рішення

ІМЕНЕМ УКрАЇНи

Справа № 495/8251/21

Номер провадження 2/495/864/2022

29 листопада 2022 рокум. Білгород-Дністровський

Білгород-Дністровський міськрайонний суд Одеської області в складі:

головуючого одноособово судді Анісімової Н.Д.,

із участю секретаря судового засідання Коліниченко Н.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Білгород-Дністровському в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимоги на предмет спору на стороні відповідача ОСОБА_3 про витребування майна з чужого незаконного володіння,-

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимоги на предмет спору на стороні відповідача ОСОБА_3 , в якому просить витребуватиз чужого незаконного володіння у ОСОБА_2 , ідентифікаційний номер НОМЕР_1 на користь ОСОБА_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_2 нерухоме майно, а саме: 53/100 частин житлового будинку, який розташований за адресою: АДРЕСА_1 .

Стислий виклад позиції сторони позивача

Між ОСОБА_1 та ОСОБА_4 03.03.2009 року було укладено договір дарування частини житлового будинку, згідно якого ОСОБА_4 подарувала, а ОСОБА_1 прийняла у дар 53/100 частин житлового будинку, який розташований за адресою: АДРЕСА_1 . Договір дарування частини житлового будинку посвідчений приватним нотаріусом Білгород-Дністровського міського нотаріального округу Тітовою Т.С., зареєстрований в реєстрі за №487. Згідно п.9 договору дарування ОСОБА_1 та ОСОБА_4 підтвердили, що договір не носить характеру фіктивного та удаваного правочину, укладається не про людське око, не приховує інший правочин і відповідає дійсним намірам сторін створити для себе юридичні наслідки, а також сторони засвідчили, що зміст договору дарування нотаріусом їм роз`яснений у повному обсязі, текст договору прочитаний ними повністю. Відповідно до п.10 договору сторони підтверджують, що вони не визнані недієздатними чи обмежено дієздатними, цей договір вчиняється за відсутності впливу тяжкої обставини та обставин, що спонукають вчиняти даний договір на вкрай невигідних умовах і він не є фіктивним та удаваним, тобто не є такими, що передбачено ст.ст.234, 235 ЦК України. У сторін відсутні будь-які заперечення щодо кожної з умов договору, однаково розуміють значення договору, умови та правові наслідки для кожної з сторін. У п.11 договору вказано, що нотаріусом роз`яснено сторонам зміст статей 203, 204, 215, 216, 225, 229, 230, 231, 233, 234, 235, 334, 402, 403, 405, 722, 727, 728 ЦК України. Тобто, ОСОБА_1 та ОСОБА_4 , як сторонам вказаного договору, нотаріусом роз`яснено зміст норм ЦК України, також сторони договору дарування підтвердили своє волевиявлення спрямоване на укладення саме договору дарування, а не будь-якого іншого подібного правочину. Нещодавно позивачу стало відомо про факт протиправного вилучення 53/100 частин житлового будинку, який розташований за адресою: АДРЕСА_1 з її власності без її відома та волевиявлення на підставі договору дарування. Зробивши запит до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно позивач дізналася, що 18.01.2018 року між ОСОБА_4 та ОСОБА_2 повторно укладено договір дарування частин житлового будинку, згідно якого ОСОБА_4 подарувала, а ОСОБА_2 прийняв в дар 53/100 частин житлового будинку, який розташований за адресою: АДРЕСА_1 . Договір посвідчений державним нотаріусом Білгород-Дністровської міської державної контори Одеської області, зареєстрований в реєстрі за №140. Тобто, в обхід позивача, як законного власника частини житлового будинку, відповідачем набуто право власності на 53/100 частини житлового будинку, який розташований за адресою: АДРЕСА_1 , за безвідплатним договором. Вказаний правочин є протиправним та таким, що прямо порушує права позивача як законного власника частини житлового будинку. В зв`язку з чим, позивач на підставі ст.387 ЦК України просить витребувати 53/100 частини житлового будинку, який розташований за адресою: АДРЕСА_1 , тобто майно, яке належить їй, із чужого незаконного володіння та стягнути понесені ним судові витрати зі сплати судового збору.

