ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/1796/22 Справа № 2-4509/11 Категорія 81 Суддя у 1-й інстанції - Парфьонов Д.О. Суддя у 2-й інстанції - Петешенкова М. Ю.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 лютого 2022 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Дніпровського апеляційного суду у складі:

головуючого судді Петешенкової М.Ю.,

суддів Городничої В.С., Лаченкової О.В.,

при секретарі Панасенко С.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Дніпро цивільну справу

за апеляційною скаргою публічного акціонерного товариства комерційний банк "ПриватБанк"

на ухвалу Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 21 жовтня 2016 року

у цивільній справі за скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю Покровський комбікормовий завод на дії головного державного виконавця відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Донецькій області Косаревої Ірини Валеріївни за участю заінтересованих осіб: Публічного акціонерного товариства комерційний банк Приватбанк, ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , Товариства з обмеженою відповідальністю Центрторг-Агро, -

В С Т А Н О В И Л А:

У березні 2016 року ТОВ «Красноармійський комбікормовий завод», яке в подальшому змінило назву на ТОВ «Покровський комбікормовий завод» (далі ТОВ «Покровський комбікормовий завод»), звернулося до суду зі скаргою на дії і рішення головного державного виконавця відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Донецькій області (далі ВПВР УДВС ГТУЮ у Донецькій області) Косаревої І.В. щодо відкриття виконавчого провадження № 50316507 з примусового виконання виконавчого листа № 2-4509/11 про солідарне стягнення з ТОВ «Покровський комбікормовий завод», ТОВ «Центрторг-Агро», ОСОБА_1 , ОСОБА_2 і ОСОБА_3 на користь ПАТ КБ «ПриватБанк», яке відповідно до зареєстрованої 14 червня 2018 року нової редакції Статуту змінило назву на АТ КБ «ПриватБанк», кредитної заборгованості у розмірі 5 505 613,96 грн.

В обґрунтування скарги зазначив, що стягувач пропустив визначений статтею 22 Закону України «Про виконавче провадження», чинного на час видачі виконавчого документа, річний строк для пред`явлення виконавчого листа до виконання, оскільки рішення Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 09 липня 2013 року про стягнення зазначеної заборгованості набрало законної сили 19 лютого 2014 року, а стягувач пред`явив виконавчий лист до виконання лише 25 лютого 2015 року, тому прийнята державним виконавцем постанова від 25 лютого 2016 року про відкриття виконавчого провадження є незаконною і підлягає скасуванню.

Ухвалою Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 21 жовтня 2016 року скаргу ТОВ «Покровський комбікормовий завод» задоволено частково.

Визнано неправомірними дії головного державного виконавця ВПВР УДВС ГТУЮ у Донецькій області Косаревої І. В. щодо відкриття виконавчого провадження № 50316507 з примусового виконання виконавчого листа № 2-4509/11 про солідарне стягнення з ТОВ «Покровський комбікормовий завод», ТОВ «Центрторг-Агро», ОСОБА_1 , ОСОБА_2 і ОСОБА_3 на користь АТ КБ «ПриватБанк» кредитної заборгованості.

Визнано неправомірною постанову головного державного виконавця ВПВР УДВС ГТУЮ у Донецькій області Косаревої І.В. від 25 лютого 2016 року про відкриття виконавчого провадження № 50316507. У задоволенні інших вимог скарги відмовлено.

Задовольняючи частково скаргу, суд першої інстанції виходив із обґрунтованості доводів ТОВ «Покровський комбікормовий завод» про пропуск стягувачем АТ КБ «ПриватБанк» строку пред`явлення виконавчого листа № 2-4509/11 до виконання і відсутністю підстав для поновлення цього строку, що свідчить про неправомірність рішення державного виконавця про відкриття виконавчого провадження. Вважав, що вимоги заявника про скасування постанови державного виконавця про відкриття провадження задоволенню не підлягають, оскільки скасовувати постанову або інший процесуальний документ, винесені у виконавчому провадженні, наділені лише начальники відділу, якому безпосередньо підпорядкований державний виконавець.

Постановою Дніпровського апеляційного суду від 25 лютого 2020 року апеляційну скаргу АТ КБ «ПриватБанк» залишено без задоволення, а ухвалу Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 21 жовтня 2016 року без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції мотивована тим, що суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про визнання неправомірними дії та постанови державного виконавця про відкриття 25 лютого 2016 року виконавчого провадження № 50316507, оскільки АТ КБ «ПриватБанк» пред`явив виконавчий документ із пропуском річного строку, встановленого статтею 22 Закону України «Про виконавче провадження». При цьому суд відхилив доводи стягувача про переривання зазначеного строку пред`явленням ним 17 лютого 2016 року виконавчого документа до виконання, оскільки відповідно до наявної на виконавчому листі відмітки стягувачу 13 жовтня 2014 року було відмовлено у відкритті виконавчого провадження і він повинен був у межах річного строку з дня відмови пред`явити виконавчий лист до виконання, однак не здійснив такі дії, а пред`явлення виконавчого листа 17 лютого 2016 року відбулося поза межами річного строку. Отже переривання строку не відбулося.

