Справа № 454/989/22
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

05 грудня 2022 року Сокальський районний суд Львівської області у складі:

головуючого - судді Струс Т. В. ,

за участю секретаря Синевської Г.В.,

розглянув у відкритому судовому засіданні в місті Сокалі, цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання майна особистою приватною власністю та про встановлення факту окремого проживання у зв`язку з фактичним припиненням між ними шлюбних відносин,

в с т а н о в и в:

Позивач ОСОБА_1 звернувся в суд із даним позовом до відповідачки ОСОБА_2 у якому просить встановити факт його окремого проживання із відповідачем у зв`язку з фактичним припиненням між ними шлюбних відносин з липня 2018 року по 12.01.2022р. та про визнання особистою приватною власністю позивача автомобіля марки «PEUGEOT 607», 2004р.в., номерні знаки НОМЕР_1 , WIN код : НОМЕР_2 .

Вимоги мотивує тим, що між нею та відповідачем 20.02.1999р. був укладений шлюб, який розірваний рішенням Сокальського районного суду від 12.01.2022р. у справі № 454/2147/21 за його позовом до ОСОБА_2 зареєстрованого в суді 14.06.2021р. У шлюбі з відповідачем у них народилося двоє дітей: дочка ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та син ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .. Зазначає, що до літа 2018р. сторони проживали у АДРЕСА_1 , а з липня 2018р. позивач та відповідач припинили шлюбні відносини, не проживають спільно як сім`я, не ведуть спільного господарства та не мають спільного бюджету, тобто з того часу фактично припинили шлюбні відносини. ОСОБА_1 продовжив проживати у АДРЕСА_1 , в той час як ОСОБА_2 , коли приїздить із закордону, проживає у АДРЕСА_2 , за адресою місця проживання їхньої спільної дочки. 06.07.2021р. позивачем відповідно до договору-купівлі продажі транспортного засобу було придбано автомобіль марки «PEUGEOT 607», 2004р.в., номерні знаки НОМЕР_1 , WIN код : НОМЕР_2 , який 18.08.2021р. зареєстрований за ним праві власності, та який був придбаний за його особисті кошти зароблені після припинення між ним та ОСОБА_2 шлюбних відносин, та частину з яких (коштів) для придбання автомобіля надала йому ОСОБА_5 , тобто автомобіль придбаний через 3 роки після того як між сторонами були припиненні шлюбні відносини у липні 2018р., та майже як через місяць після того як 14.06.2021р. ОСОБА_1 було подано позов про розірвання між ними шлюбу. Вказує, що з літа 2019р. без реєстрації шлюбу, підтримує фактичні шлюбні відносини з ОСОБА_5 , з якою проживає як одна сім`я, оскільки ведуть спільне господарство та мають спільний бюджет, і саме для потреб їхньої сім`ї куплявся цей автомобіль. Необхідність звернення до суду із цим позовом обґрунтовує тим, що відповідачем ОСОБА_2 , не визнається та оспорюється право його особистої приватної власності на вказаний автомобіль марки «PEUGEOT 607»д.н.з. НОМЕР_1 , так як нею подано позов до ОСОБА_1 про поділ цього автомобіля як спільного майна подружжя набутого за час їхнього шлюбу відповідно до ч.1 ст. 60 СК, у якому просить стягнути з позивача в її користь 1/2 частку вартості цього автомобіля (справа № 454/426/22 за позовом ОСОБА_2 ), а тому з метою захисту свого права особистої приватної власності на цей автомобіль подано цей позов, про визнання автомобіля особистою приватною власністю ОСОБА_1 на підставі ч.6 ст. 57 СК як майно яке набуте ним за час окремого проживання з відповідачем у зв`язку з фактичним припиненням шлюбних відносин.

06.06.2022 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито загальне позовне провадження з повідомленням сторін.

15.09.2022р. закрито підготовче провадження у справі та призначено справу до судового розгляду по суті.

В судове засідання позивач та її представник - адвокат Савка Р.І. не прибули, однак представник позивача подав заяву з проханням розглядати справу за його відсутності, зазначив, що позовні вимоги підтримує в повному обсязі, не заперечує проти заочного розгляду справи.

