ПОСТАНОВА

Іменем України

22 лютого 2022 року м. Кропивницький

справа № 405/2650/19

провадження № 22-ц/4809/324/22

Кропивницький апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати в цивільних справах:

Голованя А.М. (головуючий, суддя-доповідач), Карпенка О.Л., Мурашка С.І.,

за участю секретаря судового засідання Діманової Н.І.,

учасники справи:

позивач Орган опіки та піклування Міської ради м. Кропивницького, яка діє в інтересах дитини ОСОБА_1 ,

відповідач ОСОБА_2 ,

третя особа, яка заявляє самостійні вимоги на предмет позову на стороні позивача ОСОБА_3 ,

третя особа яка не заявляє самостійних вимог на стороні відповідача - ОСОБА_2 ,

розглянув у відкритому судовому засіданні за правилами спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Ленінського районного суду м. Кіровограда від 26 листопада 2021 року у складі судді Шевченко І.М.

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст позовних вимог

В квітні 2019 року Орган опіки та піклування Міської ради м. Кропивницького, в інтересах дитини ОСОБА_1 , звернувся до суду із позовом до ОСОБА_2 про відібрання дитини без позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів.

В обґрунтування позову позивач зазначав, що в свідоцтві про народження дитини ОСОБА_1 , батьком записаний ОСОБА_4 , матір?ю - ОСОБА_2 .

Батько дитини помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується свідоцтвом про смерть.

11.03.2019 до управління з питань захисту прав дітей надійшло повідомлення комунального закладу «Навчально-виховний комплекс «Загальноосвітня школа І-ІІ ступенів № 34 про те, що 07.03.2019 у приміщенні навчального закладу відповідач поводила себе неадекватно та агресивно по відношенню до сина ОСОБА_1 , а саме: кричала, штурхала та била сина, викидала речі з його рюкзака, погрожувала йому. Хлопець був наляканий та плакав. Не заспокоївши дитину, відповідач покинула сина та пішла зі школи. Причиною такої поведінки стало те, що дитина намалювала бабусі малюнок до свята 8 Березня.

Згідно з характеристикою, наданою навчальним закладом на учня ОСОБА_1 , дитина надмірно тривожна, емоційно нестійка, відчуває нестачу психологічного тепла вдома та незахищеність. Учень переживає з приводу конфліктів між членами сім`ї, а саме, через заборону спілкуватись з бабусею.

Після зазначеного випадку, ОСОБА_1 забрала зі школи його бабуся ОСОБА_3 , яка через пригнічений психоемоційний стан онука звернулась до лікарів. З 09.03.2019 ОСОБА_5 знаходився на стаціонарному лікуванні Кіровоградській обласній лікарні з приводу струсу головного мозку та антено-невротичного синдрому, що підтверджується довідкою лікувального закладу.

Відповідач не визнає, що поводилась жорстоко з сином, заперечує, що била свою дитину.

За результатами оцінки потреб сім`ї ОСОБА_6 , проведеної фахівцем Кропивницького міського центру соціальних служб для сім`ї, дітей та молоді, встановлено, що в сім`ї наявні складні життєві обставини через конфлікт між відповідачем та її матір`ю щодо участі у вихованні ОСОБА_7 , в результаті чого відповідач виявляє агресію відносно сина. Випадок класифіковано як складний. Відповідач потребує соціального супроводу.

Відповідно до наказу начальника управління від 14.03.2019 ОСОБА_5 взятий на облік як такий, що перебуває у складних життєвих обставинах. Підстава взяття на облік - жорстоке поводження з дитиною. Наказом начальника управління від 14.03.2019 ОСОБА_5 тимчасово влаштований в сім`ю бабусі ОСОБА_3 .

На засіданні комісії з питань захисту прав дитини 13.03.2019 розглянуто питання про здійснення соціального та правового захисту дитини ОСОБА_1 . Комісією вирішено вважати доцільним тимчасове влаштування дитини в сім`ю бабусі ОСОБА_3 та відібрання дитини від матері без позбавлення її батьківських прав.

Відповідно до висновку від 01.04.2019 № 1656/49-05-24 орган опіки та піклування вважає доцільним відібрання дитини ОСОБА_1 від відповідача без позбавлення її батьківських прав, а тому посилаючись на вказані обставини, норми діючого законодавства, просив позов задовольнити.

Ухвалою суду від 18.10.2019 задоволена заява ОСОБА_3 про поновлення строку на проведення підготовчого засідання, ОСОБА_3 залучена до участі в справі як третя особа, яка заявляє самостійні вимоги щодо предмета пору на стороні позивача та прийнято її позов до спільного розгляду з первісним.

В своєму позові третя особа, яка заявляє самостійні вимоги на предмет позову на стороні позивача ОСОБА_3 просить постановити рішення про відібрання малолітнього ОСОБА_1 від матері не позбавляючи її батьківських прав та передати дитину їй, стягнути з відповідача на її користь аліменти на утримання дитини до його повноліття.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Ленінського районного суду м. Кіровограда від 26 листопада 2021 року позови Органу опіки та піклування Кропивницької міської ради в інтересах дитини: ОСОБА_5 та третьої особи, яка заявляє самостійні вимоги на предмет спору ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про відібрання дитини без позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів задоволено частково.

Відібрано малолітню дитину ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , від матері ОСОБА_2 без позбавлення батьківських прав. Дитину передано на опікування органу опіки та піклування Кропивницької міської ради.

Стягнуто з ОСОБА_2 аліменти на утримання сина ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , в розмірі ј частини всіх видів заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, починаючи з 08.04.2019 року до досягнення дитиною повноліття, тобто до ІНФОРМАЦІЯ_3 на користь тих осіб або установ, яким буде передана дитини.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь держави судові витрати по справі в розмірі 1 816,00 грн.

В іншій частині позовних вимог відмовлено.

Короткий зміст вимог і доводів апеляційної скарги

В апеляційній скарзі представник відповідача ОСОБА_8 зазначає, що рішення суду першої інстанції є незаконним та таким, що підлягає скасуванню у зв`язку із неповним з`ясуванням обставин, що мають значення для справи та неправильним застосуванням норм матеріального права. Вважає висновки суду першої інстанції необґрунтованими, оскільки вони базуються лише на припущеннях, не підтвердженими належними доказами по справі.

На думку представника відповідача, за змістом обох позовних заяв (органу опіки та піклування і ОСОБА_3 ) наявне формальне посилання на доведеність, на їх думку, фактів ухилення відповідача від виконання своїх обов`язків та жорстокого поводження відповідача з дитиною.

Звертає увагу, що єдиною підставою для взяття сина відповідача на облік як такого, що перебуває у складних життєвих обставинах, та фактичного відібрання дитини від відповідача з передачею її до іншої особи, є виключно факт жорстокого поводження з дитиною, що нібито мав місце 07.03.2019, що підтвердили в судовому засіданні представники обох позивачів (абз. 1-2 правої колонки сторінки 2 рішення), на що звернув увагу суд першої інстанції у своєму рішенні (абзац 6 лівої колонки сторінки 3 та абзац 8 лівої колонки сторінки 4 рішення).

Тому, ключовим для вірного вирішення даної справи вважає доведеність або недоведеність факту вчинення з боку відповідача 07.03.2019 дій, які можуть бути кваліфіковані як «жорстоке поводження з дитиною» в розумінні п. 3 ч. 1 ст. 164 СК України.

Зазначає, що у рішенні суду першої інстанції детально відображені пояснення свідків, які зводяться до того, що ОСОБА_3 як бабуся намагається значно більше за відповідача як матір опікуватися життям дитини. Натомість зміст показань свідків стосовно події, яка сталася 07.03.2019 в рішенні суду з невідомих причин не наведений з посиланням, що нібито ці особи вже раніше надали свої письмові пояснення та підтвердили в судовому засіданні викладені у цих поясненнях факти.

Вважає, що такі пояснення свідків суперечать ст.ст. 77-78 ЦПК України, а висновки, яких дійшов суд поклавши ці пояснення в обґрунтування рішення безпідставними.

Вказує, що в оскаржуваному рішенні в жоден спосіб не згадується про наявний у матеріалах справи та досліджений в судовому засіданні письмовий висновок комісійної судово-медичної експертизи № 116 від 08.11.2019, складений експертами Обласного бюро судово-медичної експертизи Департаменту охорони здоров`я Полтавської обласної державної адміністрації, згідно якого після події 07.03.2019, жодні тілесні ушкодження як-то синці, садна, рани, тощо) у дитини виявлені не були, натомість було встановлено безпідставність направлення дитини за ініціативи ОСОБА_3 на лікування від нібито отриманою закритої черепно-мозкової травми та струсу головного мозку. В розумінні ст.ст. 77-79 ЦПК України саме такий документ є належним, допустимим і достовірним доказом по справі, а відтак його відхилення судом мало б бути мотивоване.

Також, вважає, судом порушено норми процесуального права, а саме ч. 1 ст. 257 ЦПК України, згідно якої суд постановляє ухвалу про залишення позову без розгляду, якщо належним чином повідомлений позивач повторно не з?явився в судове засідання або не повідомив про причини неявки. Представник позивача органу опіки та піклування двічі поспіль не прибув в судові засідання суду, призначені на 30.06.2021, 28.07.2021. Третя особа з самостійними вимогами ОСОБА_3 не прибула в судові засідання суду, призначені на 21.05.2021, 30.06.2021 та 28.07.2021. Відомості про поважність причин неявки представника органу опіки та ОСОБА_3 в матеріалах справи відсутні. Жодні докази поважності причин своєї неявки, до суду не надано.

Протягом строку на апеляційне оскарження, 04.01.2022 ОСОБА_2 подала доповнення до апеляційної скарги, в яких зазначила, що справа була призначена судом першої інстанції до розгляду на 18.10.2019. Цього ж дня в судовому засіданні судом першої інстанції постановлено ухвалу, якою прийнято позов ОСОБА_3 до неї до спільного розгляду з позовом Органу опіки та піклування Кропивницької міської ради, після чого повторно призначено у даній справі підготовче судове засідання.

Оскільки вказана ухвала не може бути оскаржена окремо від рішення суду, відповідно до положень ч. 2 ст. 353 ЦПК України заперечення на неї можуть бути включені до апеляційної скарги на рішення суду. Вважає, що ухвала Ленінського районного суду міста Кіровограда від 18.10.2019 є незаконною оскільки постановлена всупереч вимогам Глави 6 Розділу III ЦПК України, яка не передбачає можливості повернення судом зі стадії розгляду справи по суті до стадії підготовчого судового засідання. Призначення по справі повторного підготовчого засідання призвело до порушення судом першої інстанції принципу змагальності сторін гарантованого ст. 12 ЦГІК України.

Зазначала, що в ході розгляду справи судом першої інстанції вона та її представник неодноразово звертали увагу суду на те, що втручання Органу опіки та піклування Кропивницької міської ради в ситуацію щодо неї та її сина та всі рішення і дії органу щодо дитини були спрямовані не на дотримання його інтересів, а виключно на допомогу ОСОБА_3 в схилянні її сина до негативного ставлення до неї та її батька ОСОБА_2 , як способу вирішити на її користь тривалий сімейний конфлікт, що існує в сім?ї, про який Органу опіки та піклування Кропивницької міської ради достамено відомо.

Зазначала, що її представником 08.02.2021 заявлялося письмове клопотання про долучення доказів, а саме висновку психолога, складеного 21.08.2020 аналітичним психологом, президентом Української асоціації арт-терапії дійсним членом Національної психологічної асоціації України, професійним членом Української асоціації не інструментальної детекції правди ОСОБА_9 , з додатками до нього.

Звертала увагу, що в цьому висновку чітко зазначається про наявність зовнішнього маніпулятивного впливу на її сина, який може виходити виключно з боку ОСОБА_3 , з якою він проживає.

Також, при ухваленні рішення суд першої інстанції послався на додані до позовної заяви Органу опіки та піклування Кропивницької міської ради документи як на письмові докази. Одним з таких документів є Акт проведення оцінки рівня безпеки дитини, складений відносно її сина 12.03.2019 чотирма посадовими особами. В Розділі VI цього акту в табличці п. 1, що має назву «Висновок щодо рівня безпеки дитини» мається позначка в стовпчику «небезпечно», в якому нижче зазначається про «необхідність вжиття негайних дій у межах сім`ї, у тому числі проведення комплексної оцінки потреб дитини та її сім`ї». Натомість необхідність «негайного відібрання дитини у батьків» згідно цієї таблиці може мати місце виключно у випадках, визначених у стовпчику «дуже небезпечно», де жодна позначка відсутня.

Вважає, що за таких обставин суд першої інстанції повинен був дійти висновку про безпідставність рішення Органу опіки та піклування Кропивницької міської ради про відібрання у неї сина та передачу його на виховання ОСОБА_3 .

Посилаючись на зазначені обставини просила скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позову.

Узагальнені доводи і заперечення інших учасників справи

У відзиві на апеляційну скаргу представник ОСОБА_3 зазначив, що апеляційна скарга є необґрунтованою, вимоги викладені в ній безпідставні.

Вважає, рішення ухвалене судом у відповідності до чинного законодавства та у повній мірі відповідає інтересам малолітньої дитини - ОСОБА_1 , а апеляційна скарга є необґрунтованою та такою, що не підлягає задоволенню, оскільки не відповідає фактичним обставинам та наявним матеріалам справи.

Судом першої інстанції встановлено такі обставини

Відповідно до свідоцтва про народження, виданого Центральним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного управління юстиції у Кіровоградській області 16.01.2018, актовий запис № 1534, батьками ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , записані ОСОБА_4 та ОСОБА_2 .

Батько дитини ОСОБА_4 помер в 2015 році, що підтверджується свідоцтвом про смерть Арабської Республіки Єгипет національний громадський № НОМЕР_1 .

Судом встановлено, що до управління з питань захисту прав дітей 11.03.2019 надійшло повідомлення комунального закладу «Навчально-виховний комплекс «Загальноосвітня школа І-ІІ ступенів № 34 економіко-правовий ліцей «Сучасник» дитячий юнацький центр» Кіровоградської міської ради Кіровоградської області про те, що у приміщенні навчального закладу 07.03.2019 року відповідач, у присутності інших батьків 1-в класу, поводила себе неадекватно та агресивно по відношенню до сина ОСОБА_1 , а саме: кричала, штурхала та била сина, викидала речі з його рюкзака, погрожувала йому. Хлопець був наляканий та плакав. Не заспокоївши дитину, відповідач покинула сина та пішла зі школи. Причиною такої поведінки стало те, що дитина намалювала бабусі малюнок до свята 8 Березня.

Після випадку, який стався 07.03.2019, ОСОБА_1 забрала зі школи його бабуся ОСОБА_3 , яка пояснила, що онук був зляканий, у пригніченому психоемоційному стані, боявся, що відповідач продовжить бити його вдома і просив бабусю забрати його. Зважаючи на важкий стан здоров`я дитини, ОСОБА_3 звернулась до лікарів. З 09.03.2019 ОСОБА_5 знаходився на стаціонарному лікуванні Кіровоградській обласній лікарні з приводу струсу головного мозку та антено-невротичного синдрому, що підтверджується довідкою лікувального закладу.

За результатами оцінки рівня безпеки дитини ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , проведеної 12.03.2019 року працівниками Управління, Кропивницького ВП ГУНП в Кіровоградській області, Кропивницького міського центру соціальних служб для сім`ї, дітей та молоді, КНП «Обласна клінічна дитяча лікарня Кіровоградської обласної ради», рівень безпеки дитини визнаний небезпечним, що засвідчено актом № 332 від 18.03.2019 року.

За результатами оцінки потреб сім`ї ОСОБА_6 , проведеної фахівцем Кропивницького міського центру соціальних служб для сім`ї, дітей та молоді, встановлено, що в сім`ї наявні складні життєві обставини через конфлікт між відповідачем та її матір`ю щодо участі у вихованні ОСОБА_7 , в результаті чого відповідач виявляє агресію відносно сина. Випадок класифіковано як складний. Відповідач потребує соціального супроводу.

Відповідно до наказу начальника управління від 14.03.2019 ОСОБА_5 взятий на облік як такий, що перебуває у складних життєвих обставинах. Підстава взяття на облік - жорстоке поводження з дитиною. Наказом начальника управління від 14.03.2019 ОСОБА_5 тимчасово влаштований в сім`ю бабусі ОСОБА_3 .

Мотиви ухваленого апеляційним судом рішення

В судовому засіданні апеляційного суду представник ОСОБА_2 та третя особа на стороні відповідача - ОСОБА_2 підтримали доводи апеляційної скарги, представник Органу опіки та піклування Кропивницької міської ради, Цариченко Н.В. та її представник заперечили проти доводів апеляційної скарги, просили рішення суду залишити без змін.

Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного провадження, з особливостями, встановленими цією главою.

Відповідно до вимог ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з таких підстав.

Відповідно до статті 5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону.

Згідно з частиною першою статті 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Статтею 81 ЦПК України, передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно з частиною третьою статті 51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою.

Частиною першою статті 8 Закону України «Про охорону дитинства» передбачено, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку.

Виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці (частина перша статті 12 Закону України «Про охорону дитинства»).

У частині сьомій статті 7 СК України передбачено, що дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Згідно з частинами першою-четвертою статті 150 СК України батьки зобов`язанні виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім`ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини, піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя, поважати дитину.

Відповідно до частини першої статті 155 СК України здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності.

Згідно з пунктами 2-5 частини першої статті 164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини; жорстоко поводяться з дитиною; є хронічними алкоголіками або наркоманами; вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва.

За змістом частини першої статті 170 СК України суд може постановити рішення про відібрання дитини від батьків або одного з них, не позбавляючи їх батьківських прав, у випадках, передбачених пунктами 2-5 частини першої статті 164 цього Кодексу, а також в інших випадках, якщо залишення дитини у них є небезпечним для її життя, здоров`я і морального виховання.

У цьому разі дитина передається другому з батьків, бабі, дідові, іншим родичам - за їх бажанням або органові опіки та піклування.

Під час ухвалення рішення про відібрання дитини від батьків або одного з них без позбавлення їх батьківських прав суд бере до уваги інформацію про здійснення соціального супроводу сім`ї (особи) у разі здійснення такого супроводу.

Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) зауважив, що оцінка загальної пропорційності будь-якого вжитого заходу, що може спричинити розрив сімейних зв`язків, вимагатиме від судів ретельної оцінки низки факторів та залежно від обставин відповідної справи вони можуть відрізнятися. Проте необхідно пам`ятати, що основні інтереси дитини є надзвичайно важливими. При визначенні основних інтересів дитини у кожному конкретному випадку необхідно враховувати дві умови: по-перше, у якнайкращих інтересах дитини буде збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним (пункт 100 рішення ЄСПЛ від 16 липня 2015 року у справі «Мамчур проти України»).

Якщо рішення мотивується необхідністю захистити дитину від небезпеки, має бути доведено, що така небезпека справді існує. При ухваленні рішення про відібрання дитини від батьків може виникнути необхідність врахування низки чинників. Можливо, потрібно буде з`ясувати, наприклад, чи зазнаватиме дитина, якщо її залишать під опікою батьків, жорстокого поводження, чи страждатиме вона через відсутність піклування, через неповноцінне виховання та відсутність емоційної підтримки, або визначити, чи виправдовується встановлення державної опіки над дитиною станом її фізичного або психічного здоров`я. З іншого боку, той факт, що дитина може бути поміщена в середовище, більш сприятливе для її виховання, не виправдовує примусового відібрання її від батьків. Такий захід не можна також виправдовувати виключно посиланням на ненадійність ситуації, адже такі проблеми можна вирішити за допомогою менш радикальних засобів, не вдаючись до роз`єднання сім`ї, наприклад, забезпеченням цільової фінансової підтримки та соціальним консультуванням (пункт 50 рішення ЄСПЛ від 18 грудня 2008 року у справі «Савіни проти України).

Основні підстави для відібрання дитини зазначені у частині першій статті 164 СК України. Інші випадки, коли дитина може бути відібрана від батьків, про які йдеться у вищенаведеній частині першій статті 170 СК України, охоплюють ситуації, коли залишення дитини у батьків є небезпечним для її життя, здоров`я і морального виховання. Така небезпека може випливати не лише з поведінки батьків, а й з їх особистих негативних звичок (демонстрація та заохочення у дитини розпусної поведінки). Для відібрання дитини від батьків достатня наявність ризику лише для життя, здоров`я або лише для морального виховання. Варто враховувати й ступінь небезпеки для кожної окремо взятої дитини, враховуючи її фізичний та психічний розвиток.

Наведене узгоджується з правовим висновком щодо врахування найкращих інтересів дитини при розгляді справ, які стосуються прав дітей, викладеним Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 17 жовтня 2018 року у справі № 402/428/16-ц (провадження № 14-327цс18).

Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін (частина перша статті 12 ЦПК України).

Відповідно до положень частини третьої статті 12, частин першої та шостої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно із частиною першою статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Ухвалюючи рішення про відібрання малолітньої дитини від матері без позбавлення її батьківських прав, суд першої інстанції, виходив із доведеності факту жорстокого поводження з дитиною.

Згідно зі статтею 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року зі змінами, схваленими резолюцією 50/155 Генеральної Асамблеї ООН від 21 грудня 1995 року, ратифікованої постановою Верховної Ради № 789-X11 від 27 лютого 1991 року, в усіх випадках щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питанням соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

Держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї (стаття 9 Конвенції).

Відповідно до статті 18 Конвенції батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування.

Будь-який сімейний спір стосовно дитини має вирішуватися з урахуванням та якнайкращим забезпеченням інтересів дитини.

Висновком органу опіки та піклування виконавчого комітету Міської ради міста Кропивницького від 01.04.2019, № 1656/49-05-22 вирішено про тимчасове влаштування дитини ОСОБА_5 в сім`ю ОСОБА_3 та відібрання дитини від матері ОСОБА_2 без позбавлення її батьківських прав.

Проте суд апеляційної інстанції не може погодитись з цим висновком органу опіки та піклування, оскільки він не є достатньо вмотивованим, не містить переконливих доводів щодо доцільності відібрання дитини від матері і, що такий захід буде мати позитивний вплив на виховання дитини та її подальше майбутнє.

Під час розгляду справи в суді першої інстанції, на виконання вимог статті 12 Конвенції, статті 171 СК України щодо права дитини висловлювати свою думку та бути заслуханою з питань, що її торкаються, була заслухана думка малолітнього ОСОБА_1 . Зокрема, він повідомив, що бажає проживати з бабусею, маму пробачити не може.

Разом з тим, хоча думка дитина у вирішенні спору про відібрання дитини є важливою, проте вона не може бути визначальною, оскільки така думка не є свідченням того, що відібрання дитини у спірному випадку має на меті забезпечення якнайкращих інтересів дитини ОСОБА_1 .

Крім того, малолітній ОСОБА_1 довгий час, а саме більше двох років, після вилучення його у матері, проживав і виховувався ОСОБА_3 , у якої зі своєю дочкою, відповідачем у справі матір`ю дитини, триваючий конфлікт, і у нього, цілком природно, склалася суб`єктивна думка про те, що для нього буде краще проживати разом з бабою.

Водночас, в судовому засіданні представник відповідача заперечив проти відібрання у ОСОБА_2 дитини, зазначав про бажання матері повернути їй сина, проте її матір ОСОБА_3 їй у цьому перешкоджає.

Колегія суддів вважає, що судом першої інстанції було правильно встановлено, що дії, які вчинила матір ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_4 , в приміщенні школи, у відношенні до власного сина - малолітнього ОСОБА_1 , дійсно мають ознаки жорстокого поводження з дитиною.

Разом з тим, суд першої інстанції, при вирішенні питання про відібрання дитини у матері, не з`ясував у чому саме полягає небезпека залишення дитини у відповідачки для її життя та морального виховання.

