ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/7435/22 Справа № 210/788/22 Суддя у 1-й інстанції - Скотар Р. Є. Суддя у 2-й інстанції - Зубакова В. П.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 грудня 2022 року м.Кривий Ріг

Справа № 210/788/22

Дніпровський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді - Зубакової В.П.

суддів - Бондар Я.М., Остапенко В.О.

секретар судового засідання - Гладиш К.І.

сторони:

позивач ОСОБА_1 ,

відповідач - Комунальне підприємство теплових мереж «Криворіжтепломережа»,

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в порядку спрощеного позовного провадження, апеляційну скаргу позивача ОСОБА_1 на рішення Дзержинського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 01 вересня 2022 року, яке ухвалено судом у складі судді Скотаря Р.Є. у місті Кривому Розі Дніпропетровської області та повне судове рішення складено 01 вересня 2022 року, -

В С Т А Н О В И В :

У лютому 2022 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Комунального підприємства теплових мереж «Криворіжтепломережа» (надалі КПТМ «Криворіжтепломережа») про зобов`язання вчинити дії.

Позовна заява мотивована тим, що з 2006 року квартира позивача ОСОБА_1 за адресою: АДРЕСА_1 , на законних підставах від`єднана від централізованої системи опалення будинку та в квартирі встановлене індивідуальне опалення.

З грудня 2021 року КПТМ «Криворіжтепломережа» в системі «НОВА-КОМ» почало нараховувати кошти за обсяг теплової енергії за грудень 197,39 грн., за січень 2022 роу 345,25 грн., за лютий 2022 року 364,32 грн.

На звернення позивача про незаконні дії по нарахуванню коштів з вимогою скасувати нарахування, відповідач відповів відмовою, посилаючись на ч.6 ст.10 ЗУ «Про комерційний облік теплової енергії та водопостачання» та на розділи ІІІ,V Методики розподілу між споживачами обсягів спожитих у будівлі комунальних послуг.

Позивач вважає, що відповідач КПТМ «Криворіжтепломережа» уникає пошуку консенсусу та надає необґрунтовані й неповні відповіді, з яких неможливо визначити які послуги він споживає.

Так, відповідач посилається на ч.6 ст. 10 Закону України «Про комерційний облік теплової енергії та водопостачання», згідно якої обсяг теплової енергії, витраченої на опалення місць загального користування та допоміжних приміщень будівлі, а також на забезпечення функціонування внутрішньобудинкових систем опалення та гарячого водопостачання, розподіляється відповідно до правил, встановлених цією статтею, також на власників (співвласників) приміщень, обладнаних індивідуальними системами опалення та/або гарячого водопостачання.

Разом з тим, у будинку АДРЕСА_2 місць загального користування не існує, а допоміжні приміщення не опалюються, на сходових клітинах і в підвалі будинку мережа опалення відсутня, і теплова енергія не витрачається. Таку послугу, як «втрати теплової енергії у трубопроводах» позивач не споживав, оскільки такої послуги не існує.

Крім того, в будинку АДРЕСА_2 поза межами опалюваних приміщень та допоміжних приміщень неізольовані трубопроводи внутрішньобудинкової системи опалювання відсутні, і, відповідно картки будинку з порталу Криворізького ресурсного центру, в підвалі будинку прокладено 137 метрів мережі опалення, яка ізольована і знаходиться в задовільному стані, тому витрати відсутні.

Позивач вважає, що послуги теплопостачання він не споживає, та просить суд зобов`язати КПТМ «Криворіжтепломережа» (50000, м. Кривий Ріг, пров. Дежньова, 9) скасувати нарахування за обсяг теплової енергії станом на за грудень 197,39 грн., за січень 2022 року 345,25 грн., за лютий 2022 року 364,32 грн. за адресою: АДРЕСА_1 , і в подальшому не нараховувати.

Рішенням Дзержинського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 01 вересня 2022 року в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 відмовлено.

В апеляційній скарзі позивач ОСОБА_1 просить скасувати рішення суду та ухвалити нове рішення про задоволення його позовних вимог, посилаючись на неповне з`ясування обставин справи, неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права.

Апеляційна скарга мотивована тим, що висновок суду першої інстанції про те, що акт-претензію щодо неналежної якості послуги та ненадання послуг має скласти управитель є помилковим та не грунтується на жодній правовій нормі. Судом не було встановлено у рішенні факту наявності або ж відсутності опалення у місцях загального користування, а відповідач у відзиві не заперечував відсутність опалення у місцях загального користування.

Зазначає, що 01 вересня 2022 року він з`явився до суду, про що є відмітка в журналі відвідувань суду, однак суд, у порушення п. 8 ст. 279 ЦПК України, не заслухав його усні пояснення.

Відзив на апеляційну скаргу не подано.