Відповідачка та його представник - адвокат Вишневський М.С., будучи належним чином повідомленими про час та місце розгляду справи, у судове засідання не з`явилися, про причини неявки суд не повідомили, відзиву на позов не подавали. При цьому суд констатує що у зв`язку неявкою в судові засідання відповідача та його представника судові засідання неодноразово відкладалися, для повторного виклику сторони відповідача.

Відповідно до ч. 2 ч. 2 ст.247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Як передбачено ч.1 ст.280 ЦПК України суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин;відповідач не подав відзив; позивач не заперечує проти такого вирішення справи.

Враховуючи вищевикладене, керуючись вимогами ст.ст. 223, 280 ЦПК України, суд вважає за можливе розглянути справу за відсутності відповідача на підставі наявних в справі доказів, ухваливши заочне рішення, оскільки: відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; відповідач не подав відзив; позивач не заперечує проти заочного вирішення справи; підстави для відкладення розгляду справи відсутні.

Відповідно до ч.1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Згідно до ч.1 ст. 15 ЦК кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Відповідно ст. 392 ЦК, власник може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою.

Згідно ч.2 ст. 16 ЦК, одним із способів захисту цивільних прав та інтересів є визнання права.

Дослідивши та проаналізувавши матеріали справи, надані письмові докази, відповідно до вимог закону, заслухавши пояснення свідків, допитаних у судових засіданнях, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності суд приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення з таких підстав.

Судом встановлено та підтверджено матеріалами справи наступне.

ОСОБА_1 та ОСОБА_2 перебували у шлюбі з 20.02.1999р., що підтверджується копією свідоцтва яке міститься в матеріалах справи.

17.06.2021р. ОСОБА_1 було подано у Сокальський районний суд позов 14.06.2022р. про розірвання між ним та відповідачем ОСОБА_2 шлюбу, що підтверджується копією позовної заяви та відмітки суду про її реєстрацію.

06.07.2021р., тобто вже після того як ОСОБА_1 був поданий позов про розірвання шлюбу з ОСОБА_2 , ОСОБА_1 відповідно до договору-купівлі продажі транспортного засобу було придбано автомобіль марки «PEUGEOT 607», 2004р.в., номерні знаки НОМЕР_1 , WIN код : НОМЕР_2 , який 18.08.2021р. зареєстрований за ним праві власності, що підтверджується копією свідоцтва про реєстрацію цього ТЗ за ОСОБА_1 та копією відповіді ТСЦ 4646 від 14.04.2022р.

Рішенням Сокальського районного суду від 12.01.2022р. по справі № 454/2147/21, яке набрало законної сили шлюбі між позивачем та відповідачем розірвано, при цьому в судовому рішенні не встановлено часу фактично припинення між сторонами шлюбних відносин.

Ухвалою Сокальського районного суду від 18.02.2022р. відкрито провадження у справі № 454/426/22 за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 у якому ОСОБА_2 серед іншого просить суд шляхом поділу спільного майна подружжя набутого за час їхнього шлюбу стягнути з ОСОБА_1 в її користь грошову компенсацію вартості ? частини автомобіля марки «PEUGEOT 607», 2004р.в., номерні знаки НОМЕР_1 , НОМЕР_3 в порядку передбаченому ст. 364 ЦК. У позовній заяві ОСОБА_2 вказує фактичну адресу її місця проживання АДРЕСА_2 .

Поданням ОСОБА_2 позов з вимогами до ОСОБА_1 про поділ цього автомобіля та стягнення грошової компенсації його 1/2 вартості підтверджується порушення та невизнання зі сторони ОСОБА_2 право особистої приватної власності на автомобіль марки «PEUGEOT 607», 2004р.в., яке потребує захисту в судовому порядку.

Ухвалою Сокальського районного суду від 24.06.2022р. провадження у справі № 454/426/22 зупинене до набрання законної сили рішення у справі № 454/989/22.

На підтвердження окремого проживання та припинення фактичних шлюбних відносин між позивачем та відповідачем в час придбання спірного автомобіля 06.07.2021р. позивачем надано акт обстеження від 15.02.2022р. за участі депутата Червоноградської міської ради яким встановлено факт не проживання ОСОБА_2 з ОСОБА_1 однією сім`єю у АДРЕСА_1 , де проживає позивач, вже протягом останніх 4-х років, та того що вони протягом цього часу не ведуть спільного господарства, а також акт обстеження від 16.02.2022р. за участі депутата Червоноградської міської ради яким встановлено факт проживання ОСОБА_1 із ОСОБА_5 у АДРЕСА_1 , з якою вони з літа 2019р. підтримують фактичні шлюбні відносини, ведуть спільне господарство та мають спільний бюджет.

