Справа №639/7462/21
Провадження №2/639/640/22
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 січня 2022 року Жовтневий районний суд м. Харкова

в складі: головуючого судді Баркової Н.В.,

за участю секретаря - Волкової С.І.,

розглянувши у відкритому підготовчому засіданні в залі суду в м. Харкові цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про встановлення факту спільного не проживання на час відкриття спадщини, -

ВСТАНОВИВ:

08.11.2021 року позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до відповідача ОСОБА_2 і просить суд визнати факт спільного не проживання ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , разом зі спадкодавцем ОСОБА_3 на час відкриття спадщини, за адресою: АДРЕСА_1 .

В обґрунтування своїх вимог позивач посилається на те, що ІНФОРМАЦІЯ_2 помер ОСОБА_3 (актовий запис 18303) у стаціонарі Міської клінічної лікарні швидкої та невідкладної медичної допомоги ім. проф. О.І.Мещанінова (лікарське свідоцтво про смерть №12-А/406А). Померлий був рідним сином відповідача - ОСОБА_2 , у зв`язку з чим остання є спадкоємцем першої черги. Вказана обставина підтверджується свідоцтвом про народження ОСОБА_3 . Після його смерті відкрилась спадщина на наступне майно: земельну ділянку площею 0,0344 га, кадастровий номер: :04:033:0003, яка розташована : АДРЕСА_2 , право власності на яку підтверджується Державним актом серія ЯК № 162627. Так, 09.10.2021 року позивач звернувся до нотаріуса з заявою про прийняття спадщини, оскільки є сином ОСОБА_3 . Як стало відомо позивачу, на час відкриття спадщини, за адресою: АДРЕСА_1 була зареєстрована мати померлого (відповідач), яка більше півтора роки фактично проживає за адресою АДРЕСА_2 разом з позивачем, який доглядає за нею у зв`язку з похилим віком відповідача. Також позивач зазначає про неможливість ОСОБА_3 за життя доглядати за своєю матір`ю, у зв`язку з різким погіршенням здоров`я, та дуже частим перебуванням у лікарнях на стаціонарі. Проте відповідач не зверталась до нотаріуса з відповідною заявою про прийняття спадщини, та не збирається звертатися до нотаріуса з відповідною заявою про прийняття спадщини. Відповідач ОСОБА_2 , починаючи з середини 2020 року мешкає у АДРЕСА_2 , де і була зареєстрована 21.10.2021 року вже після смерті ОСОБА_3 .

Оскільки від встановлення факту спільного не проживання на час відкриття спадщини відповідача зі спадкодавцем залежить коло спадкоємців, позивач, посилаючись на положення ЦК України щодо спадкування, вимушений звернутися до суду з вказаним позовом.

Ухвалою Жовтневого районного суду м. Харкова від 25.11.2021 року прийнято позов до розгляду та відкрито загальне позовне провадження у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про встановлення факту спільного не проживання на час відкриття спадщини. Призначено підготовче засідання.

В підготовче засідання 25.01.2022 року учасники справи не з`явилися, повідомлені про дату, час та місце підготовчого засідання належним чином, надали заяви про розгляд справи за їх відсутності. В своїй письмовій заяві позивач ОСОБА_1 позов підтримав. Відповідач ОСОБА_2 подала письмові пояснення та заяву про визнання позову.

У зв`язку з неявкою в підготовче засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу, у відповідності до положень ч. 2 ст. 247 ЦПК України, судом не здійснювалося.

Суд, дослідивши письмові докази, приходить до висновку про те, що позовні вимоги підлягають задоволенню, виходячи з наступного.

Як вбачається з матеріалів справи ОСОБА_3 народився ІНФОРМАЦІЯ_3 , про що зроблено відповідний актовий запис №69 та підтверджується копією свідоцтва про народження серії НОМЕР_1 , виданого повторно 03.02.1996 року. Батьками зазначені ОСОБА_4 та ОСОБА_2 (а.с.7).

