Справа №705/304/22
2/705/1271/22
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

25 листопада 2022 року Уманський міськрайонний суд Черкаської області в складі:

головуючого судді Піньковського Р.В.

при секретарі Прокопенко І.О.

розглянувши у відкритому підготовчому засіданні в залі суду в м. Умані Черкаської області матеріали цивільної справи за позовом ОСОБА_1 до Уманської міської ради, треті особи, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 про визнання права власності на земельну ділянку,

В С Т А Н О В И В:

Позивач ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом про визнання права власності на земельну ділянку в порядку спадкування, в обґрунтування якої зазначила наступне.

ІНФОРМАЦІЯ_1 помер ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . Його останнє місце проживання АДРЕСА_1 .

28 листопада 2016 року ОСОБА_7 був складений заповіт, посвідчений приватним нотаріусом Уманського міського нотаріального округу Черкаської області Пархоменко Н.М.

12 серпня 2021 року вона звернулася до приватного нотаріуса Уманського районного нотаріального округу Черкаської області із заявою про видачу свідоцтв про право на спадщину за заповітом на частку земельної ділянки з кадастровим номером :02:005:0690, розташованої по АДРЕСА_2 (перейменовано з вулиці Кулика розпорядженням Уманської міської ради від 19 лютого 2016 року № 16-р), 5 в місті Умань, Черкаської області; частку земельної ділянки кадастровий номер :02:005:0691, що розташована по АДРЕСА_2 ; 49/700 житлового будинку АДРЕСА_2 .

20 травня 2021 року заведена спадкова справа № 43 за 2021 рік, після померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_7 , за заявою ОСОБА_1 , яка спадщину прийняла за заповітом.

12 серпня 2021 року приватним нотаріусом Уманського міського нотаріального округу Черкаської області Пархоменко Н.М. видано свідоцтво про право на спадщину за заповітом на 49/700 житлового будинку АДРЕСА_2 .

На вищевказані земельні ділянки приватним нотаріусом Уманського міського нотаріального округу Черкаської області Пархоменко Н.М. винесено постанову про відмову у видачі свідоцтв про право на спадщину від 12 серпня 2021 року, оскільки відповідно до рішення виконавчого комітету Уманської міської ради від 23 грудня 1999 року № 577 вищевказані земельні ділянки зареєстровані в спільній сумісній власності.

Оскільки не визначена частка спадкового майна, а саме вищевказаних земельних ділянок, частки яких належали ОСОБА_7 , видати свідоцтво про право на спадщину за заповітом на ці частки земельних ділянок на ім`я ОСОБА_1 не вбачається можливим.

Вона позбавлена можливості вирішити питання оформлення спадщини у вигляді визнання права власності на частини земельних ділянок, які належали померлому для будівництва і обслуговування житлового будинку в позасудовому порядку, оскільки існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку, про що свідчить відмова нотаріуса у вчиненні нотаріальної дії, у зв`язку з чим вона змушена звертатись до суду за захистом своїх прав.

При цьому позивач вказує, що вона здійснила дії, спрямовані на реалізацію права на спадкування, а неможливість отримання свідоцтва про право на спадщину з незалежних від її волі причин, не може бути підставою для відмови в отриманні судового захисту.

Просить суд визнати за ОСОБА_1 право власності на 1/7 частку земельної ділянки площею 0,0490 га, цільове призначення: 02.01 для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), кадастровий номер :02:005:0690, що розташована по АДРЕСА_2 та на 1/7 частку земельної ділянки площею 0,1227 га, цільове призначення для ведення особистого селянського господарства, кадастровий номер :02:005:0691, що розташована по АДРЕСА_2 , в порядку спадкування за заповітом після смерті ОСОБА_7 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_3 .

В подальшому позивач звернулася до суду із заявою про уточнення позовних вимог, оскільки спадкова земельна ділянка належала спадкодавцю на праві спільної сумісної власності і її поділ або виділення з неї окремих часток за життя ОСОБА_7 не проводилося, розмір його частки не визначався. Отже, ОСОБА_7 був співвласником земельної ділянки, яка належала семи особам на праві спільної сумісної власності без визначення часток, і це право перейшло до позивача.

У зв`язку із зазначеним, до позивача після смерті ОСОБА_7 не перейшло право власності на частку земельної ділянки в порядку спадкування.

Просить суд визнати за ОСОБА_1 в порядку спадкування за заповітом після смерті ОСОБА_7 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_3 , право власності на земельну ділянку, яка належала останньому на підставі державного акту на право власності на земельну ділянку серія ЯК № 370104 від 17.09.2012 року на праві спільної сумісної власності, з кадастровим номером :02:005:0690, що розташована по АДРЕСА_2 та на земельну ділянку, яка належала останньому на підставі державного акту на право власності на земельну ділянку серія ЯК № 370105 від 17.09.2012 року на праві спільної сумісної власності, з кадастровим номером :02:005:0691, що розташована по АДРЕСА_2 .