Заслухавши суддю-доповідача, позивача ОСОБА_1 , який підтримав доводи апеляційної скарги та просив її задовольнити, представника відповідача КПТМ «Криворіжтепломережа» - Шаповалову М.І., яка заперечувала проти доводів апеляційної скарги та просила залишити її без задоволення, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах заявлених позовних вимог та доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення з наступних підстав.

Судом встановлено та вбачається з матеріалів справи, що, згідно Акту від 28 вересня 2007 року про відключення квартири від внутрішньобудинкових мереж централізованого опалення і гарячого водопостачання, квартира ОСОБА_1 за адресою: АДРЕСА_1 , на законних підставах від`єднана від централізованої системи опалення будинку та в квартирі встановлене індивідуальне опалення (а.с. 5).

Відповідно до інформаційної довідки КПТМ «Криворіжтепломережа», за адресою: АДРЕСА_1 , по особовому рахунку № НОМЕР_1 , нараховані суми за постачання теплової енергії (а.с. 6).

10.01.2022 року ОСОБА_1 подав до директора КПТМ «Криворіжтепломережа» заяву про скасування нарахувань за послуги теплопостачання, в якій просив провести перевірку місць загального користування в будинку, а також стан ізоляції транзитних стояків в квартирі позивача (а.с.7).

27.01.2022 року ОСОБА_1 подав до директора КПТМ «Криворіжтепломережа» скаргу про незаконні дії по нарахуванню коштів за теплову енергію, в якій вимагав скасувати нарахування за обсяг теплової енергії за адресою: АДРЕСА_1 (а.с.8)

Згідно листа КПТМ «Криворіжтепломережа» від 11.02.2022 року, адресованого ОСОБА_1 , відповідно до ч. 6 ст. 10 ЗУ «Про комерційний облік теплової енергії та водопостачання» обсяг теплової енергії, витраченої на опалення місць загального користування та допоміжних приміщень будівлі, а також на забезпечення функціонування внутрішньобудинкових систем опалення та гарячого водопостачання розподіляється відповідно до правил, встановлених цією статтею, також на власників (співвласників) приміщень, обладнаних індивідуальними системами опалення та/або гарячого водопостачання (а.с.10-11).

Згідно Акту, складеного мешканцями будинку АДРЕСА_2 від 17 лютого 2022 року, в під`їзді № 1 на сходових клітинах відсутня мережа опалення (а.с.16).

Відповідно до Акту про подачу теплової енергії, складеного представником КПТМ «Криворіжтепломережа» в присутності майстра ТОВ «Сітісервіс-КР», 30.10.2021 року була подана теплова енергія до житлового будинку за адресою: АДРЕСА_2 (а.с.41).

Ухвалюючи рішення про відмову в задоволенні позову ОСОБА_1 , суд першої інстанції виходив з того, що квартира АДРЕСА_3 обладнана автономною системою опалення, у зв`язку з чим власник цією квартири, у відповідності до вимог ч. 6 ст. 10 ЗУ «Про комерційний облік теплової енергії та водопостачання», зобов`язаний нести витрати на обсяг теплової енергії, витраченої на опалення місць загального користування та допоміжних приміщень будівлі, а також на забезпечення функціонування внутрішньобудинкових систем опалення та гарячого водопостачання, та, зважаючи на те, що площа допоміжних приміщень в будинку за адресою: АДРЕСА_2 , складає 1027,800 м2, у спірний період позивачу правомірно проводилося нарахування плати за послуги з теплопостачання.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду, так як їх суд першої інстанції дійшов на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилались, як на підставу своїх вимог і заперечень, підтвердженими тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно зі статтею 1 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» житлово-комунальні послуги - результат господарської діяльності, спрямованої на забезпечення умов проживання та перебування осіб у жилих і нежилих приміщеннях, будинках і спорудах, комплексах будинків і споруд відповідно до нормативів, норм, стандартів, порядків і правил; комунальні послуги - результат господарської діяльності, спрямованої на задоволення потреби фізичної чи юридичної особи у забезпеченні холодною та гарячою водою, водовідведенням, газо - та електропостачанням, опаленням, а також вивезення побутових відходів у порядку, встановленому законодавством.

Відповідно до частини першої статті 714 ЦК України за договором постачання енергетичними та іншими ресурсами через приєднану мережу одна сторона (постачальник) зобов`язується надавати другій стороні (споживачеві, абонентові) енергетичні та інші ресурси, передбачені договором, а споживач (абонент) зобов`язується оплачувати вартість прийнятих ресурсів та дотримуватись передбаченого договором режиму її використання, а також забезпечити безпечну експлуатацію енергетичного та іншого обладнання.

