Справа № 359/7430/22
Провадження № 2/359/2543/2022
РІШЕННЯ

Іменем України

23 листопада 2022 року Бориспільськийи міськрайонний суд Київської області в складі:

головуючого судді Яковлєвої Л.В.

за участю секретаря Русан А.М.,

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом Публічного акціонерного товариства акціонерного банку «Укргазбанк» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про стягнення заборгованості, -

ВСТАНОВИВ :

14 жовтня 2022 року представник позивача ОСОБА_4 звернувся до Бориспільського міськрайонного суду Київської області з позовом, яким просить стягнути солідарно з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 та ОСОБА_3 на користь ПАТ АБ «Укргазбанк» заборгованість за кредитним договором № 154 від 18 грудня 2006 року станом на 23 лютого 2022 року в розмірі 5128,12 доларів США та 30 922,77 грн., а також сплачений судовий збір у розмірі 3276,65 грн.

Позовні вимоги обґрунтовано тим, що 18 грудня 2006 року між ПАТ АБ «Укргазбанк» та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір № 154, згідно умов якого банк надав позичальнику кредит у сумі 15 000,00 доларів США на строк з 18 грудня 2006 року по 14 грудня 2018 року із сплатою процентів за користування кредитом, виходячи із 11,5 % річних. Протягом дії кредитного договору позичальник порушував свої зобов`язання щодо щомісячного погашення заборгованості за кредитом та процентами, у зв`язку з чим бан звернувся з позовом про стягнення заборгованості. Рішенням Бориспільського міськ-районного суду Київської області від 15 листопада 2016 року по справі № 359/10509/15-ц за позовом АБ «УКРГАЗБАНК» до ОСОБА_5 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про солідарне стягнення заборгованості, яке залишено в силі постановою Київського апеляційного суду від 27 листопада 2018 року та постановою Касаційного цивільного суду Верховного суду від 27 січня 2021 року, стягнуто на користь банку з позичальника та фінансових поручителів заборгованість за вищевказаним кредитним договором в розмірі 5701,97 дол. США та 16953,52 грн., а також з кожного судовий збір в розмірі 703,15 грн. Вищезазначене рішення суду виконано не в повному обсязі, оскільки заборгованість за кредитним договором не погашена повністю. Станом на 23 лютого 2022 року заборго-ваність позичальника становить 5 128,12 дол. США та 30 922,77 грн. і складається з : простроченої заборгованості за процентами - 4 557,91 дол. США, заборгованість за несвоєчасне погашення заборгованості за кредитом та процентами (3 % річних за період з 16 серпня 2019 року по 23 лютого 2022 року) - 570,21 дол. США, пеня за несвоєчасне погашення кредиту - 29 725,88 грн., пеня за несвоєчасне погашення процентів - 1 196,89 грн. Згідно п. 4.6 кредитного договору, договір діє до повернення заборгованості позичальником в повному об`ємі. У зв`язку з цим, позивач звернувся до суду за захистом своїх прав.

Ухвалою Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 24 жовтня 2022 року у справі відкрито спрощене провадження та призначено судове засідання. Сторонам роз`яснено права, обов`язки та встановлено строки для вчинення процесуальних дій.

Відповідачі подали відзив на позов, яким просили відмовити у його задоволенні зважаючи на те, що після звернення до суду у 2015 році з позовом про дострокове стягнення кредитної заборгованості, банк втратив право продовжувати нараховувати проценти. А тому і нараховані на цю суму 3% річних та пеня також не підлягають задоволенню Іншого ж боргу у відповідачів перед АТ «Укргазбанк» немає, оскільки в липні серпня 2021 року заборгованість, встановлена судовими рішеннями, позичальником погашена в повному розмірі. Разом з тим, просили також застосувати наслідки пропуску строку позовної давності у разі, якщо суд прийде висновку про необхідність задоволення позовних вимог.

Належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання представник позивача до суду не з`явився, однак подав заяву, якою позовні вимоги підтримав та просив їх задовольнити в повному обсязі, а розгляд справи здійснити у його відсутність.

Відповідачі, будучи належним чином повідомленими про дату, час і місце судового засідання до суду не з`явились, однак уповноважили представляти власні інтереси в суді адвоката Голуба В.А.. Представник відповідачів подав до суду заяву, якою позо не визнав та просив відмовити у його задоволенні, при розгляді справи врахувати доводи, наведені у відзиві, розгляд справи здійснити у його відсутність.

Зважаючи на неявку сторін в судове засідання фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу, згідно вимог ч. 2 ст. 247 ЦПК України, не здійснюється.

Суд, врахувавши надані сторонами пояснення та дослідивши матеріали справи з наявними в ній доказами прийшов переконання, що позовні вимоги не підлягають задоволенню з наступних підстав.

Пунктом 2 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції» від 12 червня 2009 року за №2 передбачено, що відповідно до статей 55, 124 Конституції України та статті 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Відповідно ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

У пункті 33 рішення ЄСПЛ від 19 лютого 2009 року у справі «Христов проти України» суд зазначив, що право на справедливий судовий розгляд, гарантоване ч. 1 ст. 6 Конвенції, слід тлумачити в контексті преамбули Конвенції, яка, зокрема, проголошує верховенство права як складову частину спільної спадщини Договірних держав.

Згідно ст. 15, 16 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способом захисту цивільних прав та інтересів може, зокрема, бути припинення дії, яка порушує право.

Відповідно ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Згідно висновку, наведеного у п.5.6 постанови Великої Палати Верховного Суду від 22 серпня 2018 року у справі за № 925/1265/16 особа, якій належить порушене право, може скористатися не будь-яким, на свій розсуд, а цілком конкретним способом захисту свого порушеного права, який, як правило, визначається спеціальним законом, що регламентує конкретні цивільні правовідносини чи договором.

У справі Bellet v. France Суд зазначив, що стаття 6 § 1 Конвенції містить гарантії справедливого судочинства, одним з аспектів яких є доступ до суду. Рівень доступу, наданий національним законодавством, має бути достатнім для забезпечення права особи на суд з огляду на принцип верховенства права в демократичному суспільстві. Для того, щоб доступ був ефективним, особа повинна мати чітку практичну можливість оскаржити дії, які становлять втручання у її права. Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд сприяє всебічному і повному з`ясуванню обставин справи: роз`яснює особам, які беруть участь у справі, їх права та обов`язки, попереджує про наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій і сприяє здійсненню їхніх прав у випадках, встановлених цим Кодексом.

Згідно ст. 12, 81, 89 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Доказами, відповідно ч. 1 ст. 76 ЦПК України є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно ч. 1 ст. 82 ЦПК України обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників.

Судом встановлено та не заперечується сторонами, що 18 грудня 2006 року ВАТ АБ «Укргазбанк» уклав з ОСОБА_1 кредитний договір № 154, за умовами якого банк зобов`язався надати кредит у розмірі 15000 доларів США, а позичальник зобов`язалася щомісячно до 14 грудня 2018 року повертати кредит по частинам шляхом сплати щомісячного платежу у розмірі 195 доларів США, а також сплачувати відсотки за користування ним у розмірі 11,5% річних. У разі порушення строків повернення кредиту або сплати процентів за кредитом ОСОБА_1 зобов`язалася сплачувати пеню у розмірі 0,1% від суми невиконаного зобов`язання за кожен день прострочення платежу (а.с.10-12).

19 грудня 2006 року ВАТ АБ «Укргазбанк» уклав з ОСОБА_3 та ОСОБА_1 договір поруки, за яким вказані особи зобов`язались відповідати перед банком за виконання ОСОБА_1 зобов`язань за кредитним договором. При цьому поручителі несуть солідарну відповідальність з позичальником перед кредитором за невиконання зобовязань по кредитному договору (а.с.21).

19 грудня 2006 року ВАТ АБ «Укргазбанк» надав ОСОБА_1 кредит у розмірі 15000 доларів США.

