Справа № 522/3293/22
Провадження № 2/522/3212/22
20 грудня 2022 року м. Одеса
Суддя Приморського районного суду м. Одеси Павлик І.А., розглянувши у спрощеному позовному провадженні без повідомлення (виклику) сторін цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Довіра та Гарантія» до ОСОБА_1 та ОСОБА_2 про солідарне стягнення заборгованості в сумі 52 012,02 грн,
У лютому 2022 року позивач звернувся до Приморського районного суду м. Одеси з позовом до ОСОБА_1 та ОСОБА_2 про солідарне стягнення заборгованості в сумі 52 012,02 грн.
Позовні вимоги обґрунтовано тим, що 19.07.2007 між ВАТ «Раффайзен Банк Аваль» та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір № 01/0034/8578494. 20.01.2009 Приморським районним судом м. Одеси ухвалено заочне рішення у справі № 2-4043/09, яким солідарно стягнено з відповідачів на користь ВАТ «Раффайзен Банк Аваль» заборгованість за вище вказаним договором у розмірі 161 354,98 грн, 15 331,28 грн заборгованості за відсотками, 9 016,94 грн заборгованості за пенею, а разом 185 703,20 грн. 30.06.2017 між ПАТ «Раффайзен Банк Аваль» та ПАТ «Комерційний Індустріальний Банк» укладено договір відступлення права вимоги за кредитним договором № 01/0034/8578494, яке в подальшому перейшло до ТОВ «ФК «Довіра та Гарантія». Оскільки відповідачами не здійснюється погашення заборгованості за вище вказаним договором, то позивач просить суд стягнути з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 заборгованість в сумі 52 012,02 грн на підставі ст. 625 ЦПК України.
22.03.2022 ухвалою суду у справі відкрито провадження у справі в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін, учасникам процесу роз`яснено право подати заяви по суті справи та заяви з процесуальних питань відповідно до положень чинного ЦПК України.
Відповідачі повідомлялися судом про розгляд даної справи належним чином, однак поштові відправлення повернулися на адресу суду з відміткою «за зімкненням терміну зберігання». Клопотань до суду про розгляд справи з повідомленням сторін та відзиву на позовну заяву не надходило.
Згідно вимог ч. 13 ст. 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.
У відповідності до ч. 8 ст. 279 ЦПК України при розгляді справи у порядку спрощеного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи, а у випадку розгляду справи з повідомленням (викликом) учасників справи - також заслуховує їх усні пояснення та показання свідків. Судові дебати не проводяться.
Положеннями ст. 174 ЦПК України закріплено, що при розгляді справи судом у порядку позовного провадження учасники справи викладають письмово свої вимоги, заперечення, аргументи, пояснення та міркування щодо предмета спору виключно у заявах по суті справи, визначених цим Кодексом. Заявами по суті справи є: позовна заява; відзив на позовну заяву (відзив); відповідь на відзив; заперечення; пояснення третьої особи щодо позову або відзиву. Подання заяв по суті справи є правом учасників справи.
Оскільки відповідач у встановлений судом строк не надав до суду відзив на позовну заяву, суд на підставі ч. 8 ст. 178 ЦПК України вирішує справу за наявними матеріалами.
Враховуючи вищевикладене та вимоги ст.ст. 178, 279, 280 ЦПК України, суд вважає за можливе провести заочний розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження, за наявними у справі матеріалами, з ухваленням у справі заочного рішення.
Суд, у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) у судове засідання сторін, дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, дійшов висновку про задоволення позову, з огляду на наступне.
За змістом ст.ст. 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (ч. 1 ст. 1048 ЦК України).
Судом встановлено, що 19.07.2007 між ВАТ «Раффайзен Банк Аваль» та ОСОБА_1 було укладено договір № 01/0034/8578494 про надання кредиту у сумі 33 698,00 дол США на строк 216 місяців по 19 липня 2025 року зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 14,25 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом, погашенням кредиту та сплатою відсотків за кредитом щомісячно згідно графіку погашення кредиту.
20.01.2009 заочним рішенням Приморського районного суду м. Одеси у справі № 2-4043/09 стягнуто з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 заборгованість за вище вказаним договором у розмірі 161 354,98 грн, 15 331,28 грн заборгованості за відсотками, 9 016,94 грн заборгованості за пенею, а разом 185 703,20 грн, 1 700,00 грн судового збору та 30 грн витрат на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу.