Згідно з пунктом 3 Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про комерційний облік теплової енергії та водопостачання» до затвердження центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері житлово-комунального господарства, методики розподілу між споживачами обсягів спожитих у будівлі комунальних послуг співвласники багатоквартирного будинку або іншої будівлі, де налічуються два або більше споживачів, можуть визначити свій порядок розподілу між споживачами обсягів спожитих у будівлі комунальних послуг відповідно до положень статті 10 цього Закону, а також прийняти рішення про незастосування положень частини п`ятої статті 10 цього Закону при розрахунках за житлово-комунальні послуги у відповідному будинку, будівлі.

Положеннями частини першої статті 19 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» визначено, що відносини між учасниками договірних відносин у сфері житлово-комунальних послуг здійснюються виключно на договірних засадах.

Відповідно до частини третьої статті 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» споживач зобов`язаний укласти договір на надання житлово-комунальних послуг, підготовлений виконавцем на основі типового договору та оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом.

Статтею 525 ЦК України, передбачає, що одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно зі ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно зі статтею 19 Закону України «Про теплопостачання» передбачено, що споживач повинен щомісячно здійснювати оплату теплопостачальній організації за фактично отриману теплову енергію.

Таким чином, незважаючи на укладення чи не укладення споживачем договору на теплопостачання місць загального користування, за умови отримання ним відповідних послуг, він несе обов`язок щодо оплати отриманої теплової енергії.

Пунктом 35 Правил визначено, що розрахунковим періодом для оплати спожитої послуги є календарний місяць. Оплата послуги здійснюється не пізніше останнього дня місяця, що настає за розрахунковим періодом (граничний строк внесення плати за спожиту послугу), якщо інший порядок та строки не визначені договором. За бажанням споживача оплата послуг може здійснюватися шляхом внесення авансових платежів.

Внутрішньобудинкові мережі централізованого опалення належать до інженерного (технічного) обладнання житлового будинку та є його невід`ємною частиною.

Відокремлення (відключення) від мереж (систем) централізованого опалення (теплопостачання) та постачання гарячої води не звільняє власників квартир та нежитлових приміщень від обов`язку відшкодування витрат за обсяг теплової енергії, витраченої на опалення місць загального користування та допоміжних приміщень та на функціонування внутрішньобудинкових систем опалення будівлі/будинку. Такий обсяг теплової енергії розраховується та розподіляється між всіма споживачами відповідно до Методики розподілу між споживачами обсягів спожитих у будівлі комунальних послуг, затвердженої наказом Мінрегіону від 22 листопада 2018 р. № 315 (далі - Методика розподілу).

Пунктом 6 частини першої статті 1 Закону України «Про особливості здійснення права власності у багатоквартирному будинку» передбачено, що до спільного майна багатоквартирного будинку належать, зокрема, і приміщення загального користування (у тому числі допоміжні), несучі, огороджувальні та несуче-огороджувальні конструкції будинку, механічне, електричне, сантехнічне та інше обладнання всередині або за межами будинку, яке обслуговує більше одного житлового або нежитлового приміщення, а також будівлі і споруди, які призначені для задоволення потреб співвласників багатоквартирного будинку та розташовані на прибудинковій території, а також права на земельну ділянку, на якій розташовані багатоквартирний будинок і належні до нього будівлі та споруди і його прибудинкова територія.

Відповідно до частини першої статті 5 Закону України «Про особливості здійснення права власності у багатоквартирному будинку» спільне майно багатоквартирного будинку є спільною сумісною власністю співвласників.

Пунктом 5 частини першої статті 1 Закону України «Про особливості здійснення права власності у багатоквартирному будинку» визначено, що співвласник багатоквартирного будинку - власник квартири або нежитлового приміщення у багатоквартирному будинку.

Відповідно до ч. 2 ст.382 ЦК України усі власники квартир та нежитлових приміщень у багатоквартирному будинку є співвласниками на праві спільної сумісної власності спільного майна багатоквартирного будинку. Спільним майном багатоквартирного будинку є приміщення загального користування (у тому числі допоміжні), несучі, огороджувальні та несуче-огороджувальні конструкції будинку, механічне, електричне, сантехнічне та інше обладнання всередині або за межами будинку, яке обслуговує більше одного житлового або нежитлового приміщення, а також будівлі і споруди, які призначені для задоволення потреб усіх співвласників багатоквартирного будинку та розташовані на прибудинковій території, а також права на земельну ділянку, на якій розташований багатоквартирний будинок та його прибудинкова територія, у разі державної реєстрації таких прав.

Отже, співвласники квартир повинні брати участь у витратах на утримання будинку пропорційно займаній площі житла, а відключення від мереж централізованого опалення та гарячого водопостачання не є підставою для звільнення мешканців від такої участі.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 22 грудня 2020 року у справі № 311/3489/18, які вірно враховано судом першої інстанції.