Позивач ОСОБА_1 в судове засідання не з`явилася, на адресу суду подала письмову заяву, у якій просить суд справу слухати у її відсутність, уточненні позовні вимоги підтримала в повному обсязі та просить суд позов задовольнити.

Представник відповідача Уманської міської ради в судове засідання не з`явився, на адресу суду надійшла письмова заява, у якій просять суд справу слухати у відсутність їх представника, уточнені позовні вимоги визнають та не заперечують проти задоволення позову.

Треті особи ОСОБА_3 , ОСОБА_8 , ОСОБА_6 , ОСОБА_2 та ОСОБА_4 в судове засідання не з`явилися, на адресу суду подали письмові заяви, у яких просять суд розгляд справи проводити у їх відсутність, проти задоволення позовних вимог не заперечують.

Відповідно до ч. 2 ст. 211 ЦПК України судове засідання проведено у відсутності сторін, на підставі наявних у суду матеріалів та без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу, що відповідає положенням ч.2 ст. 247 ЦПК України.

Відповідно до ч.4 ст.206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову.

Відповідно до ч. 3 ст. 200 ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем.

Суд, врахувавши позицію сторін по справі, викладену у письмових заявах, що надійшли на адресу суду, дослідивши письмові докази, наявні в матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються відповідно до норм матеріального права, що підлягають застосуванню до спірних правовідносин, вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню, виходячи з наступних підстав.

Згідно з приписами ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Відповідно до положень ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Положеннями ст. ст. 80, 81 ЦПК України визначено, що достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Судом встановлені такі фактичні обставини та відповідні їм правовідносини.

Згідно свідоцтва про смерть серії НОМЕР_1 , виданого Уманським міськрайонним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ), ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , актовий запис про смерть № 169.

Спадкова справа після смерті ОСОБА_7 була відкрита та зареєстрована Уманським міським приватним нотаріусом Пархоменко Н.М. 20.05.2021 року за номером у спадковому реєстрі 67678631 та номером у нотаріуса 43, що підтверджується витягом про реєстрацію в Спадковому реєстрі за № 64806060, виданим 20.05.2021 року.

Згідно постанови від 12 серпня 2021 року ОСОБА_9 , приватного нотаріуса Уманського районного нотаріального округу Черкаської області, встановлено, що 12 серпня 2021 року до неї звернулася ОСОБА_1 , із заявою про видачу їй свідоцтв про право на спадщину за заповітом (посвідченим приватним нотаріусом Уманського міського нотаріального округу Черкаської області Пархоменко Н.М. 28 листопада 2016 року за реєстровим № 1615) на частку земельних ділянок за кадастровими номерами :02:005:0690 та :02:005:0691. Нею, ОСОБА_9 , приватним нотаріусом Уманського районного нотаріального округу Черкаської області, було заведено спадкову справу № 43 за 2021 рік після померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_7 , за заявою ОСОБА_1 , яка спадщину прийняла за заповітом. Спадкоємцем, передбаченим ст. 1241 ЦК України, яка має право на обов`язкову частку у спадщині є дружина спадкодавця, ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , яка від отримання обов`язкової частки у спадщині відмовилася. Оскільки, згідно наданих правовстановлюючих документів на спадкові земельні ділянки, не визначена частка спадкового майна, а саме яка частка належала спадкодавцю ОСОБА_7 , ОСОБА_9 , приватний нотаріус Уманського районного нотаріального округу Черкаської області, відмовила ОСОБА_1 у вчиненні нотаріальної дії у видачі свідоцтв про право на спадщину за заповітом на:

частку земельної ділянки площею 0,0490 га, цільове призначення: 02.01 для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), кадастровий номер :02:005:0690, що розташована по АДРЕСА_2 , та

частку земельної ділянки площею 0,1227 га, цільове призначення: для ведення особистого селянського господарства, кадастровий номер :02:0005:0691, що розташована по АДРЕСА_2 , у зв`язку з відсутністю розмірів частко вищевказаних земельних ділянок, які належали спадкодавцю ОСОБА_7 .

При цьому, позивач ОСОБА_1 частково реалізувала своє право на спадкове майно, отримавши свідоцтво про право на спадщину за заповітом на 49/700 часток житлового будинку АДРЕСА_3 (зареєстроване в реєстрі за № 1196) та свідоцтво про право на спадщину за заповітом на грошові вклади з відповідними відсотками та компенсаційними виплатами по них, що знаходяться в АТ «Державний Ощадний банк України» (зареєстроване в реєстрі за № 1469).