Факт окремого проживання та припинення шлюбних відносин між позивачем та відповідачем задовго до того як 06.07.2021р. ОСОБА_1 був набутий у власність автомобіль марки «PEUGEOT 607», 2004р.в., номерні знаки НОМЕР_1 підтверджують також і свідки які були допитані в судовому засіданні.

Зокрема свідок ОСОБА_6 показала, що вона є мамою позивача ОСОБА_1 , а ОСОБА_2 , є її колишньою невісткою, з якою у неї нормальні стосунки. З липня 2018р. ОСОБА_1 та ОСОБА_2 через часті непорозуміння та сварки, втрати довіри, більше не проживають разом як сім`я, оскільки вони фактично припинили з того часу шлюбні відносини, а відтак не ведуть спільного господарства, не мають спільного бюджету та взагалі не спілкуються. ОСОБА_1 залишився проживати у АДРЕСА_1 , а ОСОБА_2 переїхала на проживання у м. Городок, Хмельницької області де проживає їхня донька. З 2019р. у квартирі сина у АДРЕСА_1 , також проживає і вона, а тому є безпосереднім очевидцем обставин сімейного життя сина. Свідок також повідомила, що з літа 2019р. ОСОБА_1 підтримує фактичні шлюбні відносини із ОСОБА_7 , з якою він разом проживає, та з якою веде спільне господарство, і має спільний бюджет. Саме з ОСОБА_8 за спільні кошти ними було придбано автомобіль Пежо для потреб їхньої сім`ї, про який іде спір у цій справі, і жодного відношення до цього автомобіля ОСОБА_2 не може мати.

Свідок ОСОБА_9 показала, що вона є рідною сестрою по матері ОСОБА_1 , з яким вона постійно підтримує зв`язок, та якій безпосередньо відомі обставини сімейного життя брата з ОСОБА_10 , з якою вони вже розірвали шлюб. Свідок ОСОБА_9 вказала, що з липня 2018р. її брат ОСОБА_1 припинив шлюбні відносини із ОСОБА_2 , не ведуть спільного господарства, та постійно проживають окремо, брат у АДРЕСА_1 , а ОСОБА_2 у м. Городок, Хмельницької області, а з літа 2019р. її брат підтримує фактичні шлюбні відносини із ОСОБА_7 , з якою він живе як чоловік та дружина, та з якою він за спільні кошти у липні 2021р. купляв автомобіль Пежо 607, до якого ОСОБА_2 не може мати жодного відношення.

Свідок ОСОБА_5 показала, що з літа 2019р. з ОСОБА_1 проживає спільно як одна сім`я, ведуть спільне господарство, мають спільний бюджет, і проживають час від часу то в АДРЕСА_1 , за місцем реєстрації ОСОБА_11 , то в с. Лопатин за її місцем реєстрації, звідки родом. Також повідомила, що за спільні кошти з ОСОБА_1 вони придбали автомобіль Пежо 607, який з її згоди був зареєстрований на праві власності за ОСОБА_1 . На купівлю названого автомобіля вона дала 2500дол. США, які заробила як до так після знайомства з ОСОБА_1 . Решту суми, 1300 дол. США надав ОСОБА_1 , які він заробив в час їхнього спільного проживання. Від ОСОБА_1 їй відомо що з липня 2018р. він припинив шлюбні відносини із ОСОБА_2 , та з того часу проживають окремо, та навіть не спілкуються. Вказувала, що ОСОБА_2 не може мати будь-якого відношення до спірного автомобіля.

Матеріали справи також містять письмові пояснення спільного сина позивача та відповідача ОСОБА_12 , які зводяться до того, що позивач та відповідач з липня 2018р. не проживають разом як одна сім`я, не ведуть спільного господарства, не спілкуються, батько проживає у м. Соснівка, а мама коли приїздить на Україну у м. Городок, Хмельницької області, а також до того, що з літа 2019р. батько проживає спільно із ОСОБА_5 , а автомобіль був придбаний за особисті кошти батька.