03 грудня 2007 року ВАТ АБ «Укргазбанк» та ОСОБА_1 уклали додаткову угоду до кредитного договору № 154 від 18 грудня 2006 року, відповідно якої сторони змінили номер позичкового рахунку з № НОМЕР_1 на № НОМЕР_2 (а.с.13).

02 квітня 2008 року ВАТ АБ «Укргазбанк» та ОСОБА_1 уклали зміни і доповнення №2 до кредитного договору №154 від 18 грудня 2006 року, відповідно яких сторони змінили строки та суми кредиту, що підлягає сплаті за встановленим графіком (а.с.14-15).

01 серпня 2008 року вказані сторони уклали зміни і доповнення №3 до кредитного договору №154 від 18 грудня 2006 року, якою банк та позичальник змінили строки та суми кредиту, що підлягає сплаті відповідно до визначеного графіку (а.с.16-17).

16 лютого 2009 року ВАТ АБ «Укргазбанк» та ОСОБА_1 уклали додаткову угоду №4 до кредитного договору №154 від 18 грудня 2006 року, якою домовились, що кошти, отримані від позичальника, направляються в першу чергу для оплати заборгованості по кредиту, процентів за його використання та всіх комісійних платежів, передбачених договором (а.с.18).

31 березня 2009 року банк та позичальник уклали додаткову угоду №5 до кредитного договору №154 від 18 грудня 2006 року, якою ОСОБА_1 надала повноваження кредитодавцю виконувати доручення на договірне списання грошових коштів на користь позивача з поточних рахунків позичальника в національній та іноземній валютах у разі невиконання зобовязань за кредитним договором (а.с.19).

28 серпня 2009 року ВАТ АБ «Укргазбанк» та ОСОБА_1 уклали додаткову угоду №6 до кредитного договору №154 від 18 грудня 2006 року, якою домовились внести зміни до кредитного договору, шляхом доповнення його розділом V «Банківська таємниця» (а.с.20).

Через неналежне виконання ОСОБА_1 кредитних зобов`язань, в листопаді 2015 року банк звернувся з позовом про стягнення з неї кредитної заборгованості.

Рішенням Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 15 листопада 2016 року позов Акціонерного товариства «Укргазбанк» (далі по тексту АТ «Укргазбанк») задоволено частково та стягнено солідарно з ОСОБА_1 , ОСОБА_3 та ОСОБА_1 на користь банку : 1) заборгованість за кредитним договором № 154 від 18 грудня 2006 року в сумі 5 701,97 дол. США та 4 423 грн. 52 коп.; 2) штраф за невиконання умов договору поруки від 19 грудня 2006 року в розмірі 12530 грн. 00 коп.; 3) сплачений судовий збір по 703 грн. 15 коп. з кожного (а.с. 22-26).

Дане рішення суду І інстанції залишено без змін постановою Київського апеляційного суду від 27 листопада 2018 року та постановою Верховного Суду від 27 січня 2021 року (а.с.27-34). Вказані судові рішення набрали законної сили.

31 грудня 2019 року Бориспільським міськрайонним судом Київської області видано виконавчий лист № 2/359/343/2016, який пред`явлено до виконання приватному виконав-цю ОСОБА_6 ..

Згідно ч. 1, 4 ст. 82 ЦПК України обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників. 4. Обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Відтак, вищевказані обставини не підлягають доказуванню, оскільки визнаються сторонами та підтверджуються судовими рішеннями, які набрали законної сили.

За змістом інформації про виконавче провадження № 65571626 провадження по ОСОБА_3 , ОСОБА_1 та ОСОБА_2 щодо стягнення з кожного грошових коштів в розмірі 5701 грн. 97 коп., завершено (а.с. 37-47).

Суд звертає увагу, що матеріали справи не містять інформації щодо стану виконавчого провадження по стягненню з вказаних осіб суми основного боргу в розмірі 5 701,97 дол. США та 4 423 грн. 52 коп.

