуванні в КНП «Одеська обласна клінічна лікарня» Одеської обласної ради» з 09.10.2021 року по 22.10.2021 року (а.с.68). Таким чином, позивачка була тимчасово непрацездатною загалом 14 днів.
Згідно довідки про доходи №1232 від 19.01.2022 року ОСОБА_1 працювала в ТОВ «КОПІЙКА-ЦЕНТР» з 06.05.2021 року по 11.10.2021 року на посаді продавця продовольчих товарів. Заробітна плата ОСОБА_1 , зокрема, за серпень 2021 року склала 6164 грн 02 коп., а за вересень 2021 року 6452 грн 90 коп. (а.с.69).
За таких обставин, розмір страхового відшкодування, пов`язаного з тимчасовою втратою працездатності, що підлягає стягненню з відповідача на користь позивачки, складає 4107 грн 74 коп. (з розрахунку 14 днів х 293 грн 41 коп.)
Згідно положень статті 26-1 Закону №1961-IV страховиком (у випадках, передбачених підпунктами «г» і «ґ» пункту 41.1 та підпунктом «в» пункту 41.2 статті 41 цього Закону, - МТСБУ) відшкодовується потерпілому - фізичній особі, який зазнав ушкодження здоров`я під час дорожньо-транспортної пригоди, моральна шкода у розмірі 5 відсотків страхової виплати за шкоду, заподіяну здоров`ю.
В пунктах 35.1, 35.2 статті 35 Закону №1961-IV зазначено, що для отримання страхового відшкодування потерпілий чи інша особа, яка має право на отримання відшкодування, протягом 30 днів з дня подання повідомлення про ДТП подає страховику (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ) заяву про страхове відшкодування. До заяви додаються:
а) паспорт громадянина, а в разі його відсутності інший документ, яким відповідно до законодавства України може посвідчуватися особа заявника, якщо заявником є фізична особа;
б) документ, що посвідчує право заявника на отримання страхового відшкодування (довіреність, договір оренди, свідоцтво про право на спадщину), у разі якщо заявник не є потерпілим або його законним представником;
в) довідка про присвоєння одержувачу коштів ідентифікаційного номера платника податку (за умови його присвоєння), якщо заявником є фізична особа;
г) документ, що підтверджує право власності на пошкоджене майно на день скоєння дорожньо-транспортної пригоди, - у разі вимоги заявника про відшкодування шкоди, заподіяної майну;
ґ) свідоцтво про смерть потерпілого - у разі вимоги заявника про відшкодування шкоди, пов`язаної із смертю потерпілого;
д) документи, що підтверджують витрати на поховання потерпілого, - у разі вимоги заявника про відшкодування витрат на поховання потерпілого;
е) документи, що підтверджують перебування на утриманні потерпілого, його доходи за попередній (до настання дорожньо-транспортної пригоди) календарний рік, розміри пенсій, надані утриманцям внаслідок втрати годувальника, - у разі вимоги заявника про відшкодування шкоди у зв`язку із смертю годувальника;
є) відомості про банківські реквізити заявника (за наявності).
Згідно з пунктом 36.1 статті 36 Закону №1961-IV страховик (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ), керуючись нормами цього Закону, приймає вмотивоване рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) або про відмову у здійсненні страхового відшкодування (регламентної виплати). Рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) приймається у зв`язку з визнанням майнових вимог заявника або на підставі рішення суду, у разі якщо спір про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) розглядався в судовому порядку. Якщо розмір заподіяної шкоди перевищує страхову суму, розмір страхової виплати (регламентної виплати) за таку шкоду обмежується зазначеною страховою сумою.
Абзацами першим-третім пункту 36.2 статті 36 Закону №1961-IV передбачено, що страховик (МТСБУ) протягом 15 днів з дня узгодження ним розміру страхового відшкодування з особою, яка має право на отримання відшкодування, за наявності документів, зазначених у статті 35 цього Закону, повідомлення про ДТП, але не пізніш як через 90 днів з дня отримання заяви про страхове відшкодування зобов`язаний:
-у разі визнання ним вимог заявника обґрунтованими - прийняти рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) та виплатити його;
-у разі невизнання майнових вимог заявника або з підстав, визначених статтями 32 та/або 37 цього Закону, - прийняти вмотивоване рішення про відмову у здійсненні страхового відшкодування (регламентної виплати).
Якщо дорожньо-транспортна пригода розглядається в цивільній, господарській або кримінальній справі, перебіг цього строку припиняється до дати, коли страховику (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ) стало відомо про набрання рішенням у такій справі законної сили.
Протягом трьох робочих днів з дня прийняття відповідного рішення страховик (МТСБУ) зобов`язаний направити заявнику письмове повідомлення про прийняте рішення.
В порушення вказаних вимог, ПрАТ «СК «Альфа Страхування» до теперішнього часу не повідомило позивачку або її представника про прийняте рішення про здійснення страхового відшкодування або про відмову у такому.
В постанові Великої Палати Верховного Суду від 11 грудня 2019 року у справі №465/4287/15 зазначено, що у Законі №1961-IV не передбачено обов`язкового досудового порядку врегулювання питання з приводу виплати страхового відшкодування, особа, яка вимагає такої виплати, за власним розсудом може звернутися із заявою безпосередньо до страховика, з дотриманням вимог, передбачених у статті 35 названого Закону, чи звернутися безпосередньо до суду.
Представник позивачки, звертаючись до суду з позовом, посилається на те, ПрАТ «СК «Альфа Страхування» вимагає документи, які не передбачені умовами Закону України №1961-ІV, що суперечить вимогам чинного законодавства України.