Стислий виклад позиції відповідача

Відповідач скористався своїм правом відповідно до ст.178 ЦПК України та на адресу суду надіслав відзив на позовну заяву, відповідно до якого просив відмовити в задоволенні позову. В обґрунтування позову позивач посилається на своє право власності набуте на підставі укладено між ОСОБА_1 та ОСОБА_4 03.03.2009 року договіру дарування 53/100 частин житлового будинку, який розташований за адресою: АДРЕСА_1 . Проте заочним рішенням Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 30.08.2017 року, справа №495/2989/17 договір дарування частини житлового будинку, який був укладений 03.03.2009 року між ОСОБА_4 та ОСОБА_1 , посвідчений приватним нотаріусом Білгород-Дністровського міського нотаріального округу Тітовою Т.С., зареєстрований в реєстрі за №487 визнано удаваним правочином, що на справді приховує вчинений між ОСОБА_4 та ОСОБА_1 03 березня 2003 року договір довічного утримання, а тому посилання позивача є безпідставними.

Відомості про рух справи, процесуальні дії у справі.

Ухвалою Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 11.10.2021 року відкрито провадження по справі в порядку загального позовного провадження та призначено підготовче судове засідання.

В зв`язку з відстороненням від здійснення правосуддя судді Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області Боярського О.О. на рідставі рішення ВРП від 04.11.2021 року, згідно розпорядження щодо призначення повторного автоматичного розподілу справи №582 від 17.12.2021 року цивільна справа №495/8251/21 за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про витребування майна з чужого незаконного володіння, передана на розгляд судді Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області Анісімової Н.Д..

Ухвалою Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 20.12.2021 року цивільна справа за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про витребування майна з чужого незаконного володіння прийнята до свого провадження.

Ухвалою Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 06.09.2022 року ОСОБА_3 залучена до участі у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про витребування майна з чужого незаконного володіння, в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача.

Позивач та її представник в судове засідання не з`явились, повідомлялись.

Відповідач в судове засідання не з`явився, але надав заяву про розгляд справи у його відсутність, вимоги позову не визнає, заперечує проти його задоволення та просить відмовити.

Третя особа, яка не заявляє самостійни вимоги на предмет спору на стороні відповідача у судове засідання не зявилась, повідомлялась, причини неявки суду не відомі.

Відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи, чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Дослідивши матеріали справи і наявні в них докази, суд дійшов наступних висновків.

Фактичні обставини, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин, з посиланням на докази, на підставі яких встановлені відповідні обставини.

Згідно ст.129 Конституції України однією з основних засад судочинства є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави (ч.1 ст.2 ЦПК України).

Відповідно до ч.1 ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Згідно ч.1, 2 ст.5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону.

Відповідно до ст.12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до положень ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Статтею 15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, та на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Згідно з положеннями ст.16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів може бути, у тому числі, визнання права та відновлення становища, що існувало до порушення цього права.

Відповідно до ч.4 ст.82 ЦПК України, обставини встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Як встановлено судом та зокрема підтверджується матерілми справи, 03.03.2009 року між ОСОБА_4 та ОСОБА_1 був укладений договір дарування частини житлового будинку, посвідчений приватним нотаріусом Білгород-Дністровського міського нотаріального округу Тітовою Т.С., зареєстрований в реєстрі за №487.

Згідно договіру дарування частини житлового будинку, ОСОБА_4 подарувала, а ОСОБА_1 прийняла у дар 53/100 частин житлового будинку, який розташований за адресою: АДРЕСА_1 .