На підставі вищевикладеного, позивач ОСОБА_1 , як власник квартири АДРЕСА_3 , яка обладнана системою індивідуального опалення, зобов`язаний нести витрати на обсяг теплової енергії, витраченої на опалення місць загального користування та допоміжних приміщень будівлі, а також на забезпечення функціонування внутрішньо будинкових систем опалення та гарячого водопостачання.

Доводи позивача ОСОБА_1 про те, що у будинку АДРЕСА_2 місць загального користування не існує, допоміжні приміщення не опалюються, а на сходових клітинах і в підвалі будинку мережа опалення відсутня, і теплова енергія не витрачається, судом першої інстанції вірно відхилено, адже, як встанволено судом першої інстанції та не спростовано у суді апеляційної інстанції, площа допоміжних приміщень в будинку за адресою: АДРЕСА_2 , складає 1027,800 м2.

З огляду на те, що надання теплової енергії до багатоквартирного будинку АДРЕСА_2 підтверджено Актом про подачу теплової енергії, складеного представником КПТМ «Криворіжтепломережа» в присутності майстра ТОВ «Сітісервіс-КР» 30.10.2021 року, суд першої інстанції дійшов вірного висновку про необґрунтованість заявлених позовних вимог.

Крім того, як вірно зауважив суд першої інстанції, відповідно до ст. 27 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», у разі ненадання, надання не в повному обсязі або неналежної якості комунальних послуг споживач має право викликати виконавця комунальних послуг (його представника) для перевірки кількості та/або якості наданих послуг. У разі ненадання, надання неналежної якості послуги з управління багатоквартирним будинком споживач має право викликати управителя для перевірки якості наданих послуг. Порядок перевірки якості надання комунальних послуг та якості послуги з управління багатоквартирним будинком встановлюється Кабінетом Міністрів України, якщо інше не передбачено законом. За результатами перевірки якості надання комунальних послуг або якості послуг з управління багатоквартирним будинком складається акт-претензія, який підписується споживачем та виконавцем комунальної послуги або управителем (щодо послуги з управління багатоквартирним будинком). Виконавець комунальної послуги або управитель (щодо послуги з управління багатоквартирним будинком) зобов`язаний прибути на виклик споживача у строки, визначені в договорі про надання послуги, але не пізніше ніж протягом однієї доби з моменту отримання повідомлення споживача.

Акт-претензія складається виконавцем комунальної послуги або управителем (щодо послуги з управління багатоквартирним будинком) та споживачем і повинен містити інформацію про те, в чому полягало ненадання, надання не в повному обсязі або неналежної якості комунальної послуги або послуги з управління багатоквартирним будинком, дату (строк) її ненадання, надання не в повному обсязі або неналежної якості, а також іншу інформацію, що характеризує ненадання послуг, надання їх не в повному обсязі або неналежної якості.

Разом з тим, з матеріалів справи встановлено, що позивач ОСОБА_1 , хоча і звертався зі скаргою до відповідача, однак ним не було викликано уповноважену особу для перевірки якості наданих послуг та не було складено Акт-претензію, відповідно до вимог ст. 27-28 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», а тому колегія суддів відхиляє доводи апеляційної скарги в цій частині.

Доводи ж апеляційної скарги про те, що 01 вересня 2022 року позивач з`явився до суду, про що є відмітка в журналі відвідувань суду, однак суд, у порушення п. 8 ст. 279 ЦПК України, не заслухав його усні пояснення, колегією суддів відхиляються, як такі, що не свідчать про порушення судом першої інстанції норм процесуального права, адже, позивачем ОСОБА_1 не надано жодного належного та допустимого доказу, що 01 вересня 2022 року він прибув у судове засідання та суд першої інстанції відмовився його вислухати.

Доводи, викладені в апеляційній скарзі, фактично зводяться до переоцінки доказів та незгодою з висновками суду по їх оцінці. Проте, відповідно до вимог ст. 89 ЦПК України, оцінка доказів є виключною компетенцією суду, переоцінка доказів діючим законодавством не передбачена. Судом першої інстанції повно та всебічно досліджені обставини справи, перевірені письмові докази та надано їм належну оцінку.

Європейський суд з прав людини вказав що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо надання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки з огляду на конкретні обставини справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року). Оскаржене судове рішення відповідає критерію обґрунтованості судового рішення.

Отже, вирішуючи спір, суд першої інстанції в достатньо повному обсязі встановив права і обов`язки сторін, що брали участь у справі, обставини справи, перевірив доводи і заперечення сторін, дав їм належну правову оцінку, ухвалив рішення, яке відповідає вимогам закону. Висновки суду обґрунтовані і підтверджуються письмовими доказами.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що рішення суду ухвалено з дотриманням норм матеріального і процесуального законодавства, у зв`язку із чим апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду - залишенню без змін.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 375, 381, 382 ЦПК України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу позивача ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Дзержинського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 01 вересня 2022 року - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 20 грудня 2022 року.

Головуючий:

Судді: