КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
_____________________________________________________________________________
справа №772/1990/18 Головуючий у І інстанції - Кравченко М.В.
апеляційне провадження №22-ц/824/6610/2022 Доповідач у ІІ інстанції - Гуль В.В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 вересня 2022 року Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

Головуючого Гуля В.В.,

суддів Матвієнко Ю.О., Мельника Я.С.,

за участю секретаря Линок В.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за апеляційною скаргою товариства з обмеженою відповідальністю «Порше Мобіліті» на рішення Обухівського районного суду Київської області від 22 листопада 2021 року у справі за позовом товариства з обмеженою відповідальністю «Порше Мобіліті» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , треті особи - приватний нотаріус Обухівського районного нотаріального округу Київської області Бацай Вікторія Юріївна, виконавчий комітет Обухівської міської ради Київської області, про визнання договору дарування недійсним,-

встановив:

Позивач ТОВ «Порше Мобіліті» звернувся з до суду з позовом до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , треті особи приватний нотаріус Обухівського районного нотаріального округу Київської області Бацай В.Ю., виконавчий комітет Обухівської міської ради Київської області, в якому з урахуванням змінених позовних вимог, просить визнати недійсним договір дарування земельної ділянки серії та номер 2016 від 14.11.2016 року, посвідчений приватним нотаріусом Обухівського районного нотаріального округу Київської області Бацай В.Ю. та зареєстрований в реєстрі за № 2016, укладений між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , згідно якого передано безоплатно у власність (подаровано) земельну ділянку площею 0,1000 га, розташовану за адресою: АДРЕСА_1 , кадастровий номер земельної ділянки :01:019:0070; скасувати рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, серія та номер: 32356615, видане 14.11.2016 року, державним реєстратором прав на нерухоме майно приватним нотаріусом Бацай В.Ю. Обухівський районний нотаріальний округ Київської області, яким право власності на земельну ділянку зареєстровано за ОСОБА_2 ; скасувати рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер: 41803817 від 26.06.2018, виданий державним реєстратором ВК Обухівської міської ради Київської області Василенко І.О., яким право власності на житловий будинок зареєстровано за ОСОБА_2 ; та стягнути з відповідачів понесені судові витрати. Обгрунтовуючи заявлені позовні вимоги, позивач зазначив, що 02.12.2013 року між ТОВ «Порше Мобіліті» та ОСОБА_1 укладено кредитний договір № 50011121 від 02.12.2013 року. ОСОБА_1 порушив умови кредитного договору, свої зобов`язання не виконав, в результаті чого товариство було змушене звернутися за захистом своїх порушених прав до Дніпровського районного суду міста Києва з позовом про стягнення заборгованості за Кредитним договором. 22.12.2015 року Дніпровським районним судом міста Києва ухвалено заочне рішення по справі № 755/17078/15-ц, яким позовні вимоги ТОВ «Порше Moбіліті» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором задоволено частково та стягнуто 822575 грн. 22 коп.. 23.08.2016 року Апеляційним судом міста Києва прийнято нове по справі №755/17078/15-ц рішення, яким позовні вимоги ТОВ «Порше Мобіліті» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором задоволені частково та стягнуто з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Порше Мобіліті» заборгованість за кредитним договором в сумі 795634 грн. 81 коп., а також судовий збір в сумі 3654 грн. Відповідачем рішення Апеляційного суду міста Києва від 23.08.2016 року добровільно не виконано. З метою примусового виконання рішення апеляційного суду міста Києва від 23.08.2016 року, Дніпровським районним судом міста Києва видано виконавчий лист. Постановою приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Іванова А.В. від 26.04.18 року за заявою представника стягувача ТОВ «Порше Мобіліті» відкрито виконавче провадження № 56285602 по виконанню виконавчого листа по справі 755/7078/15-ц, виданого Дніпровським районним судом міста Києва 28.09.2016 року, на виконання рішення Апеляційного суду міста Києва від 23.08.2016 року. Представнику ТОВ «Порше Мобіліті» при ознайомлення з матеріалами виконавчого провадження № 56285602 стало відомо, що відповідач ОСОБА_1 14.11.2016 року, тобто після набрання законної сили рішенням Апеляційного суду міста Києва від 23.08.2016 року по справі №755/17078/15-ц, здійснив відчуження земельної ділянки кадастровий номер :01:019:0070 площею 0,1 га для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) за адресою: АДРЕСА_2 , на користь своєї матері ОСОБА_2 , шляхом укладення договору дарування, посвідченого приватним нотаріусом Обухівського районного нотаріального округу Київської області Бацай В.Ю. Тому позивач вказуючи на те, що оскільки відповідачі перешкоджають виконанню рішення суду по справі № 755/17078/15, шляхом вчинення дії, що має на меті приховати майно відповідача ОСОБА_1 , договір дарування є недійсним внаслідок його фіктивності.