Відповідно до Державного акту на право власності на земельну ділянку ЯК № 370104, на підставі рішення виконавчого комітету Уманської міської ради від 23.12.1999 № 577 рішення Уманської міської ради від 29.11.2011 р. № 3-1715/6, земельна ділянка площею 0,0490 га, розташована в АДРЕСА_2 , з цільовим призначенням для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд, кадастровий номер :02:005:0690, на підставі спільної сумісної власності належить: ОСОБА_2 , ОСОБА_10 , ОСОБА_4 , ОСОБА_11 , ОСОБА_1 , ОСОБА_12 та ОСОБА_7 , що також підтверджується витягом з Державного земельного кадастру про земельну ділянку за № НВ-01, сформованим 01.12.2021 року.

Відповідно до Державного акту на право власності на земельну ділянку ЯК № 370105, на підставі рішення виконавчого комітету Уманської міської ради від 23.12.1999 № 577 рішення Уманської міської ради від 29.11.2011 р. № 3-1715/6, земельна ділянка площею 0,1227 га, розташована в АДРЕСА_2 , з цільовим призначенням для ведення особистого селянського господарства, кадастровий номер :02:005:0691, на підставі спільної сумісної власності належить: ОСОБА_2 , ОСОБА_10 , ОСОБА_4 , ОСОБА_11 , ОСОБА_1 , ОСОБА_12 та ОСОБА_7 , що також підтверджується витягом з Державного земельного кадастру про земельну ділянку за № НВ-0201, сформованим 01.12.2021 року.

Статтею 41 Конституції України передбачено право кожного громадянина володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності.

Нормами частин 1 та 2 ст. 321 ЦК України регламентовано, що право власності є непорушним і ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні, а особа може бути обмежена в здійсненні права власності лише у випадках та в порядку, встановленому законом.

Відповідно до рішення Конституційного Суду України від 01.12.2004 під поняттям «охоронювані законом інтереси», що вживається в законах України, слід розуміти як прагнення до користування матеріальним та/або нематеріальним благом, так і зумовлений загальним змістом, об`єктивний і прямо не опосередкований у суб`єктивному праві простий легітимний дозвіл, що є самостійним об`єктом судового захисту та інших засобів правової охорони з метою задоволення індивідуальних і колективних потреб, які не суперечать Конституції України та Законам України, суспільним інтересам, справедливості, добросовісності, розумності.

Відповідно до ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема, з правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Права власника майна підлягають захисту шляхом пред`явлення позову про визнання права на належне йому майно за умови, якщо власник не може належним чином реалізувати свої правомочності у зв`язку з наявністю щодо цього права сумнівів або претензій з боку третіх осіб.

Згідно ч. 1 ст. 81 ЗК України, громадяни України набувають права власності на земельні ділянки на підставі придбання за договором купівлі-продажу, ренти, дарування, міни, іншими цивільно-правовими угодами; безоплатної передачі із земель державної і комунальної власності; приватизації земельних ділянок, що були раніше надані їм у користування; прийняття спадщини; виділення в натурі (на місцевості) належної їм земельної частки (паю).

Відповідно до ст. 125 ЗК України, право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав.

Статтею 392 ЦК України передбачено, що власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

Умовою для переходу в порядку спадкування права власності на об`єкти нерухомості є набуття спадкодавцем зазначеного права у встановленому законодавством України порядку.

Зі змісту цієї статті вбачається, що право власності спадкоємця на спадкове майно підлягає захисту в судовому порядку шляхом його визнання у разі, якщо таке право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

Вбачається, що визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є винятковим способом захисту, що має застосовуватися, якщо існують перешкоди для оформлення спадкових прав, зокрема, в нотаріальному порядку.

Згідно положень п. 4.14, 4.18 глави 10 Порядку здійснення нотаріальних дій нотаріусами України, видача свідоцтва про право на спадщину здійснюється за наявності необхідних документів, що підтверджують наявність певних юридичних фактів, у тому числі й склад спадкового майна. У разі, якщо у спадкоємців відсутні всі необхідні документи, питання визнання права на спадщину вирішується у судовому порядку.

Пунктом 23 постанови Пленуму Верховного суду України «Про судову практику у справах про спадкування» від 30 травня 2008 року № 7 передбачено, що у разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження.