В подальшому позивач ОСОБА_1 здійснила реєстрацію права власності на 53/100 частини житлового будинку, який розташований за адресою: АДРЕСА_1 , що підтверджується витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно №22829607 від 26.05.2009 року.

Позивач зазначає, що їй нещодавно стало відомо про факт протиправного вилучення 53/100 частин житлового будинку, який розташований за адресою: АДРЕСА_1 з її власності без її відома та волевиявлення на підставі договору дарування.

Зробивши запит до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно позивач дізналася, що 18.01.2018 року між ОСОБА_4 та ОСОБА_2 було укладено договір дарування частин житлового будинку, згідно якого ОСОБА_4 подарувала, а ОСОБА_2 прийняв в дар 53/100 частин житлового будинку, який розташований за адресою: АДРЕСА_1 . Договір посвідчений державним нотаріусом Білгород-Дністровської міської державної контори Одеської області, зареєстрований в реєстрі за №140.

В зв`язку з чим, позивач на підставі ст.387 ЦК України позивач просить витребувати 53/100 частини житлового будинку, який розташований за адресою: АДРЕСА_1 із чужого незаконного володіння ОСОБА_2 ..

Судом встановлено, що 10.04.2017 року ОСОБА_4 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_1 , третя особа приватний нотаріус Білгород-Дністровського міського нотаріального округу Тітова Т.С. про визнання договору дарування удаваним правочином.

Заочним рішенням Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 30.08.2017 року, справа №495/2989/17 позов ОСОБА_4 до ОСОБА_1 , третя особа приватний нотаріус Білгород-Дністровського міського нотаріального округу Тітова Т.С. про визнання договору дарування удаваним правочином задоволений.

Договір дарування частини житлового будинку, який був укладений 03.03.2009 року між ОСОБА_4 та ОСОБА_1 , посвідчений приватним нотаріусом Білгород-Дністровського міського нотаріального округу Тітовою Т.С., зареєстрований в реєстрі за №487 визнано удаваним правочином, що на справді приховує вчинений між ОСОБА_4 та ОСОБА_1 03 березня 2003 року договір довічного утримання.

11.10.2017 року ОСОБА_4 звернулась до суду з заявою про роз`яснення заочного рішення Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 30.08.2017 року, справа №495/2989/17 за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_1 , третя особа приватний нотаріус Білгород-Дністровського міського нотаріального округу Тітова Т.С. про визнання договору дарування удаваним правочином.

Ухвалою Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 23.10.2017 року, справа №495/2989/17 заява ОСОБА_4 про роз`яснення заочного рішення Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 30.08.2017 року, справа №495/2989/17 - задоволена.

Роз`яснено заочне рішення Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 30.08.2017 року, справа №495/2989/17 за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_1 , третя особа приватний нотаріус Білгород-Дністровського міського нотаріального округу Тітова Т.С. про визнання договору дарування удаваним правочином та зазначено, що укладений 03.03.2009 року між ОСОБА_4 та ОСОБА_1 договір дарування удаваний правочин згідно ст.235 ЦК України, тобто договір дарування є недійсним в розумінні параграфу 2 глави 16 ЦК України.

06.05.2021 року ОСОБА_1 звернулась до суду з заявою про перегляд заочного рішення Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 30.08.2017 року, справа №495/2989/17 за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_1 , третя особа приватний нотаріус Білгород-Дністровського міського нотаріального округу Тітова Т.С. про визнання договору дарування удаваним правочином.

Ухвалою Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 20.04.2021 року, справа №495/2689/17 заява ОСОБА_1 про перегляд заочного рішення Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 30.08.2017 року, справа №495/2989/17 за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_1 , третя особа приватний нотаріус Білгород-Дністровського міського нотаріального округу Тітова Т.С. про визнання договору дарування удаваним правочином повернута заявнику без розгляду.