Постановою Верховного суду від 27 січня 2021 року скасовано постанову Дніпровського апеляційного суду від 25 лютого 2020 року, справу направлено на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Постанова касаційної інстанції мотивована тим, що суд апеляційної інстанції дійшов передчасного висновку про пропуск банком строку пред`явлення виконавчого листа до виконання, оскільки не перевірив чи дотримано було державним виконавцем положення статті 31 Закону № 606-XIV щодо надіслання постанови про відмову у відкритті виконавчого провадження від 13 жовтня 2014 року, та коли стягувач отримав відповідну постанову державного виконавця або був обізнаний про її наявність.

Відповідно до частини 4 статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

В апеляційній скарзі ПАТ КБ ПриватБанк, посилаючись на неповне з`ясування обставин справи, що мають значення для справи, порушення норм процесуального та неправильне застосування норм матеріального права, ставить питання про скасування оскаржуваної ухвали та відмову у задоволенні скарги у повному обсязі.

Апеляційна скарга мотивована тим, що після відмови 17 лютого 2016 року у відкритті виконавчого провадження на підставі пункту 4 частини першої статті 26 Закону України «Про виконавче провадження» банк повторно пред`явив виконавчий документ до виконання 25 лютого 2016 року, тобто у межах строку, визначеного частиною першою статті 22 Закону України «Про виконавче провадження», чинного на час видачі виконавчого документа, після його переривання, тому державний виконавець правомірно відкрив виконавче провадження.

Відзив на апеляційну скаргу, при новому розгляді справи, до суду не надходив.

Перевіривши законність та обґрунтованість ухвали суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених вимог, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, з огляду на таке.

Судом встановлено, що рішенням Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 09 липня 2013 року (справа № 2-4509/11) стягнуто солідарно з ТОВ «Покровський комбікормовий завод», ТОВ «Центрторг-Агро», ОСОБА_1 , ОСОБА_2 і ОСОБА_3 на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» заборгованість за кредитним договором у розмірі 5 505 613,96 грн. Рішення суду набрало законної сили 19 лютого 2014 року.

12 серпня 2014 року Новомосковський міськрайонний суд Дніпропетровської області видав виконавчий лист № 2-4509/11. У виконавчому листі зазначено, що строк його пред`явлення до виконання до 20 лютого 2015 року.

Відповідно до копії виконавчого листа, на ньому міститься відмітка державного виконавця про відмову у відкритті виконавчого провадження 13 жовтня 2014 року. Наступна відмітка датована 17 лютого 2016 року про відмову у відкритті виконавчого провадження на підставі пункту 4 статті 26 Закону України «Про виконавче провадження».

25 лютого 2016 року АТ КБ «ПриватБанк» до ВПВР УДВС ГТУЮ у Донецькій області подав заяву про прийняття виконавчого листа № 2-4509/11 до виконання та цього ж дня державним виконавцем було прийнято постанову про відкриття виконавчого провадження за № 50316507 з виконання цього виконавчого листа.

Згідно зі статтею 383 ЦПК України 2004 року (чинного на час подання скарги) сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їх права чи свободи.

Відповідно до статті 129-1 Конституції України судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку.

Виконання судових рішень у цивільних справах є складовою права на справедливий суд та однією з процесуальних гарантій доступу до суду, що передбачено статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод1950</sp року.

Умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню у разі невиконання їх у добровільному порядку, на момент виникнення спірних правовідносин були врегульовані Законом України від 21 квітня 1999 року № 606-XIV «Про виконавче провадження» (далі Закон № 606-XIV).

Статтею 1 Закону № 606-XIV передбачено, що виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження та примусове виконання рішень інших органів (посадових осіб) це сукупність дій органів і посадових осіб, визначених у цьому Законі, що спрямовані на примусове виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), які провадяться на підставах, в межах повноважень та у спосіб, визначених цим Законом, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону та інших законів, а також рішеннями, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

За змістом положень частин першої, другої статті 22 Закону № 606-XIV виконавчий лист, виданий на підставі рішення суду в цивільній справі, може бути пред`явлений до примусового виконання протягом одного року з наступного дня після набрання рішенням законної сили.

Згідно з вимогами статті 23 Закону № 606-XIV строки пред`явлення виконавчого документа до виконання перериваються: 1) пред`явленням виконавчого документа до виконання; 2) частковим виконанням рішення боржником; 3) наданням судом, який видав виконавчий документ, відстрочки або розстрочки виконання рішення. Після переривання строку пред`явлення виконавчого документа до виконання перебіг строку поновлюється. Час, що минув до переривання строку, до нового строку не зараховується.

У разі повернення виконавчого документа стягувачу у зв`язку з неможливістю в повному обсязі або частково виконати рішення строк пред`явлення виконавчого документа до виконання після переривання встановлюється з дня його повернення, а в разі повернення виконавчого документа у зв`язку із встановленою законом забороною щодо звернення стягнення на майно чи кошти боржника, а також проведення інших виконавчих дій стосовно боржника, ? з моменту закінчення дії відповідної заборони.