Матеріали справи також містять письмові пояснення свідка ОСОБА_13 , які зводяться до того, що вона є сусідкою ОСОБА_1 , і ОСОБА_2 вона не бачила дуже давно, оскільки ще літом 2018р. вони з ОСОБА_11 припинили спільно проживати, у зв`язку з чим вона навіть забрала тоді ще їхнього неповнолітнього сина ОСОБА_4 на проживання у Хмельницьку область, де проживала їхня старша донька, а з літа 2019р. разом з ОСОБА_11 спільно проживає ОСОБА_14 , з якою він живе як чоловік та дружина.

Статтею 60 СК України визначено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу).

Відповідно до пункту 3 частини першої статті 57 СК України особистою приватною власністю дружини, чоловіка є майно, набуте нею (ним) за час шлюбу, але за кошти, які належали їй (йому) особисто.

Отже, належність майна до спільної сумісної власності подружжя визначається не тільки фактом придбання його під час шлюбу, але й спільною участю подружжя коштами або працею в набутті майна. Застосовуючи норму статті 60 СК України та визнаючи право спільної сумісної власності подружжя на майно, суд повинен установити не тільки факт набуття майна під час шлюбу, але й той факт, що джерелом його набуття були спільні сумісні кошти або спільна праця подружжя.

Тобто статус спільної сумісної власності визначається такими чинниками: 1) час набуття майна; 2) кошти, за які таке майно було набуте (джерело набуття).

Норма статті 60 СК України вважається застосованою правильно, якщо набуття майна відповідає цим чинникам.

Сам по собі факт придбання спірного майна за час шлюбу не є безумовною підставою для надання такому майну статусу спільної сумісної власності подружжя, якщо спростовується презумпція спільності майна подружжя.

До таких правових висновків прийшов ВСУ в постанові від 25.11.2015р. по справі № 6-2333цс15 та ВС КЦС у постанові від 24.01.2020р. по справі № 546/912/16-ц

Відповідно до п.30 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» №11, від 21 грудня 2007 року - рівність прав кожного із подружжя на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності (якщо інше не встановлено домовленістю між ними) та необхідність взаємної згоди подружжя на розпорядження майном, що є об`єктом права його спільної сумісної власності, передбачено ч. 1 ст. 63, ч. 1 ст. 65 СК.

Якщо за час окремого проживання подружжя після фактичного припинення шлюбних відносин спільне майно його членами не придбавалося, суд відповідно до ч. 6 ст. 57 СК може визнати особистою приватною власністю дружини, чоловіка майно, набуте кожним з них за цей період та за вказаних обставин, і провести поділ тільки того майна, що було їхньою спільною власністю до настання таких обставин.

Частиною шостою статті 57 СК України передбачено, що суд може визнати особистою приватною власністю дружини, чоловіка майно, набуте нею, ним за час їхнього окремого проживання у зв`язку з фактичним припиненням шлюбних відносин.

Положення цієї норми стосуються випадків, коли дружина та чоловік спільно не проживають, але без встановлення режиму окремого проживання, передбаченого статтею 119 СК України.

На відміну від частини другої статті 119 СК України, яка містить імперативний припис про те, що одним із правових наслідків встановлення режиму окремого проживання є те, що майно, набуте в майбутньому дружиною та чоловіком, не вважається набутим у шлюбі, частина шоста статті 57 СК України допускає можливість визнання судом особистою приватною власністю дружини, чоловіка майно, набуте нею, ним за час їхнього окремого проживання у зв`язку з фактичним припиненням шлюбних відносин.

Таким чином, законодавець розмежовує правовий режим майна, набутого дружиною, чоловіком після встановлення судом режиму сепарації (стаття 119 СК України), і майна, набутого за обставин, визначених у частині шостій статті 57 СК України.

На майно, набуте дружиною, чоловіком в період шлюбу, але за час окремого проживання у зв`язку з фактичним припиненням шлюбних відносин, поширюється презумпція права спільної сумісної власності подружжя. Тому у разі виникнення спору щодо цього майна спростувати вказану презумпцію має та сторона, яка вважає це майно особистою приватною власністю.