Відповідно до копії свідоцтва про переміну прізвища, імені, по батькові серії НОМЕР_2 , виданого 25.01.1996 року ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , змінив прізвище на « ОСОБА_3 », про що 26.01.1996 року зроблено відповідний актовий запис №09 (а.с.8).

Позивач ОСОБА_1 народився ІНФОРМАЦІЯ_4 , про що зроблено відповідний актовий запис №112 та підтверджується копією свідоцтва про народження серії НОМЕР_3 , виданого 11.06.1996 року. Його батьками зазначені ОСОБА_3 та ОСОБА_6 (а.с.11).

Згідно з копією свідоцтва про смерть серії НОМЕР_4 , виданого 12.11.2020 року, ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , помер ІНФОРМАЦІЯ_6 , про що зроблено відповідний актовий запис №17947 (а.с.13).

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , помер ІНФОРМАЦІЯ_2 , про що зроблено відповідний актовий запис №18303 та підтверджується копією свідоцтва про смерть серії НОМЕР_5 , виданого 06.10.2021 року (а.с.5). Вказані відомості також підтверджуються копією лікарського свідоцтва про смерть ОСОБА_3 №12-17/406А від 06.10.2021 року та копією довідки про причину смерті №12-17/406А від 06.10.2021 року (а.с. 6).

Позивачем ОСОБА_1 , на підтвердження перебування ОСОБА_3 на стаціонарному лікуванні надані копії медичної документації (а.с.17-34).

Після смерті ОСОБА_3 відкрилась спадщина. На момент смерті ОСОБА_3 належала на праві власності земельна ділянка площею 0,0344 га, кадастровий номер: :04:033:0003, яка розташована за адресою: АДРЕСА_2 , що підтверджується Державним актом на право власності на земельну ділянку Серія ЯК № 162627 (а.с.15).

09.10.2021 року позивач ОСОБА_1 звернувся до Приватного нотаріуса ХМНО Бєсєда Т.Д. з заявою про прийняття спадщини як син спадкодавця - ОСОБА_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 і на день смерті був зареєстрований та постійно проживав за адресою: АДРЕСА_1 (а.с.16).

Відповідач ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_7 , матір померлого ОСОБА_3 , згідно наданої суду копії паспорту також була зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 з 14.07.2009 року, однак з 21.10.2021 року знята з реєстрації за вказаною адресою і зареєстрована в будинку АДРЕСА_2 (а.с.10)

Відповідно до ч.1 ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Згідно з ч.1 ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Положеннями ч. 1 ст. 13 ЦПК України визначено, що суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до статті 12 ЦПК України та згідно з ч.ч. 1, 5 та 6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасникам справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Частиною 2 статті 78 ЦПК України зазначено, що обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

При цьому, відповідно до ч.1 ст. 82 ЦК України обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників.

В даному випадку відповідачем під час підготовчого провадження визнано позовні вимоги і та обставина, що вона на час смерті сина ОСОБА_3 не проживала разом з ним за адресою реєстрації.

Статтею 16 ЦК України передбачено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Відповідно до п.2 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.05.2008 року №7 «Про судову практику у справах про спадкування», справи про спадкування розглядаються судами за правилами позовного провадження, якщо особа звертається до суду з вимогою про встановлення фактів, що мають юридичне значення, які можуть вплинути на спадкові права й обов`язки інших осіб та (або) за наявності інших спадкоємців і спору між ними.

Право на спадщину виникає в день відкриття спадщини, спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою, для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини (ст.ст. 1220, 1222, 1270 ЦК України).

Відповідно до ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Згідно з ч. 1 ст. 1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки.

За змістом ч. 3 ст. 1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї.

Відповідно до ч. 1 ст. 1269 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини.

Для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини (ч.1 ст. 1270 ЦК України).

Разом з тим, для вирішення питання щодо наявності підстав для застосування до спірних правовідносин положень ч.3 ст. 1268 ЦК України є необхідним встановлення місця проживання спадкодавця і спадкоємця.