30.06.2017 між ВАТ «Раффайзен Банк Аваль» та ПАТ «Комерційний Індустріальний Банк» було укладено договір відступлення права вимоги № 114/7-4566, згідно якого до ПАТ «Комерційний Індустріальний Банк» перейшло право вимоги до ОСОБА_1 за кредитним договором № 01/0034/8578494.
30.06.2017 між ПАТ «Комерційний Індустріальний Банк» та ТОВ «ФК «Довіра та Гарантія» було укладено договір відступлення права вимоги № 114/7-4566-ДГ, згідно якого до ТОВ «ФК «Довіра та Гарантія» перейшло право вимоги до ОСОБА_1 за кредитним договором № 01/0034/8578494.
02.11.2020 ухвалою Приморського районного суду м. Одеси у справі № 2-4043/09 замінено ПАТ «Раффайзен Банк Аваль» на ТОВ «ФК «Довіра та Гарантія» у виконавчому провадженні по виконанню виконавчого листа у справі № 2-4043/09.
У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Згідно з положеннями ст.ст. 530, 612, 625 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк. Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у термін, встановлений договором або законом.
За змістом ст.ст 524, 533-535 і 625 ЦК України грошовим є зобов`язання, виражене у грошових одиницях (національній валюті України чи у грошовому еквіваленті зобов`язання, вираженого в іноземній валюті), що передбачає обов`язок боржника сплатити гроші на користь кредитора, який має право вимагати від боржника виконання цього обов`язку. Тобто, грошовим є будь-яке зобов`язання, в якому праву кредитора вимагати від боржника сплати коштів кореспондує обов`язок боржника з такої сплати.
Згідно з ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.
Таким чином, у ст. 625 ЦК України визначені загальні правила відповідальності за порушення будь-якого грошового зобов`язання незалежно від підстав його виникнення (договір чи делікт). Тобто, приписи цієї статті поширюються на всі види грошових зобов`язань, якщо інше не передбачено договором або спеціальними нормами закону, який регулює, зокрема, окремі види зобов`язань.
Тобто нарахування трьох процентів річних та індексу інфляції не є штрафними санкціями, а засобом захисту коштів кредитора від знецінення, оскільки передбачена законом, а не договором.
За змістом цієї норми закону нарахування трьох процентів річних та індексу інфляції входять до складу грошового зобов`язання і є особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.
Під індексом інфляції розуміється показник, що характеризує динаміку загального рівня цін на товари та послуги, отже норма ЦК України, яка регламентує сплату індексу інфляції за прострочення виконання грошового зобов`язання, поширюється лише на випадки прострочення виконання грошового зобов`язання, яке визначене договором.
На цій підставі, позивачем здійснено нарахування 3 % річних та індексу інфляції, що полягає в компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати.
Розмір заборгованості згідно розрахунку здійсненого ТОВ «ФК «Довіра та Гарантія» за період з 08.02.2019 по 08.02.2022 складає 52 012,02 грн, з яких: 35 283,65 грн - інфляційні втрати та 16 728,55 грн - 3 % річних.
Будь-яких доказів сплати грошових коштів за кредитним договором, що б спростовувало наданий позивачем розрахунок заборгованості, відповідачі суду не надали.
На підставі вищенаведеного, суд дійшов висновку, що вимоги позивача про солідарне стягнення з відповідачів заборгованості за кредитним договором є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.
Відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України з відповідачів на користь позивача підлягають стягненню витрати по сплаті судового збору у сумі 2 481,00 грн.
Керуючись ст.ст. 81, 141, 223, 258, 259, 263-265, 280, 282, 284, 289, 352, 354 ЦПК України, суд
Позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Довіра та Гарантія» до ОСОБА_1 та ОСОБА_2 про солідарне стягнення заборгованості в сумі 52 012,02 грн задовольнити.
Заяву про перегляд заочного рішення судом, який його ухвалив, за письмовою заявою відповідачів, може бути подано протягом тридцяти днів з дня складення його повного тексту.
Суддя І.А. Павлик