Отже судом встановлено, що після реєстрації за ОСОБА_1 права власності на 53/100 частини житлового будинку, який розташований за адресою: АДРЕСА_1 на підставі заочного рішення Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 30.08.2017 року, справа №495/2989/17 за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_1 , третя особа приватний нотаріус Білгород-Дністровського міського нотаріального округу Тітова Т.С. про визнання договору дарування удаваним правочином та ухвали Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 23.10.2017 року, договір дарування укладений 03.03.2009 року між ОСОБА_4 та ОСОБА_1 53/100 частин житлового будинку, який розташований за адресою: АДРЕСА_1 , посвідчений приватним нотаріусом Білгород-Дністровського міського нотаріального округу Тітовою Т.С., зареєстрований в реєстрі за №487, визаний недійсним в розумінні параграфу 2 глави 16 ЦК України.

Таким чином, право власності ОСОБА_1 на спірне нерухоме майно - 53/100 частин житлового будинку, який розташований за адресою: АДРЕСА_1 скасовано.

Звертаючись з данним позовом, позивачем ОСОБА_1 не надано доказів на доведення факту набуття спірного майна у власність та не наданий жодний доказ, який би підтверджував належність спірного майна саме їй йому.

Відповідно до ст.41 Конституції України кожен мас право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

Згідно ст.387 ЦК України, власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним.

Під незаконним володінням слід розуміти фактичне володіння річчю, яке не має правової підстави (передбаченої законом, договором чи адміністративним актом) або правова підстава якого відпала чи визнана недійсною.

Аналіз вказаної норми та зміст позовних вимог за даним позовом свідчить про те, що даний позов відноситься до віндикаційних позовів (витребування майна з чужого незаконного володіння).

Віндикація - витребування своєї речі неволодіючим власником від володіючого не власника. Віндикація - це передбачений законом основний речово-правовий спосіб захисту цивільних прав та інтересів власника майна чи особи, що має речове право на майно (титульного володільця), який полягає у відновленні становища, що існувало до порушення, шляхом повернення об`єкта права власності у володіння власника (титульного володільця) з метою відновлення права використання власником усього комплексу його правомочностей.

Віндикаційним позовом захищаються права власності в цілому, оскільки він пред`являється в тих випадках, коли порушені права володіння користування та розпорядження одночасно. Однак право власності за власником зберігається, тому що може бути підтвердженим правовстановлюючими документами, або іншими письмовими доказами.

Позивачем за віндикаційним позовом є неволодіючий власник. Відповідачем за віндикаційним позовом виступає незаконний володілець майна, який може і не знати про неправомірність і незаконність свого володіння та утримання такого майна. Незаконним володільцем визнається така особа, яка здійснює володіння майном без належних правових підстав.

Власник має право витребувати своє майно від особи, в якої таке майно фактично знаходиться та є індивідуально визначеним. Позов про витребування майна, пред`явлений до особи, у незаконному володінні якої це майно знаходилось, але на момент розгляду справи в суді у неї відсутнє, не може бути задоволений.

Предметом доказування у справах за позовами про витребування майна з чужого незаконного володіння становлять обставини, які підтверджують правомірність вимог позивача про повернення йому індивідуально-визначеного майна з чужого незаконного володіння, як то факти, що підтверджують право власності на витребуване майно, вибуття його з володіння позивача, перебування його в натурі у відповідача та інше.

У такій справі необхідно встановити обставини, що мають засвідчити правомірність вимог позивача про повернення йому майна з чужого незаконного володіння, а саме: підтверджують його право власності або інше речове право титульного володільця на витребуване майно; вибуття майна з володіння позивача; наявність майна в натурі у володінні відповідача; відсутність у відповідача правових підстав для володіння цим майном. Правові позиції щодо особливостей віндикації та обсягів доведення у справах за позовом про витребування майна з чужого незаконного володіння неодноразово викладалися Верховним Судом, зокрема у постановах від 15.05.2018 року у справі №923/630/17, від 29.01.2019 року у справі № 911/3312/17, від 02.04.2019 року у справі № 911/737/18, від 19.06.2019 року у справі № 914/1671/17, від 27.08.2019 року у справі № 925/366/18.

