г Інгулецький районний суд міста Кривого Рогу Дніпропетровської області
Справа № 213/790/21
Номер провадження 2/213/32/22
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

14 грудня 2022 року м. Кривий Ріг

Інгулецький районний суд міста Кривого Рогу Дніпропетровської області, у складі: головуючого - судді Попова В.В.,

секретар судового засідання - Демченко Г.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні, у залі судових засідань №14, в порядку загального позовного провадження, цивільну справу №213/790/21 за позовом ОСОБА_1 , інтереси якої представляє адвокат Біла Тетяна Володимирівна, до ОСОБА_2 , про визнання правовстановлюючого документу нечинним,

за відсутності сторін, -

В С Т А Н О В И В:

Короткий зміст позовних вимог.

Позивач, яка була власником домоволодіння за адресою: АДРЕСА_1 , у 2012 році відчужила вказане домоволодіння на користь відповідача, уклавши з нею договір купівлі-продажу. У 2015 році рішенням апеляційного суду Херсонської областіданий договір визнано недійсним і відповідача було зобов`язано повернути спірне домоволодіння ОСОБА_1 . Проте, будучі обізнаною про судове рішення, Відповідач у грудні 2015 року подала до Управління ДАБІ у Херсонській області декларацію про початок будівництва, реконструювала житло, оформила документи на введення його в експлуатацію іотримала свідоцтво про право власності на домоволодіння. 07.10.2019 року до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно внесені відомості про скасування права власності Відповідача на спірне домоволодіння і 06.11.2019 року внесено запис про право власності ОСОБА_1 на нього.Незважаючи на внесені до Державного реєстру речових прав на нерухоме майнозміни щодо власника домоволодіння, свідоцтво про право власності на нього залишається у відповідача. Оскільки воно видано особі, яка не набула права власності на будинок, позивач просить суду просить визнати його нечинним. Стягнути з відповідача витрати пор сплаті судового збору та витрати на правову допомогу у розмірі 19588,00 грн.

Короткий зміст відзиву на позов.

Відповідач вважає позов безпідставним, зазначає, що наведені в ньому аргументи не відповідають дійсності, оскільки в серпні 2009 року нею було укладено з ОСОБА_1 попередню угоду про намір купити у неї житловий будинок з господарськими будівлями. Коли нею була передана позивачу майже вся сума грошей за узгодженою сторонами ціною будинку, і остання дізналася, що будинок буде капітально відновлюватись, щоб він став придатним для житла, власниця його фактично розібрала, і на час укладення договору купівлі-продажу домоволодіння в січні 2012 року від будинку залишилися одні стіни із саману, без даху, стелі, вікон, дверей та підлоги. Провівши реконструкцію придбаного майна, вона фактично збудувала новий будинок, змінивши всі конструктивні елементи будинку, починаючи з фундаменту, зробила нове перекриття, дах, нову підлогу, стелю, вікна та двері, побудувала кухню, санвузол, кухню - їдальню, дві житлові кімнати, збільшивши житлову та загальну площу будинку, провела електропостачання, зробила нову систему водопостачання та водовідведення, збудувала зливну яму тощо, а також побудувала нові господарські будівлі, земельну ділянку звільнила від сміття, дерев та кущів, підняла її рівень. Тому узаконити реконструкцію нерухомості вона змогла тільки у грудні 2015 року, і на час визнання судом договору купівлі-продажу житлового будинку з господарськими будівлями недійсним, він мав іншу конфігурацію, інші складові елементи та площу, відносно того будинку, який підлягає поверненню позивачу, у зв`язку з чим виконати рішення суду не вдалося можливим.

Оскільки на теперішній час нею в Херсонському міському суді оскаржуються дії державного реєстратора Скакун С.О. про скасування її права власності на будинок на підставі свідоцтва про право власності на нерухоме майно від 22.12.2015 року, то вважає, що позов, заявлений відносно правовстановлюючого документа не може бути предметом судового розгляду. Просить в позові відмовити. Згодом відповідач подала заяву про застосування строку позовної давності і відмовити у задоволенню позову у зв`язку зі спливом такого строку.

Процесуальні дії у справі.

03.03.2021 позовна заява надійшла до суду.

26.03.2021 отримана інформація щодо зареєстрованого місця проживання відповідача.

29.03.2021 позовна заява залишена без руху.

02.06.2021 до суду надійшла уточнена позовна заява.

07.06.2021 позовна заява прийнята до розгляду, провадження у справі відкрито, справу призначено до розгляду в порядку загального позовного провадження, почато підготовче провадження. За клопотанням представника позивача у відповідача витребувано докази.

13.07.2022 від представника позивача надійшла заява про розгляд справи в режимі відеоконференцзв`язку, яка задоволена ухвалою суді 03.08.2021.

26.08.2021 від відповідача надійшов відзив на позов, докази на виконання ухвали суду та клопотання про передачу справи для розгляду за підсудністю до Херсонського міського суду Херсонської області.

16.11.2021 від представника позивача надійшло заперечення проти клопотання.

Ухвалою суду від 16.11.2021 в задоволенні клопотання відповідача про передачу справи до іншого суду відмовлено, підготовче провадження по справі закрито, справу призначено до судового розгляду по суті.

14.12.2021 від представника відповідача надійшла заява про застосування строку позовної давності.

14.01.2022 від представника позивача надійшли заперечення проти застосування строків позовної давності.

04.02.2022 від відповідача надійшла відповідь на заперечення про застосування строку позовної давності.

Інші процесуальні дії у справі судом не здійснювались.

Заяви, клопотання.

Належним чином повідомлені про день, час та місце розгляду справи, сторони та їх представники в судове засідання не з`явилися.

Від представника позивача надходило клопотання про розгляд справи за її відсутності та за відсутності позивача, позовні вимоги підтримують повністю, просять задовольнити.

Позивач надала заява про розгляд справи за її відсутності та за відсутності її представника, проти позову заперечує, просила в його задоволенні відмовити з підстав, викладених у відзиві, письмових поясненнях і заявах.

За таких обставин, суд приходить до висновку про розгляд справи за відсутності сторін, що відповідає положенням ч.1 ст.223 ЦПК України, і вирішує справу за наявними матеріалами.

Фіксація судового засідання технічними засобами, у відповідності до ч.2 ст.247 ЦПК України, не здійснюється.

Фактичні обставини, встановлені судом.

На підставі рішення Комсомольського районного суду м. Херсона від 27.06.2010 року по справі № 2-3574/2010 позивачу ОСОБА_1 на праві приватної власності належав житловий будинок за адресою: АДРЕСА_1 /а.с.5-6/.

17.01.2012 року ОСОБА_1 , від імені якої діяла ОСОБА_3 , продала, а ОСОБА_2 купила житловий будинок літ. «А» за адресою: АДРЕСА_1 , житловою площею 21,7 кв.м, загальною площею 55,2 кв.м, сарай літ. «Б» та «Д», туалет літ. «Е», душ літ.»В», огорожа №1,2, водопровід 3, що підтверджується Договором купівлі-продажу від 17.01.2012, посвідченого приватним нотаріусом Херсонського міського нотаріального округу Палієнко У.О., зареєстрованим в реєстрі за № 159 /а.с.70/.

Рішенням апеляційного суду Херсонської області від 29.10.2015 року №667/8556/14-ц (провадження 22-ц/791/1525/2015), залишеним в силі ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 28.01.2016 року, вказаний договір купівлі-продажу визнано недійсним, стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 грошові кошти в сумі 56000,00 грн., та зобов`язано ОСОБА_2 повернути ОСОБА_1 житловий будинок літ. «А» житловою площею 21,7 кв.м, загальною площею 55,2 кв.м, сараї літ. «Б», «Д», туалет літ. «Е», душ літ.»В», огорожа №1,2, за адресою: АДРЕСА_1 , стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 365,60 грн. судових витрат /а.с.11-14, 15-16/.

14.12.2015 року ОСОБА_2 зареєстровано в Управлінні ДАБІ у Херсонській області Декларацію про готовність до експлуатації №ХС 44, якою введено в експлуатацію реконструйований будинок за адресою: АДРЕСА_1 /а.с.17-20/.

22.12.2015 року державним реєстратором Комсомольського районного управління юстиції у м. Херсоні Матвєєвим А.А. видано ОСОБА_2 свідоцтво про право власності на нерухоме майно, індексний номер: 50481694 (серія та номер бланку: САК №160892) на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами за адресою: АДРЕСА_1 . Як зазначено в свідоцтві, будинок належить ОСОБА_2 на праві приватної власності, розмір частки 1/1 /а.с.21, 115/.

За заявою ОСОБА_2 відомості про вказаний об`єкт нерухомого майна, його складові частини, право власності 22.12.2015 внесено державним реєстратором до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію прав та їх обтяжень /а.с.22-23/.

07.10.2019 року державним реєстратором Херсонської міської ради Скакун С.О. до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно внесено відомості про скасування права власності Відповідача ОСОБА_2 на домоволодіння за адресою: АДРЕСА_1 , на підставі рішення апеляційного суду Херсонської області від 29.10.2015 (провадження 22-ц/791/1525/2015).

Відповідно до Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна за № 213345597 від 22.06.2020, державним реєстратором Херсонської міської ради Остапенком С.М. 01.11.2019 року внесено зміни до розділу «Актуальна інформація про право власності» Державного реєстру речових прав на нерухоме майно і зареєстровано право приватної власності Позивача ОСОБА_1 на об`єкт нерухомого майна: житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами за адресою: АДРЕСА_1 /а.с.24-26/.

Зміст спірних правовідносин.

Встановленим судом обставинам відповідають правовідносини звизнання нечинним правовстановлюючого документу на нерухоме майно у разі визнання недійсним договору купівлі-продажу вказаного нерухомого майна.

Норми права, які застосовує суд.

Відповідно до ч.1 ст.15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Згідно зі ст.41 Конституції України право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом та є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності.

Відповідно до ст.317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. Нормою ст.319 цього Кодексу визначено, що власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд та має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону.

Згідно з положеннями ст.321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Відповідно до правової позиції Верховного Суду, викладеній в постанові від 17.04.2019 року у справі № 916/641/18 та постанові від 10.04.2018 року у справі № 927/849/17, свідоцтво про право власності на нерухоме майно лише посвідчу відповідного права, і не породжує, не змінює і не припиняє певні права та обов`язки, тобто не є правочином.

Свідоцтво видається на підтвердження існування права, яке виникло внаслідок правочину і такий посвідчуваний документ є чинним, якщо є дійсною правова підстава його видачі. Чинність документа, в даному випадку свідоцтва є показником, який характеризує його юридичну силу, тобто якщо правова підстава (правочин), у зв`язку з якою був виданий документ, визнана недійсною, то такий правочин не породжує у його сторін прав, а відтак, свідоцтво, як посвідчувальний документ, втрачає свою юридичну силу і не може підтверджувати право, яке вже відсутнє.

Висновок суду.

Аналізуючи спірні правовідносини в контексті вказаних норм права, суд враховує наступне.

Відповідно до ст.81 ЦПК України на сторін покладено обов`язок доказування і подання доказів. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Суд звертає увагу, що спір між сторонами з приводу вищезазначеного нерухомого майна вирішувався судом першої інстанції, був предметом розгляду в судах апеляційної та касаційної інстанцій, якими встановлено правові підстави для визнання недійсним договору купівлі-продажу спірного житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами, укладеного сторонами 17.01.2012 року.

Тому, оскільки правочин, на підставі якого відповідачу було виданий правовстановлюючий документ, визнано судом недійсним, то такий правочин не породжує прав у сторін договору купівлі-продажу, а свідоцтво про право власності на спірний житловий будинок втрачає свою юридичну силу.

Водночас, згідно з Державними будівельними нормами, які діяли на час виникнення спірних правовідносин, замовником будівництва (нове будівництво, реконструкція, капітальний ремонт та технічне переоснащення будівництва) є фізична чи юридична особа, яка мас або у користуванні земельну ділянку для забудови чи володіє на законних підставах об`єктом будівництва, на якому має намір виконувати будівельні роботи, то після визнання апеляційним судом недійсним договору купівлі-продажу спірного нерухомого майна від17.01.2012 року, тільки ОСОБА_1 , як власник мала право реконструювати цей будинок. Тому суд не вважає заперечення відповідача про те, що вона на законних підставах звернулася до ДАБІ з Декларацію про готовність об`єкта до експлуатації, оскільки, як видно із наданих позивачем доказів, декларацію відповідач подала 14.12.2015 року, тобто вже після ухвалення судом апеляційної інстанції 29.10.2015 року рішення про визнання договору купівлі-продажу недійсним.

Суд критично ставиться до посилання відповідача на розгляд Херсонським міським судом Херсонської області справи за її позовом про визнання протиправними дій державного реєстратора, оскільки крім ухвали суду про відкриття 02.10.2020 року провадження по справі № 766/12657/20, будь-яких інших доказів про рух цієї справи, стан її розгляду на момент розгляду даної справи суду не надано.

Також суд не погоджується з поясненнями відповідача в тій частині, що згідно з висновком судово-будівельної експертизи нею за спірною адресою фактично збудовано новий будинок, що, на її думку, є підставою для відмови в позові, оскільки предметом позову у даній справі не є договір купівлі-продажу житлового будинку, який вже був предметом розгляду інших судів, а в даній справі вирішується питання про визнання нечинним правовстановлюючого документу.

Щодо посилання відповідача на обрання позивачем неналежного способу захисту, суд вважає за необхідне зауважити наступне.

Способи захисту цивільного права та інтересів передбачені статтею 16 ЦК України. Втім, цією нормою визначено, що суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом. Статтею 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод передбачено, що кожен, чиї права та свободи. Визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснюють свої офіційні повноваження.

Відповідно до 216 ЦК України, недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов`язані з його недійсністю.

У зв`язку з визнанням судом недійсним договору купівлі-продажу спірного нерухомого майна, за наявності документа, що посвідчує право власності на вказаний об`єкт за іншою від власника особою - ОСОБА_2 , позивач, як власник майна, не може реалізувати свої права, а тому її права підлягають захисту судом саме шляхом визнання правовстановлюючого документу нечинним.

При цьому, суд враховує правовий висновок щодо способу захисту в подібних правовідносинах, викладені в постанові Касаційного господарського суду Верховного суду від 10.04.2018 по справі № 927/849/17, який відповідно до ч.4 ст.263 ЦПК України підлягає врахуванню судом при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин щодо застосування відповідних норм права.

Вирішуючи заяву відповідача про застосування строків позовної давності, суд вважає за необхідне зазначити наступне.

Загальна позовна давність відповідно до ст.257 ЦК України встановлюється тривалістю у три роки. Відповідно до ч.1 ст.261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про яка його порушила.

Суд критично ставиться до тверджень відповідача про те, що позивач дізналася про порушення свого права у грудні 2016 року, оскільки ще 08.12.2016 звернулася до відділу ДВС із заявою про примусове виконання рішення апеляційного суду Херсонської області від 29.10.2015 року. Так, із наданих відповідачем доказів (заяви позивача до державного виконавця, копії виконавчого листа) видно, що в них йшлося про примусове виконання рішення суду про зобов`язання ОСОБА_2 повернути спірне домоволодіння ОСОБА_1 , однак не надано жодного доказу на підтвердження того, що ці документи, або постанова державного виконавця про повернення виконавчого документу стягувачу від 06.02.2017 містять посилання на свідоцтво про право власності на спірне нерухоме майно, щодо якого вирішується спір у цій справі.

Оскільки предметом розгляду у даній справі є вимога про визнання недійсним свідоцтва про право власності на об`єкт нерухомості, суд не знаходить підстав для врахування при обчисленні строків позовної давності вказаної відповідачем дати проведення державним виконавцем дій з датою обізнаності позивача і наявності свідоцтва про право власності на ім`я іншої особи, зокрема відповідача ОСОБА_2 .

Таким чином, суд вважає, що постанова державного виконавця від 06.02.2017 року про повернення виконавчого листа №667/8556/14-ц позивачу не може беззаперечно свідчити про обізнаність позивача про існування свідоцтва про право власності, яке оспорюється в суді.

Отже, відсутні докази того, що Позивач могла дізнатися про порушення свого права щодо існування спірного свідоцтва про право власності на житло під час виконання рішення суду №667/8556/14-ц в частині повернення їй спірного домоволодіння.

Водночас, суд погоджується з позивачем, що про існування спірного свідоцтва про право власності вона дізналася із Витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності №183750145, сформованого 07.10.2019 державним реєстратором Херсонської міської ради Скакуном С.О., в якому зазначено його серію та номер, видавника, підстави внесення запису до Державного реєстру речових прав тощо.

У зв`язку з чим, суд вважає, що відсутні підстави для задоволення заяви відповідача про застосування до позовних вимог строку позовної давності.

Отже, суд дійшов до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню.

Щодо розподілу судових витрат.

Відповідно до ст.141 ЦПК України, з відповідача підлягає стягненню на користь позивача документально підтверджена сплачена сума судового збору у розмірі 908,00 грн.

Вирішуючи вимогу позивача про стягнення з відповідача витрат на правничу допомогу, суд керується наступним.

Згідно з наведеним представником позивача орієнтовним розрахунком, витрати на правничу допомогу становлять 19588,00 грн.

На підтвердження витрат на правничу допомогу стороною позивача суду надано копію Договору № 01-пд/2021 про надання правничої допомоги від 15.02.2021 року, укладеного між позивачем по справі ОСОБА_1 та адвокатом Білою Т.В., копію Додаткової угоди № 1 до вказаного Договору, предметом якої є сплата Клієнтом Адвокатові гонорару у розмірі 10000,00 грн., копію Додатку № 1 до Договору Прайс лист про вартість послуг адвоката, копію Звіту № 1 про виконану роботу за Договором, які підписані сторонами Договору, тобто Адвокатом і Позивачем. Також надано копію свідоцтва на право зайняття адвокатською діяльністю.

Відповідно до Постанови Верховного суду від 11.11.2021 року у справі №922/449/21 витрати на надану професійну правничу допомогу, у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконання робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною чи тільки має бути сплачено.

Отже, сторона у справі має право на компенсацію таких витрат, якщо нею буде доведено, що розмір таких витрат обґрунтовано.

При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, з огляду на конкретні обставини справи та фінансовий стан обох сторін.

Розмір гонорару визначається лише за погодженням адвоката з клієнтом, а суд не вправі втручатися в ці правовідносини. Разом з тим чинне процесуальне законодавство визначило критерії, які слід застосовувати при визначенні розміру витрат на правничу допомогу. Про це зазначила Велика Палата Верховного Суду при розгляді справи № 910/12876/19.

Згідно з усталеною практикою Європейського суду з прав людини, у тому числі в рішенні від 28.11.2002 року «Лавентс проти Латвії»(Lavents v. Latvia) щодо судових витрат, зазначено що за статтею 41 Конвенції суд відшкодовує лише витрати, стосовно яких було встановлено, що вони справді були необхідними і становлять розумну суму.

Разом з тим, згідно з положеннями ст.137 ЦПК України обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. Однак матеріали справи не містять клопотання відповідача про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами, а підстави для самостійного вирішення судом питання про зменшення цих витрат відсутні. Також відповідач не спростував обґрунтованості наведеного позивачем складу витрат на професійну правничу допомогу адвоката, у зв`язку з чим суд вважає, що доцільно стягнути з відповідача на користь позивача витрати на правничу допомогу у розмірі 19588,00 грн.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 2, 3, 5, 10, 12, 19, 23, 76-81, 89, 95, 258-259, 263-265, 352, 354 ЦПК України, суд -

У Х В А Л И В:

Позов ОСОБА_1 - задовольнити повністю.

Визнати нечинним свідоцтво про право власності на нерухоме майно від 22.12.2015 року, індексний номер 50481694 (серія та номер бланку: НОМЕР_1 ) на домоволодіння за адресою: АДРЕСА_1 , що видано ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_2 ).

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 сплачений нею судовий збір у розмірі 908,00 гривень.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 витрати на правничу допомогу у розмірі 19588,00 гривень.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Дніпровського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Позивач ОСОБА_1 , адреса реєстрації: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_3 .

Представник позивача - адвокат Біла Тетяна Володимирівна, адреса: м. Херсон, пр. Ушакова, 25, каб. 315, свідоцтво про право зайняття адвокатською діяльністю Серія ХС № 000016 від 30.01.2015 року.

Відповідач - ОСОБА_2 , адреса реєстрації: АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_2 .

Повне судове рішення складено та підписано 14 грудня 2022 року.

Головуючий суддя В.В. Попов