Разом з тим, з виписки з особового рахунку за № НОМЕР_3 за період з 18 грудня 2006 року до 19 серпня 2022 року вбачається, що ОСОБА_1 25 червня 2021 року в рахунок погашення кредитного договору № 154 від 18 грудня 2006 року сплатила 3750,00 доларів США ()102970 грн. 88 коп. та таку ж суму в рахунок погашення прострочених відсотків, 01 липня 2021 року здійснила часткове погашення заборгованості за кредитом в розмірі 986,92 доларів США (26381 грн. 27 коп.) та погашення прострочених відсотків в розмірі 983,05 доларів США (26765 грн. 99 коп.), 09 серпня 2022 року погасила кредитну заборгованість в розмірі 4233,77 доларів США (154823 грн. 04 коп.) (а.с. 59- 85).

З вказаного вище суд приходить висновку, що ОСОБА_1 виконала судові рішення та погасила наявну заборгованість за кредитним договором № 154 від 18 грудня 2006 року.

Наведене також підтверджується розрахунком заборгованості зробленого станом 23 лютого 2022, за змістом якого за ОСОБА_1 рахується заборгованість, яка складається з : заборгованості по прострочених процентам в розмірі 4557,91 доларів США та заборгованості за несвоєчасне погашення кредиту та процентів (3% річних) в розмірі 570,21 доларів США. Також зазначено, що заборгованість по строковому чи простроче-ному кредиту відсутня, заборгованість по поточним процентам відсутня (а.с. 54-58).

Тобто, позивач, після звернення до суду у 2015 році з позовом до відповідачів про солідарне стягнення заборгованості по кредитному договору, фактично продовжив здійснювати нарахування відсотків, на які, на підставі ст. 625 ЦК України, нарахував 3% річних. Внаслідок цього, банк просить суд стягнути нараховані відсотки в розмірі 4 557,91 дол. США, 3% річних обрахованих на них в розмірі 570,21 дол. США та пеню за несвоєчасне погашення кредиту в розмірі 29725 грн. 88 коп., пеню за несвоєчасне погашення процентів.

Відповідно ч. 2 ст. 1054 ЦК України до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 «Позика» глави 71 «Позика. Кредит. Банківський вклад», якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Згідно ч. 2 ст. 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то у разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно ст. 1048 цього кодексу.

За змістом ч. 1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

За умовами договору сторони погодили щомісячну сплату відсотків за кредитом в розмірі 11,5% річних на рахунок № НОМЕР_4 в ВАТ «Укргазбанк» не пізніше останнього банківського дня місяця, а також в день закінчення строку, на який надано кредит, тобто 14 грудня 2018 року включно.

Отже, у межах строку кредитування до 14 грудня 2018 року включно відповідачі мали, зокрема, повертати позивачеві кредит і сплачувати проценти періодичними (щомісячни-ми). Починаючи з 14 грудня 2018 року, відповідачі мали обов`язок, незалежно від пред`явлення вимоги позивачем, повернути всю заборгованість за договором, а не вносити її періодичними платежами, оскільки останні були розраховані у межах строку кредиту-вання.

Відтак, припис абз. 2 ч. 1 ст. 1048 ЦК України про щомісячну виплату процентів до дня повернення позики, у разі відсутності іншої домовленості сторін, може бути застосований лише у межах погодженого сторонами строку кредитування.

Верховний Суд у своїх висновках неодноразового наголошував, що право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно ч. 2 ст. 1050 ЦК України. В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача, у такому випадку, забезпечуються ч. 2 ст. 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання.

Зважаючи на вказане, суд приходить висновку, що позивач, з моменту звернення в суд до відповідачів з позовом у 2015 році про дострокове стягнення заборгованості по кредитному договору, не мав права продовжувати нараховувати відсотки, а тому вимоги позивача про стягнення заборгованості по відсоткам в розмірі 4557,91 доларів США є безпідставними та такими, що не підлягають задоволенню.

Відповідно ст. 610, п. 3 ч. 1 ст. 611 ЦК України підставою, яка породжує обов`язок сплатити неустойку, є порушення боржником зобов`язання.

