Ухвала

14 грудня 2022 року

м. Київ

справа № 760/32771/21

провадження № 61-11570 ск 22

Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду: Пророка В. В. (суддя-доповідач), Литвиненко І. В., Петрова Є. В., розглянув касаційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Солом`янського районного суду від 20 липня 2022 року та постанову Київського апеляційного суду від 25 жовтня 2022 року у справі за скаргою ОСОБА_1 , особа, дії, рішення, бездіяльність, якої оскаржуються: державний виконавець Вишневого відділу державної виконавчої служби у Бучанському районі Київської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ),стягувач: акціонерне товариство «Альфа-Банк», боржник: ОСОБА_1 ,

ВСТАНОВИВ:

1. Ухвалою Солом`янського районного суду міста Києва від 14 грудня 2021 року було відкрите провадження за зазначеною скаргою ОСОБА_1 в частині вимог про визнання протиправною та скасування постанови головного державного виконавця Вишневого відділу державної виконавчої служби у Бучанському районі Київської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Хайдарі Рустама Рахмановича про арешт майна боржника, арешт на земельну ділянку від 30 листопада 2021 року, у межах суми звернення стягнення з урахуванням виконавчого збору/ основної винагороди приватного виконавця, витрат виконавчого провадження, штрафів - 1 405 440,23 гривен, у виконавчому провадженні № 27583131 від 21 березня 2011 року, винесену після набрання законної сили 12 травня 2021 року ухвали Солом`янського районного суду міста Києва від 12 травня 2021 та подання АТ "Альфа-Банк" письмової заяви про припинення примусового стягнення боргу і повернення стягувачу виконавчого документу без виконання, відповідно до пункту 1 частини 1 та частини 3 статті 37 Закону України "Про виконавче провадження" № 1404-VIII від 02 червня 2016 року, який набрав чинності 01 грудня 2021 року; визнання неправомірною бездіяльність Вишневого відділу державної виконавчої служби у Бучанському районі Київської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) щодо незакінчення виконавчого провадження № 27583131 від 21 березня 2011 року, на підставі частини 1 статті 40 Закону України "Про виконавче провадження" № 1404-VIII від 02 червня 2016 року, який набрав чинності 01 грудня 2021 року та пункту 1 частини 1 статті 37 Закону України "Про виконавче провадження" № 1404-VIII від 02 червня 2016 року, який набрав чинності 01 грудня 2021 року; зобов`язання Вишневого відділу державної виконавчої служби у Бучанському районі Київської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) винести постанову про закінчення виконавчого провадження № 27583131 від 21 березня 2011 року про стягнення боргу з ОСОБА_1 у сумі 1 277 337,49грн.

2. Обґрунтовуючи скаргу ОСОБА_1 вказувала на та, що в системі автоматичного провадження міститься постанова про арешт майна боржника, арешт на земельну ділянку, від 30 листопада 2021 року, у межах суми звернення стягнення з урахуванням виконавчого збору/основної винагороди приватного виконавця, витрат виконавчого провадження, штрафів - 1 405 440,23 гривень, однак, на думку скаржника, розмір виконавчого збору розрахований державним виконавцем некоректно. Зазначала, що станом на 28 листопада 2020 року вона не має зобов`язань та боргів перед стягувачем АТ "Альфа-Банк", тому державний виконавець Хайдарі Р. Р. не мав законних підстав для винесення постанови від 30 листопада 2021 року про арешт майна боржника, у межах суми звернення стягнення з урахуванням виконавчого збору/основної винагороди приватного виконавця, витрат виконавчого провадження, штрафів - 1 405 440,23 гривень. У зв`язку з тим, що зобов`язань у скаржника немає, вважає, що виконавче провадження повинно бути завершено.

3. Ухвалою Солом`янського районного суду від 20 липня 2022 року, залишеною без змін постановою Київського апеляційного суду від 25 жовтня 2022 року, у задоволенні скарги відмовлено.

4. Не погодившись із зазначеними судовими рішеннями, ОСОБА_1 звернулася до Верховного Суду із касаційною скаргою, в якій просить скасувати оскаржувані судові рішення та ухвалити нове рішення, яким скаргу задовольнити.

5. Перевіривши доводи касаційної скарги та оскаржувані судові рішення, Верховний Суд дійшов висновку про відсутність правових підстав для відкриття касаційного провадження у цій справі з огляду на таке.

6. Судами попередніх інстанцій встановлено, що в провадженні Вишневого відділу державної виконавчої служби у Бучанському районі Київської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) перебувало ВП № 27583131, відкрите 14 листопада 2011 року, з примусового виконання виконавчого листа №2-1708/10 від 15 лютого 2011 року, виданого Солом`янським районним судом міста Києва про стягнення боргу з ОСОБА_1 на користь ПАТ «Укрсиббанк» у сумі 1 277 337,49 грн.

7. 13 грудня 2021 грудня виконавчий документ повернуто стягувачу за його письмовою заявою.

8. Також 13 грудня 2021 року державним виконавцем винесено постанови про стягнення виконавчого збору та стягнення з боржника витрат виконавчого провадження.

9. В подальшому були відкриті виконавчі провадження, а саме: ВП № 67884878 щодо примусового виконання постанови № 27583131 від 13 грудня 2021 року виданої Вишневим ВДВС у Бучанському районі Київської області ЦМУ МЮ (м. Київ) про стягнення виконавчого збору у розмірі 127 733,74 грн та ВП № 67885071 щодо примусового виконання постанови № 27583131 від 13 грудня 2021 року виданої Вишневий ВДВС у Бучанському районі Київської області ЦМУ МЮ (м. Київ) про стягнення мінімальних витрат виконавчого провадження у розмірі 369,00 грн.

10. Пунктом 1 частини першої статті 37 Закону України «Про виконавче провадження» передбачене право стягувача звернутися до органу виконавчої служби із заявою про повернення виконавчого документа та обов`язок органу виконавчої служби повернути стягувачу такий документ.

11. Частиною третьою статті 40 Закону України «Про виконавче провадження» встановлено, що у разі повернення виконавчого документа стягувачу з підстав, передбачених пунктами 1, 3, 4, 6 частини першої статті 37 цього Закону, закінчення виконавчого провадження з підстав, передбачених пунктами 1, 2, 4, 6, 9 (крім випадку, передбаченого частиною дев`ятою статті 27 цього Закону), 11, 14 і 15 частини першої статті 39 цього Закону, якщо виконавчий збір не стягнуто, державний виконавець не пізніше наступного робочого дня з дня повернення виконавчого документа (закінчення виконавчого провадження) виносить постанову про стягнення виконавчого збору, яку виконує в порядку, встановленому цим Законом.

12. Також частиною першою цієї ж статті передбачено, що у разі закінчення виконавчого провадження (крім закінчення виконавчого провадження за судовим рішенням, винесеним у порядку забезпечення позову чи вжиття запобіжних заходів, а також, крім випадків нестягнення виконавчого збору або витрат виконавчого провадження, нестягнення основної винагороди приватним виконавцем), повернення виконавчого документа до суду, який його видав, арешт, накладений на майно (кошти) боржника, знімається, відомості про боржника виключаються з Єдиного реєстру боржників, скасовуються інші вжиті виконавцем заходи щодо виконання рішення, а також проводяться інші необхідні дії у зв`язку із закінченням виконавчого провадження.

13. Згідно положень статті 56 Закону України «Про виконавче провадження» арешт майна (коштів) боржника застосовується для забезпечення реального виконання рішення. Арешт на майно (кошти) боржника накладається виконавцем шляхом винесення постанови про арешт майна (коштів) боржника або про опис та арешт майна (коштів) боржника. Постанова про арешт майна (коштів) боржника виноситься виконавцем під час відкриття виконавчого провадження та не пізніше наступного робочого дня після виявлення майна.

14. З огляду на викладене вбачається, що арешт на майно ОСОБА_1 був накладений не в рамках виконання судового рішення про стягнення з неї 1 277 337,49 грн на користь ПАТ «Укрсиббанк», в подальшому судовими рішеннями заміненого на ПАТ «Дельта Банк» та після на АТ «Альфа-Банк», а в рамках виконавчого провадження про стягнення з ОСОБА_1 виконавчого збору у розмірі 127 733,74 грн та мінімальних витрат виконавчого провадження у розмірі 369,00 грн відкритих державним виконавцем на підставі вимог Закону України «Про виконавче провадження», які на момент розгляду цієї справи не скасовані.

15. Таким чином судами попередніх інстанцій правомірно не взято до уваги доводи скаржника щодо відсутность у неї зобов`язань перед стягувачем, оскільки арешт на майно накладений саме в рамка виконання постанов про стягнення виконавчого збору та стягнення з боржника витрат виконавчого провадження, як самостійних виконавчих документів.

16. Крім цього Велика Палата Верховного Суду у своїх постановах від 06 червня 2018 року у справі № 921/16/14-г/15, від 14 листопада 2018 року у справі № 906/515/17, від 16 січня 2019 року у справі № 910/22695/13, від 07 лютого 2019 року у справі № 927/769/16, від 11 вересня 2019 року у справі № 925/138/18, від 15 січня 2020 року у справі № 1.380.2019.001073, від 23 листопада 2021 року у справі № 175/1571/15 та інших вказувала на те, що спір з приводу оскарження постанови державного виконавця про стягнення виконавчого збору, прийнятої під час дії Закону України «Про виконавче провадження», підлягає розгляду в порядку адміністративного судочинства незалежно від того, яким органом, у тому числі судом якої юрисдикції, було видано виконавчий документ, що знаходився на примусовому виконанні у державного виконавця.

17. Отже судами попередніх інстанцій також правомірно не надавалася оцінка доводам скаржника, щодо некоректного нарахування виконавчого збору.

18. Враховуючи викладене суди попередніх інстанцій дійшли правильного висновку про необхідність відмови у задоволенні скарги ОСОБА_1 , а доводи касаційної скарги фактично полягають у незгоді скаржника з оцінкою судами зібраних у справі доказів та встановлених обставин, а також у неправильному тлумачення заявником норм матеріального та процесуального права.

19. Відповідно до частини четвертої статті 394 ЦПК України у разі оскарження ухвали (крім ухвали, якою закінчено розгляд справи) суд може визнати касаційну скаргу необґрунтованою та відмовити у відкритті касаційного провадження, якщо правильне застосування норми права є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо її застосування чи тлумачення.

20. З огляду на те, що касаційна скарга ОСОБА_1 є необґрунтованою, а правильне застосування Солом`янським районним судом та Київським апеляційним судом норм права є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо її застосування чи тлумачення колегія суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду дійшла висновку про відмову у відкритті касаційного провадження.

Керуючись статтями 260, 394 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду

УХВАЛИВ:

1. Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Солом'янського районного суду від 20 липня 2022 року та постанову Київського апеляційного суду від 25 жовтня 2022 року у справі за скаргою ОСОБА_1 , особа, дії, рішення, бездіяльність, якої оскаржуються: державний виконавець Вишневого відділу державної виконавчої служби у Бучанському районі Київської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ), стягувач: акціонерне товариство «Альфа-Банк», боржник: ОСОБА_1 .

2. Копію ухвали та додані до касаційної скарги матеріали направити особі, яка подала касаційну скаргу.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та оскарженню не підлягає.

Судді В. В. Пророк

І. В. Литвиненко

Є. В. Петров