Рішенням Обухівського районного суду Київської області від 22 листопада 2021 року у задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись з вказаним рішенням суду, ТОВ «Порше Мобіліті» подало апеляційну скаргу, посилаючись на те, що воно ухвалено при неповному з`ясуванні судом першої інстанції обставин, що мають значення для справи, що призвело до невідповідності висновків суду дійсним обставинам справи. Крім того, судом першої інстанції порушено норми матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи, тому рішення суду підлягає скасуванню з ухваленням нового судового рішення про задоволення позову як обгрунтованого.

Відзив не надходив.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення в межах доводів та вимог апеляційної скарги суд дійшов висновку про задоволення апеляційної скарги виходячи з наступного.

Як встановлено судом першої інстанції під час розгляду справи, 02.12.2013 року між ТОВ «Порше Мобіліті» та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір № 50011121. Відповідно до умов кредитного договору, ТОВ «Порше Мобіліті» надав ОСОБА_1 суму кредиту у розмірі 321 555,00 грн., еквівалент якої в доларах США складав 39 000,00 доларів США.

22.12.2015 року заочним рішенням Дніпровського районного суду м. Києва позовні вимоги ТОВ «Порше Мобіліті» до ОСОБА_1 задоволено частково, стягнуто з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Порше Мобіліті» заборгованість за кредитним договором № 50011121 від 02.12.2013 року в сумі 818 921 грн. 22 коп., судовий збір в сумі 3654 грн., а всього стягнуто 822 575 грн. 22 коп. В задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

23.08.2016 року рішенням Апеляційного суду міста Києва заочне рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 22.12.2015 року в частині вимог ТОВ «Порше Мобіліті» про стягнення інфляційних втрат за час прострочення платежів за кредитним договором в сумі 5 646 грн. 41 коп. та збитків у розмірі 17 640 грн. - скасовано і ухвалено в цій частині нове рішення про відмову в позові. Пункт 2 резолютивної частини рішення викладено в іншій редакції. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Порше Мобіліті» заборгованість за кредитним договором в сумі 795634 грн. 81 коп., а також судовий збір в сумі 3654 грн., а всього 799288 грн. 81 коп. В решті рішення районного суду залишено без змін.

28.09.2016 року представник ТОВ «Порше Мобіліті» видано виконавчий лист № 755/17078/15-ц про стягнення з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Порше Мобіліті» заборгованість за кредитним договором в сумі 795634 грн. 81 коп., а також судовий збір в сумі 3654 грн., а всього 799288 грн. 81 коп.

14.11.2016 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 було укладено договір дарування земельної ділянки, відповідно до якого ОСОБА_1 передав безоплатно у власність (подарував) ОСОБА_2 , а остання прийняла у власність земельну ділянку площею 0,1000 га, розташовану за адресою: АДРЕСА_1 . Договір посвідчено приватним нотаріусом Обухівського районного нотаріального округу Київської області Бацай В.Ю. Зареєстровано в реєстрі за № 2016.

26.04.2018 року постановою приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Іванович А.В. відкрито виконавче провадження № 56285602 про примусове виконання виконавчого листа № 755/17078/15-ц виданого 28.09.2016 року Дніпровським районним судом м. Києва.

Відповідно до інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно № 133697118 від 08.08.2018 року, власником житлового будинку загальною площею 58,7 кв.м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 , є ОСОБА_2 . Підстава внесення запису: рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу), індексний номер: 41803817 від 26.06.2018, ОСОБА_3 , Виконавчий комітет Обухівської міської ради, Київська область. Також, відповідно до даної інформації, власником земельної ділянки площею 0,1 га, кадастровий номер :01:019:0070, з цільовим призначенням для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), що розташована за адресою: АДРЕСА_2 , є ОСОБА_2 . Підстава внесення запису: рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер: 32356615 від 14.11.2016, приватним нотаріусом Бацай В.Ю., Обухівський районний нотаріальний округ, Київська область.

Крім того судом встановлено, що 21.06.2015 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Хижняк А.М., було видано виконавчий напис №841, про зобов`язання звернути стягнення на транспортний засіб Фольцваген, модель Туарег 2013 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_1 , що належить на праві власності ОСОБА_1 . За рахунок коштів, отриманих від реалізації транспортного засобу задовольнити вимоги ТОВ «ПОРШЕ МОБІЛІТІ» за невиплачену заборгованість у розмірі 796624 грн. 14 коп..

26.06.2015 року державним виконавцем ВДВС Святошинського РУЮ в м. Києві Гаєвським С.М. винесено постанову про відкриття виконавчого провадження по виконавчому напису №841 від 21.06.2015 року.

11.01.2016 року державним виконавцем ВДВС Святошинського РУЮ в м. Києві Гаєвським С.М. винесено постанову про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження, який було знято державним виконавцем 16.02.2017 року на підставі постанови про зняття арешту з майна, в зв`язку з проведенням електронних торгів по реалізації арештованого транспортного засобу, що належав ОСОБА_1 .

Відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що стороною позивача не доведено належними та допустимими доказами того, що оспорюваний договір укладено без наміру створення правових наслідків, які обумовлювались цим правочином, а також що він є фіктивним та що є наявний умисел на укладення договору дарування земельної ділянки між близькими родичами з метою приховування цього майна від виконання Відповідачем 1 своїх зобов`язань перед кредитором.