Аналогічні правові висновки викладені в постанові від 10.04.2019р. по справі № 721/1177/15.

Згідно ч.4 ст. 263 ЦПК при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Відповідно до ч.ч.2, 4 статті 3 СК сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки. Сім`я створюється на підставі шлюбу, кровного споріднення, усиновлення, а також на інших підставах, не заборонених законом і таких, що не суперечать моральним засадам суспільства.

Відповідно до абз. 5 п.6 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 03 червня 1999 року N 5-рп/99 у справі про офіційне тлумачення терміна "член сім"ї" членами сім`ї є, зокрема особи, які постійно з ним мешкають і ведуть спільне господарство. До таких осіб належать не тільки близькі родичі (рідні брати, сестри, онуки, дід і баба), але й інші родичі чи особи, які не перебувають з особою у безпосередніх родинних зв`язках (брати, сестри дружини (чоловіка); неповнорідні брати і сестри; вітчим, мачуха; опікуни, піклувальники, пасинки, падчерки й інші). Обов`язковими умовами для визнання їх членами сім`ї, крім спільного проживання, є: ведення спільного господарства, тобто наявність спільних витрат, спільного бюджету, спільного харчування, купівля майна для спільного користування, участь у витратах та утримання житла, його ремонт, надання взаємної допомоги, наявність усних чи письмових домовленостей про порядок користування житловим приміщенням, інших обставин, які засвідчують реальність сімейних відносин.

Згідно ч. ч. 1, 6 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Виходячи з системного аналізу наведених норм права та доказів, які містяться в матеріалах справи, показами свідків, та обставин справи суд погоджується з доводами сторони позивача, що позивач та відповідач не є однією сім`єю з липня 2018р. через фактичне припинення шлюбних відносин, оскільки жодних ознак(умов) на які вказує Конституційний Суд України даючи офіційне тлумачення терміна "член сім"ї" взаємовідносини позивача та відповідача не містять, а відтак суд переконаний про спростування презумпції спільної сумісної власності подружжя позивача та відповідача на автомобіль марки «PEUGEOT 607»д.н.з. НОМЕР_1 , який хоч і був набутий позивачем до розірвання між сторонами шлюбу за рішенням суду, але майже через 3 роки після фактичного припинення між сторонами шлюбних відносин з липня 2018р., за особисті кошти ОСОБА_1 та для потреб його з ОСОБА_5 сім`ї, з якою він проживає без реєстрації шлюбу з літа 2019р.

Таким чином, суд приходить до висновку, що обставини, якими ОСОБА_1 доводить свої вимоги про встановлення факту окремого проживання з ОСОБА_2 з липня 2018 року по 12.01.2022р., коли їх шлюб був розірваний за рішенням суду, у зв`язку із фактичним припиненням шлюбних відносин, а також визнання автомобіля марки «PEUGEOT 607»д.н.з. НОМЕР_1 , особистою приватною власністю ОСОБА_1 , знайшли підтвердження в ході судового розгляду, оскільки підтверджуються відповідними доказами, дослідженими при розгляді справи, та встановленими судом обставинами, а тому підлягають задоволенню.

Судові витрати, в силу ст.141 ЦПК України, слід покласти на відповідача.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 12, 76 - 81, 223, 258, 259, 264 - 265, 268, 280-284, 354, 355 ЦПК України, суд

в и р і ш и в:

Поов задовольнити.

Встановити факт окремого проживання ОСОБА_1 та ОСОБА_2 у зв`язку з фактичним припиненням між ними шлюбних відносин з липня 2018 року по 12.01.2022р.

Визнати особистою приватною власністю ОСОБА_1 автомобіль марки «PEUGEOT 607», 2004р.в., номерні знаки НОМЕР_1 , WIN код : НОМЕР_2 .

Стягнути із ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 1984,8грн. судового збору.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

Рішення може бути оскаржене учасниками розгляду шляхом подання в 30-денний строк з дня проголошення рішення апеляційної скарги в апеляційному порядку безпосередньо до Львівського апеляційного суду

Позивач : ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 ІПН НОМЕР_4 , зареєстрований : АДРЕСА_3

Відповідач : ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , ІПН НОМЕР_5 зареєстрована : АДРЕСА_4

Головуючий: Т. В. Струс