Відповідно до листа Вищого спеціалізованого суду з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16 травня 2013 року №24-753/0/4-13 «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування», якщо нотаріусом обґрунтовано відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину, виникає цивільно-правовий спір, що підлягає розглядові у позовному провадженні. Право власності спадкоємця на спадкове майно підлягає захисту в судовому порядку шляхом його визнання у разі, якщо таке право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

Статтею 55 Конституції України передбачено право кожного на захист своїх прав і свобод від порушень і протиправних посягань будь-якими не забороненими законом засобами.

Відповідно до ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Одним із способів захисту цивільних прав та інтересів є, зокрема, визнання права.

Згідно ст. 1216 ЦК України, спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

У відповідності з ст. 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом.

Відповідно до ст. 1218 ЦК України, до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Відповідно до ч. 1 ст. 1225 ЦК України право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах, із збереженням її цільового призначення.

Крім того, Пленум Верховного суду України в своїй постанові від 30.03.2008 року № 7 «Про судову практику у справах спадкування», а саме в п. 10 роз`яснив, що відповідно до статті 1225 ЦК право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців за загальними правилами спадкування (зі збереженням її цільового призначення) при підтвердженні цього права спадкодавця державним актом на право власності на землю або іншим правовстановлюючим документом.

У відповідності до приписів ст. 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини.

Судом було встановлено, що позивач по справі є спадкоємцем за заповітом після смерті ОСОБА_7 померлого ІНФОРМАЦІЯ_3 , яка спадщину фактично прийняла, використовує її за призначенням, своєчасно звернулася до нотаріуса із відповідною заявою та отримала свідоцтва про право на спадщину за заповітом на частину майна, зареєструвавши вказане право у визначеному законом порядку.

У зв`язку з тим, що спадкова земельна ділянка перебуває у спільній сумісній власності, позивачу було відмовлено у видачі свідоцтв про право на спадщину за заповітом, на спадкові земельні ділянки, про що приватним нотаріусом винесено відповідну постанову. При цьому, спадкоємець, частка якого у спадковому майні є обов`язковою, відмовилася від прийняття спадщини, про що зазначено у постанові приватного нотаріуса, а в судовому засіданні встановлено, що інші співвласники не заперечують проти визнання права власності за позивачем по справі ОСОБА_1 , після смерті ОСОБА_7 .

Спадкування частки у праві спільної власності на земельну ділянку якщо майно належало кільком особам на праві спільної власності, то після смерті однієї з них спадщина відкривається тільки на належну цій особі частку. Відповідно до статті 1226 Цивільного кодексу України частка у праві спільної сумісної власності, у тому числі і на земельну ділянку, спадкується на загальних підставах. Суб`єкт права спільної сумісної власності має право заповідати свою частку у праві спільної сумісної власності до її визначення та виділу в натурі.

Також слід зазначити, що за статтею 89 Земельного кодексу України володіння, користування та розпорядження земельною ділянкою спільної сумісної власності здійснюються за договором або законом.

Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів) (ст. 89 ЦПК України).

З урахуванням наданих позивачем доказів, позиції заінтересованих осіб, які є співвласниками спадкових земельних ділянок, та досліджених у судовому засіданні обставин, суд вважає обґрунтованими позовні вимоги ОСОБА_1 до Уманської міської ради про визнання за позивачем права власності на спадкові земельні ділянки, після смерті ОСОБА_7 . Таке визнання не порушує прав, свобод чи інтересів інших осіб і може бути прийняте, а тому позов підлягає задоволенню у повному обсязі.

Суд вирішує судові витрати в порядку ст. 141 ЦПК України, але позивач у своїй заяві питання про стягненні судових витрат не ставить.

Керуючись ст. ст. 11, 15, 16, 321, 328, 1216, 1218, 1225, 1226, 1268 ЦК України, ст. ст. 81, 125 ЗК України, ст. ст. 10, 12, 13, 76-83, 200, 206, 211, 247, 259, 263-265, 268, 272, 280-284, 354, 355 ЦПК України, суд

В И Р І Ш И В:

Позов ОСОБА_1 до Уманської міської ради, треті особи, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 про визнання права власності на земельну ділянку задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1 (рнокпп НОМЕР_2 ) в порядку спадкування за заповітом після смерті ОСОБА_7 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_3 , право власності на земельну ділянку, яка належала останньому на підставі державного акту на право власності на земельну ділянку серія ЯК № 370104 від 17.09.2012 року на праві спільної сумісної власності, з кадастровим номером :02:005:0690, що розташована по АДРЕСА_2 та на земельну ділянку, яка належала останньому на підставі державного акту на право власності на земельну ділянку серія ЯК № 370105 від 17.09.2012 року на праві спільної сумісної власності, з кадастровим номером :02:005:0691, що розташована по АДРЕСА_2 .

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Черкаського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня проголошення рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Суддя: Р. В. Піньковський