Верховний Суд у своїй постанові від 21 червня 2018 року у справі №703/5364/15- ц (провадження №61-4812св18) вказав, що "застосовуючи положення статті 387 ЦК України, суди повинні виходити з того, що власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним і в якої майно фактично знаходиться та є індивідуально визначеним.

Аналіз ст.387 Цивільного кодексу України свідчить про те, що віндикаційний позов ґрунтується передусім на тому, що право власності на річ с абсолютним і слідує за річчю, зберігаючись навіть у випадку незаконного вибуття з володіння власника та в період перебування в незаконному володінні іншої особи. Тому віндикаційна вимога може бути заявлена щодо витребування лише індивідуально-визначеної речі.

Таким чином, звертаючись з даним позовом, позивач має надати докази на підтвердження права власності на спірне майно, має довести індивідуальні ознаки майна, що витребовується, наявність майна у незаконному володінні відповідача, а також відсутність в останнього правових підстав для володіння цим майном.

У постанові Верховного Суду від 02.09.2020 року у справі №910/13536/19 визначено, що для застосування передбаченого ст.387 ЦК України правового механізму відновлення порушеного права власності необхідним є встановлення наступних обставин у їх сукупності: існування в натурі індивідуально визначеного майна з ідентифікуючими ознаками на момент подачі позову та прийняття судом рішення про його витребування; наявність підтвердженого права власності або права законного володіння у позивача на відповідне майно; відсутність у власника чи титульного володільця можливості здійснювати фактичне володіння цим майном через те, що відповідач на момент подачі позову та прийняття рішення у справі фактично тримає його у себе; відсутність договірних відносин між позивачем і відповідачем, оскільки в протилежному випадку застосовуються зобов`язально-правові способи захисту права власності.

Під час розгляду даного спору позивач не довела, що є власником витребуваного майна; майно, що є предметом віндикації вибуло з володіння позивача поза її волею.

За правилами ст.ст.12,81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ст.13 ЦПК України судрозглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Згідно вимог ст.76 ЦК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами:1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Як вбачається зі ст.77 ЦПК Україниналежними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування.

Відповідно до ст.89 ЦПК Українисуд оцінює докази засвоїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

За таких обставин, враховуючи, що позивачем не надано будь-яких доказів належності саме їй вказаного майна, можливість встановлення і витребування такого майна із чужого незаконного володіння виключається.

Висновки за результатами розгляду справи

Таким чином, для підтвердження мети та підстави звернення до суду із позовом позивачем не доведено її право на майно, яке остання просить суд витребувати у відповідача, не визначено правову підставу набуття нею такого майна, а тому і необхідність, для захисту порушеного права позивача, витребування такого у відповідача.

Враховуючи вищенаведене, суд приходить до висновку, що позовні вимоги не знайшли свого підтвердження в судовому засіданні, оскільки позивачем не представлено, а судом не здобуто жодних переконливих доказів у їх підтвердження, а тому суд прийшов до висновку про відмову в задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимоги на предмет спору на стороні відповідача ОСОБА_3 про витребування майна з чужого незаконного володіння за безпідставністю.

В зв`язку з відмовою в задоволенні позову, судові витрати, у відповідності до вимог ст.141 ЦПК України, не підлягають відшкодуванню.

Керуючись ст.ст.4, 12-13, 258, 259, 263, 265, 268, 354 ЦПК України, -

УХВАЛИВ:

В задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимоги на предмет спору на стороні відповідача ОСОБА_3 про витребування майна з чужого незаконного володіння відмовити в повному обсязі.

Рішення може бути оскаржено до Одеського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Апеляційна скарга на рішення суду подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції.

Суддя Анісімова Н.Д.