Суд залишив поза увагою обставини, на які посилалася відповідачка, а саме на триваючий конфлікт між нею та її матір`ю ОСОБА_3 , не взяв до уваги заперечення відповідача, зокрема не дослідив і не надав оцінки, що нею не було завдано сину будь-яких тілесних ушкоджень, вона займалася його вихованням, нею створені належні умови для проживання дитини (а.с. 52-57 том 1).

Колегія суддів вважає, що відповідачем доведено, що внаслідок події, яка мала місце 07.03.2019, нею не було завдано шкоду здоров`ю сину - малолітньому ОСОБА_1 .

Ця обставина підтверджується висновком судово-медичного експерта Кіровоградського обласного СМЕ №4 від 03.04.2019, зробленого за наслідками дослідження виписки медичної карти стаціонарного хворого № 2682 КНП ОКДЛ КОРКНП «Дитяча клінічна дитяча лікарня» Кіровоградської обласної ради, з якого убачається, що у дитини ОСОБА_1 будь-яких зовнішніх ушкодження у вигляді садин, синців, ран та струсу головного мозку не виявлено (а.с.61-63 том 1).

Згідно характеристики, наданої квартальним комітетом №28 Фортечного району м. Кропивницького, за місцем проживання відповідача, ОСОБА_2 , характеризується як добропорядна особа (а.с. 67, том. 1).

Також, колегією суддів встановлено, що факт неправомірної поведінки ОСОБА_2 у відношенні до сина не мав триваючий характер, а був одноразовим та короткочасним, після події, яка мала місце 07.03.2019, пройшов тривалий час і в матеріалах справи відсутні докази того, що повернення дитини до матері негативно вплине на розвиток дитини, чи загрожує її життю та здоров`ю.

За таких обставин, ураховуючи якнайкращі інтереси дитини та відсутність підстав для відібрання малолітнього сина ОСОБА_1 у матері ОСОБА_2 , яке вже фактично триває майже три роки, через довготривалий розгляд справи у суді першої інстанції, колегія суддів вважає помилковим висновок суду про задоволення позову.

При цьому, належить попередити ОСОБА_2 про недопустимість вчинення будь-яких дій, які мають характер насильницьких у відношенні до неповнолітнього сина ОСОБА_7 у майбутньому, а на орган опіки та піклування покласти обов`язок здійснювати контроль за виконанням відповідачем своїх обов`язків.

Загальний висновок суду за результатами розгляду апеляційної скарги

Європейський суд з прав людини вказав що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо надання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки з огляду на конкретні обставини справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

З урахуванням викладеного вище, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, а рішення суду першої інстанції згідно п. п. 2,4 ч.1 ст. 376 ЦПК України - скасуванню з ухваленням нового рішення про відмову у задоволенні позову.

Щодо судових витрат

Згідно ч.1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

За розгляд справи в суді апеляційної інстанції відповідачем ОСОБА_2 сплачено судовий збір у розмірі 5763 грн, що підтверджується відповідними фіскальними документами.

Оскільки апеляційну скаргу задоволено, то з третьої особи, яка заявляє самостійні вимоги ОСОБА_3 на користь відповідача підлягає до стягнення 2881,50 грн судового збору.

Судові витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги у розмірі 2881,50 грн, згідно ч.7 ст. 141 ЦПК України компенсувати за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України, зважаючи, що Орган опіки та піклування звільнено від сплати судових витрат.

Керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 376, 381, 382 ЦПК України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити.

Рішення Ленінського районного суду м. Кіровограда від 26 листопада 2021 року скасувати. Ухвалити нове рішення.

Залишити без задоволення позов Органу опіки та піклування Кропивницької міської ради, яка діє в інтересах дитини ОСОБА_5 та третьої особа, яка заявляє самостійні вимоги на предмет позову на стороні позивача ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про відібрання дитини без позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 2881,50 грн понесених витрат по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги.

Понесені ОСОБА_2 судові витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги у розмірі 2881,50 грн компенсувати за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду у випадках, передбачених ст. 389 ЦПК України, протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Повний текст судового рішення складено 03 березня 2022 року.

Головуючий суддя А.М. Головань

Судді О.Л. Карпенко

С.І. Мурашко