Водночас, із листів ПрАТ «СК «Альфа Страхування», адресованих представнику позивачки, вбачається, що відповідач просить надати йому, зокрема, рішення суду із зазначенням винної особи в ДТП, що набрало законної сили.
Так, згідно з частинами 1, 2 та 5 статті 1187 ЦК України джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого.
Як роз`яснено в абз. 1 п. 4 Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №4 від 01.03.2013 року «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» розглядаючи позови про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, суди повинні мати на увазі, що відповідно до статей 1166, 1187 ЦК шкода, завдана особі чи майну фізичної або юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її завдала. Обов`язок відшкодувати завдану шкоду виникає у її завдавача за умови, що дії останнього були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, - незалежно від наявності вини.
Таким чином, закон містить вказівку на перерозподіл обов`язку доказування та зобов`язує саме відповідача довести, що шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, була спричинена внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого. Разом з тим шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, завжди є неправомірною та передбачає безвинну відповідальність власника такого джерела.
Такий правовий висновок викладено в постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 28 березня 2018 року у справі №204/3783/16-ц.
З огляду на презумпцію вини заподіювача шкоди, передбаченої частиною 2 статті 1166 ЦК України, відповідач звільняється від обов`язку відшкодувати шкоду (у тому числі і моральну шкоду), якщо доведе, що шкоду було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого (частина п`ята статті 1187 ЦК України, пункт 1 частини другої статті 1167 ЦК України).
Порядок та умови відшкодування шкоди безпосередньо встановлено ЦК України, відповідно до якого умовами відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, є протиправність поведінки заподіювача шкоди, наявність цієї шкоди у потерпілого і причинного зв`язку між ними.
При цьому слід враховувати, що особливі правила статті 1187 ЦК України діють тоді, коли шкоду завдано тими властивостями об`єкта, через які діяльність із ним визнається джерелом підвищеної небезпеки.
Головною особливістю відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, є те, що володілець небезпечного об`єкта зобов`язаний відшкодувати шкоду незалежно від його вини. Перед потерпілим несуть однаковий обов`язок відшкодувати завдану шкоду як винні, так і невинні володільці об`єктів, діяльність з якими є джерелом підвищеної небезпеки.
Разом із цим, відповідальність за шкоду, заподіяну джерелом підвищеної небезпеки, має свої межі, за якими відповідальність виключається. До них належать непереборна сила та умисел потерпілого.
Під умислом потерпілого слід розуміти усвідомлене бажання особи заподіяти шкоду. При цьому особа повинна розуміти значення своїх дій та мати змогу керувати ними.
Обов`язок доведення умислу потерпілого або наявності непереборної сили законом покладається також на володільця джерела підвищеної небезпеки, оскільки діє цивільно-правова презумпція заподіювача шкоди.
При цьому, в матеріалах справи відсутні докази, що ДТП сталася внаслідок умислу потерпілої ОСОБА_1 або непереборної сили.
Отже, цивільно-правова відповідальність за шкоду, заподіяну в результаті дії джерела підвищеної небезпеки настає без вини її заподіювача. Тому страховик хоч і не завдав шкоди, але є зобов`язаним суб`єктом перед потерпілим, якому він виплачує страхове відшкодування замість завдавача шкоди у передбаченому Законом №1961-IV порядку.
При цьому наявність чи відсутність у страховика обов`язку з виплати страхового відшкодування замість завдавача шкоди не є предметом розгляду в кримінальному провадженні. Тому відсутність судового рішення у кримінальному провадженні не може бути підставою для відмови в задоволенні позовних вимог потерпілої особи до страховика про відшкодування шкоди, заподіяної внаслідок ДТП.
Крім того, вищенаведеним пунктом 36.2 статті 36 Закону №1961-IV визначено лише підставу припинення здійснення страхового відшкодування у разі, якщо ДТП розглядається в цивільній, господарській або кримінальній справі, та не передбачено можливості відмови у стягненні страхового відшкодування у справі, яка вже розглядається судом в порядку цивільного судочинства, за наслідками такого розгляду.
Така правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 16 лютого 2022 року у справі №242/1930/21.
При цьому розмір моральної шкоди розраховано судом у відповідності до положень статті 26-1 Закону №1961-IV та з урахуванням заяви представника позивачки про уточнення позовних вимог, виходячи з чого розмір моральної шкоди в сумі 1937 грн 30 коп., заявлений представником позивачки до стягнення, розрахований помилково та підлягає частковому задоволенню.
Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Позивачка на підставі п. 2 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» звільнена від сплати судового збору.
Частиною 6 ст. 141 ЦПК України встановлено, що якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Якщо обидві сторони звільнені від оплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.
Судом встановлено, що сума судового збору, яка підлягала сплаті при зверненні до суду з вищевказаними позовними вимогами становить 992 грн 40 коп.
Виходячи із принципу пропорційності відшкодування судових витрат до задоволених вимог (97%) розмір судового збору, який підлягає стягненню з відповідача на користь держави становить 992 грн 40 коп.
На підставі викладеного, керуючись Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», ст. ст. 625, 1187, 1188, 1193 ЦК України, ст. ст. 12, 13, 81, 89, 141, 263-265 ЦПК України, суд -
Позовну заяву ОСОБА_1 до Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Альфа Страхування» про стягнення невиплаченого страхового відшкодування задовольнити частково.
В задоволенні решти позовних вимог ОСОБА_1 до Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Альфа Страхування»про стягнення страхового відшкодування, пов`язаного із заподіянням моральної шкоди відмовити.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом тридцяти днів з дня його отримання.
Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана позивачкою протягом тридцяти днів з дня його отримання до Одеського апеляційного суду через Біляївський районний суд Одеської області.
Повний текст рішення складено 21.11.2022 року.
Суддя Л.О. Пендюра