Неустойкою (штрафом, пенею), згідно ч. 1-3 ст. 549 ЦК України, є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. А пенею - неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Згідно ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Суд звертає увагу на той факт, що за змістом позовних вимог, банк обчислив і нарахував пеню та 3% річних саме на заборгованість за процентами в розмірі 4557,91 доларів США, у стягненні якої з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 на користь АТ «Укргазбанк» суд відмовив.

Відтак, зважаючи на обставини, встановлені судом вище та наведені висновки, суд не вбачає підстав для задоволення вимог банку щодо стягнення з відповідачів пені та 3% річних, оскільки дані вимоги є похідними від визначеного АТ «Укргазбанк» розміру заборгованості за процентами.

Підсумовуючи наведене у задоволені позову слід відмовити в повному обсязі.

Щодо вимоги представника відповідачів про застосування строків позовної давності до спірних правовідносин слід зазначити наступне.

Відповідно ч. 1 ст. 251 та ч. ст. 253 ЦК України строком є певний період часу, зі спливом якого пов`язана дія чи подія, яка має юридичне значення. Перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок.

Загальна позовна давність згідно ч. 1 ст. 256 та ч. 1 ст. 257 ЦК України є строком, у межах якого особа може звернутись до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу і встановлена тривалістю у три роки.

Позовна давність обчислюється за загальними правилами визначення строків, встанов-лених статтями 253 - 255 ЦК України.

Частиною 1 ст. 261 вказаного Кодексу зазначено, що перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатись про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

Відповідно ч. 3, 4 ст. 267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у справі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

Суд застосовує позовну давність лише тоді, коли є підстави для задоволення позовної вимоги. Тобто, перш ніж застосувати позовну давність, суд має з`ясувати та зазначити у судовому рішенні, чи порушене право або охоронюваний законом інтерес позивача, за захистом якого той звернувся до суду. Якщо таке право чи інтерес не порушені, суд відмовляє у задоволенні позову через його необґрунтованість. Лише якщо буде встановлено, що право або охоронюваний законом інтерес особи дійсно порушені, але позовна давність спливла, і про це зробила заяву інша сторона спору, суд відмовляє у позові через сплив позовної давності за відсутності поважних причин її пропуску, наведених позивачем.

Наведена позиція суду узгоджується з висновками наведеними Великою Палатою Верховного Суду зокрема у постановах : від 22 травня 2018 року у справі за № 369/6892/15-ц, від 31 жовтня 2018 року у справі за № 367/6105/16-ц, від 07 листопада 2018 року у справі за № 575/476/16-ц ).

Згідно ч. 4 ст. 263 ЦПК України при виборі норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Відтак, зважаючи на відмову у задоволенні позову з підстав недоведеності порушення права банку, суд не вбачає підстав для задоволення заяв відповідачів про застосування строків позовної давності.

Частиною 1 та п.1 ч. 3 ст. 133 ЦПК України визначено, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Відповідно ч. 1 та п. 2 ч.2 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. У разі відмови у задоволені позовних вимог судові витрати лишаються за позивачем.

Згідно платіжного доручення № 5474-5925 від 22 вересня 2022 року при зверненні до суду з даним позовом банк сплатив судовий збір в розмірі 3276 грн. 65 коп., який, зважаючи на повну відмову у задоволенні позовних вимог, належить лишити за позивачем.

Враховуючи наведене та керуючись вимогами ст. 10-13, 76-82, 133, 141, 258- 259, 263-265, 268, 353-354 ЦПК України, суд -

В И Р І Ш И В:

У задоволені позову Публічного акціонерного товариства акціонерного банку «Укргаз-банк» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про стягнення заборгованості, - відмовити.

На рішення суду може бути подана апеляційна скарга до Київського апеляційного суду через Бориспільський міськрайонний суд Київської області протягом тридцяти днів, який обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги, рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження, або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст судового рішення виготовлено 02 грудня 2022 року.

Суддя Яковлєва Л.В.