У частині першій статті 25 Закону № 606-XIV встановлено, що державний виконавець зобов`язаний прийняти до виконання і відкрити виконавче провадження, якщо не закінчився строк пред`явлення такого документа до виконання, він відповідає вимогам, передбаченим цим законом, і пред`явлений до виконання до відповідного органу державної виконавчої служби.

Частиною першою статті 26 Закону № 606-XIV передбачено, що державний виконавець відмовляє у відкритті виконавчого провадження у разі, зокрема, пропуску встановленого строку пред`явлення документів до виконання.

Правильно встановивши фактичні обставини справи, які мають суттєве значення для її вирішення, суд першої інстанції, з яким погодився й апеляційний суд, дійшов обґрунтованого висновку про визнання неправомірними дії та постанови державного виконавця про відкриття 25 лютого 2016 року виконавчого провадження, оскільки стягувач повторно пред`явив виконавчий лист до виконання із пропуском більше ніж 1 рік. На час винесення державним виконавцем постанови про відкриття виконавчого провадження, строк пред`явлення виконавчого документу до виконання закінчився, питання про поновлення строку пред`явлення виконавчого документу, стягувачем не заявлялося.

Згідно із листом АТ КБ «ПриватБанк» від 02 лютого 2022 року, письмових доказів відносно повідомлень органами державної виконавчої служби про наявність постанови державного виконавця про відмову у відкритті виконавчого провадження від 13 жовтня 2014 року щодо виконання рішення суду, не збереглося. Разом з цим, не збереглося і письмових доказів отримання банком відповідної постанови державного виконавця.

У статті 31 Закону № 606-ХIV визначені правила надіслання сторонам виконавчого провадження документів виконавчого провадження, відповідно до яких копії постанови державного виконавця та інші документи виконавчого провадження, що державний виконавець зобов`язаний довести до відома сторін та інших учасників виконавчого провадження, надсилаються адресатам із супровідними листами. Постанова про повернення виконавчого документа стягувачу відповідно до статті 47 цього Закону надсилається рекомендованим листом з повідомленням про вручення.

Разом з тим, порушення державним виконавцем порядку надіслання сторонам виконавчого провадження копій процесуальних документів саме по собі не є достатньою підставою, з якою законодавець пов`язує скасування постанови про відкриття виконавчого провадження, проте ненаправлення виконавцем в установленому законом порядку постанови про відкриття виконавчого провадження може бути підставою для визнання неправомірними таких дій (бездіяльності) державного виконавця. актично, неповідомлення боржника про відкриття виконавчого провадження свідчить про обмеження його права на добровільне виконання рішення суду.

Сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи (стаття 447 ЦПК України).

Матеріали справи не містять доказів дотримання державним виконавцем положення статті 31 Закону № 606-XIV щодо надіслання постанови про відмову у відкритті виконавчого провадження від 13 жовтня 2014 року, та отримання стягувачем відповідної постанови державного виконавця або обізнаності про її наявність. З урахуванням наведеного, підстав вважати дії державного виконавця щодо відкриття виконавчого провадження з примусового виконання рішення суду за постановою від 25 лютого 2016 року правомірними, як і повторне звернення стягувача з виконавчим документом до виконання, в межах визначених Законом в редакції, чинній на час відкриття виконавчого провадження, у суду немає.

Згідно з вимогами ч. 6 ст. 81 ЦПК України, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Обґрунтування наявності обставин повинні здійснюватися за допомогою належних, допустимих і достовірних доказів, а не припущень, що й буде відповідати встановленому статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року принципу справедливості розгляду справи судом.

Доводи апеляційної скарги щодо правомірності прийняття державним виконавцем постанови про відкриття виконавчого провадження від 25 лютого 2016 року, з урахуванням постанови від 17 лютого 2016 року про відмову у відкритті виконавчого провадження, тому виконавчий лист повторно поданий на виконання у межах строку, з моменту відмови у його відкритті, колегія судів вважає помилковими, оскільки вони стосуються пред`явлення виконавчих листів вперше та не спростовують висновків суду про наявність неправомірних дій державного виконавця.

Інші аргументи апеляційної скарги також не спростовують встановлені у справі фактичні обставини та висновки суду першої інстанції, обґрунтовано викладених у мотивувальній частині судового рішення, а зводяться до оцінки доказів та незгоди заявника з висновком суду щодо їх оцінки, а також містять посилання на факти, що були предметом дослідження й оцінки судом.

Підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи, не встановлено.

Колегія суддів приходить до висновку, що суд першої інстанції правильно визначився з характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню, повно та всебічно дослідивши наявні у справі докази, дав їм належну оцінку, тому судове рішення першої інстанції підлягає залишенню без змін.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 375, 382, 384 ЦПК України, -

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу публічного акціонерного товариства комерційний банк "ПриватБанк" - залишити без задоволення.

Ухвалу Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 21 жовтня 2016 року - залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Головуючий: М.Ю. Петешенкова

Судді: В.С. Городнича

О.В. Лаченкова