Статтею 29 ЦК України в встановлено, що місцем проживання фізичної особи є житловий будинок, квартира, інше приміщення, придатне для проживання в ньому (гуртожиток, готель тощо), у відповідному населеному пункті, в якому фізична особа проживає постійно, переважно або тимчасово. Фізична особа, яка досягла чотирнадцяти років, вільно обирає собі місце проживання, за винятком обмежень, які встановлюються законом. Фізична особа може мати кілька місць проживання.

Положення ст. 29 ЦК України не ставлять місце фактичного проживання особи в залежність від місця її реєстрації. Право на вибір місця проживання закріплено у ст. 33 Конституції України, відповідно до якої кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишати територію України, за винятком обмежень, які встановлюються законом.

Під місцем постійного проживання розуміється місце, де фізична особа постійно проживає. Тимчасовим місцем проживання є місце перебування фізичної особи, де вона знаходиться тимчасово (під час перебування у відпустці, відрядженні, зокрема у готелі чи у санаторії, тощо).

Відповідно до ч. 2 ст. 2 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» (в редакції положень Закону, що діяли на час виникнення спірних правовідносин) реєстрація місця проживання чи місця перебування особи або її відсутність не можуть бути умовою реалізації прав і свобод, передбачених Конституцією (254к/96-ВР ), законами чи міжнародними договорами України, або підставою для їх обмеження.

Згідно з ч.3 ст. 200 ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Ухвалення в підготовчому засіданні судового рішення у разі відмови від позову, визнання позову, укладення мирової угоди проводиться в порядку, встановленому статтями 206, 207 цього Кодексу, що передбачено ч.4 ст. 200 ЦПК України.

Відповідно до ч.1 ст. 206 ЦПК України позивач може відмовитись від позову, а відповідач - визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві. Згідно з ч.4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд.

Так, враховуючи надані сторонами докази і передбачені законом обставини, приймаючи визнання відповідачем позову, що не суперечить закону та не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд вважає за необхідне позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про встановлення факту спільного не проживання на час відкриття спадщини задовольнити у повному обсязі та встановити факт спільного не проживання ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , разом зі спадкодавцем ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , на час відкриття спадщини ІНФОРМАЦІЯ_2 за адресою: АДРЕСА_1 .

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити суду, та відмінності, які існують в державах учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. (Проніна проти України, №63566/00, пр.23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 р.).

Оскільки відповідач визнала позов до початку розгляду справи по суті, суд відповідно до ч.1 ст. 142 ЦПК України вважає за необхідне повернути позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову (а.с.1) в розмірі 454,00 грн., а іншу частину судових витрат у вигляді судового збору в розмірі 454,00 грн. - стягнути з відповідача на користь позивача на підставі ст. 141 ЦПК України.

З огляду на викладене та керуючись ст.ст. 6, 7, 12, 13, 43, 76-89, 131, 141, 200, 206, 247, 258, 259, 263-265 ЦПК України, ст.ст. 15, 16, 1216, 1223, 1224, 1261, 1268, 1298 ЦК України, суд,-

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про встановлення факту спільного не проживання на час відкриття спадщини задовольнити.

Встановити факт спільного не проживання ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , разом зі спадкодавцем ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , на час відкриття спадщини ІНФОРМАЦІЯ_2 за адресою: АДРЕСА_1 .

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судові витрати, пов`язані з оплатою судового збору в розмірі 454 (чотириста п`ятдесят чотири) гривні 00 копійок.

Зобов`язати Управління Державної казначейської служби України у Новобаварському районі м. Харкова повернути ОСОБА_1 з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову, у розмірі 454 (чотириста п`ятдесят чотири) гривні 00 копійок відповідно до квитанції про сплату №43 від 06.11.2021 року.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Харківського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складання повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення не були вручені у день його проголошення або складання, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Позивач: ОСОБА_1 , проживає за адресою: АДРЕСА_2 , РНОКПП: НОМЕР_6 ;

Відповідач:

-ОСОБА_2 , проживає за адресою: АДРЕСА_2 , зареєстрованою за вказаною адресою не значиться, НОМЕР_7 .

Повне рішення складено 23.02.2022 року.

Суддя Н.В. Баркова