Проте такий висновок суду не в повній мірі відповідає обставинам справи та вимогам закону виходячи з наступного.

Дана справа розглядалась неодноразово.

Так, постановою Київського апеляційного суду від 04 червня 2019 року апеляційну скаргу ТОВ «Порше Мобіліті» залишено без задоволення, а рішення Обухівського районного суду Київської області від 25 лютого 2019 року залишено без змін, яким у задоволенні позову було відмовлено як безпідставному.

Постановою Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 21 жовтня 2020 року касаційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Порше Мобіліті» задоволено частково. Рішення Обухівського районного суду Київської області від 25 лютого 2019 року та постанову Київського апеляційного суду від 04 червня 2019 року скасовано, справу направлено на новий розгляд до суду першої інстанції.

Скасовуючи судові рішення та направляючи справу для нового розгляду ВС зазначив, що під час нового розгляду справи суду необхідно врахувати викладене у цій постанові, належним чином дослідити всі зібрані у справі докази, дати відповідну правову оцінку цим доказам і встановленим на їх основі дійсним обставинам справи та вирішити спір з додержанням вимог матеріального і процесуального права.

Серед іншого, ВС також звернув увагу на те, що у матеріалах справи були відсутні докази, які свідчать про факт реалізації транспортного засобу; експертна оцінка вартості транспортного засобу на момент продажу; докази, що підтверджують суму за яку було реалізовано транспортний засіб; докази, які підтверджують факт зарахування ТОВ «Порше «Мобіліті» отриманих від продажу коштів в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором від 02 грудня 2013 року № 5001112, докази, які свідчать про розмір залишку заборгованості за вказаним кредитним договором після продажу заставного майна.

При новому апеляційному розгляду справи встановлено, що між Позивачем та Відповідачем 1 укладено кредитний договір №5001 1121 від 02.12. 2013 року.

Відповідачем 1 порушено умови Кредитного договору, внаслідок чого у Відповідача 1 перед Позивачем утворилась заборгованість.

На забезпечення виконання кредитного договору між Позивачем та Відповідачем 1 укладено договір застави від 06.12.2013 року, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Еаліушко І.А., зареєстрованим в реєстрі за № 1061.

Відповідач 1 на підставі Договору купівлі-продажу земельної ділянки від 25.12.2013, посвідченого Третьою особою 1, зареєстрованого в реєстрі за № 868, набув право власності на земельну ділянку розташовану за адресою: АДРЕСА_1 , кадастровий номер земельної ділянки - :01:01 9:0070.

Станом на 04.08.2014 на території Земельної ділянки без отримання передбачених законом дозвільних документів велось самочинне будівництво, а станом на 07.09.2014 на території Земельної ділянки розміщено об`єкт самочинного будівництва - будинок із двох скатним дахом.

У зв`язку з порушенням Відповідачем 1 умов Кредитного договору та наявною заборгованістю перед Позивачем, Позивач звернувся до Приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу, Хижняк А.М. із заявою про вчинення виконавчого напису нотаріуса.

Приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу, Хижняк А.М. вчинено виконавчий напис №841 від 21.06.2015 року.

Державним виконавцем відділу державної виконавчої служби Святошинського районного управління юстиції у місті Києві Гаєвським С.М. 26.06.2015 року винесено Постанову про відкриття виконавчого провадження №47990371 (далі - «ВП №47990371») з примусового виконання виконавчого напису №841 від 21.06.2015 року.

У зв`язку з порушенням Відповідачем 1 умов Кредитного договору та наявною заборгованістю перед Позивачем, Позивач звернувся до Дніпровського районного суду міста Києва з позовом про стягнення заборгованості за Кредитним договором.

Дніпровським районним судом міста Києва у складі головуючого судді Бартащук Л.П. ухвалено Заочне рішення від 22.12.2015 у справі 755/17078/15, яким позовні вимоги задоволено частково, з Відповідача 1 на користь Позивача стягнуто 822 575,22 (вісімсот віднять дві тисячі п`ятсот сімдесят п`ять) грн. 22 коп.

Старшим державним виконавцем відділу державної виконавчої служби Святошинського районного управління юстиції у м. Києві Гаєвським С.М. в межах ВП 47990371 винесено постанову про арешт майна боржника та оголошення заборони його відчуження від 11.01.2016, якою накладено арешт на все майно, що належить відповідачу 1.

Арешт майна знято лише 16.02.2017 року.

Апеляційним судом міста Києва ухвалено рішення від 23.08.2016 року по справі 755/17078/15, яким Заочне рішення Дніпровського районного суду міста Києва від 22.12.2015 змінено, з Відповідача 1 на користь Позивача стягнуто 799 288, 81 грн.

Після набрання законної сили судовим рішенням Дніпровським районним судом міста Києва видано виконавчий лист від 28.09.2016 року з примусового виконання рішення у справі 755/17078/15.

Головним державним виконавцем Обухівського міськрайонного відділу ДВС Головного територіального управління юстиції у Київській області Борискевич А.І. 04.06.2016 року винесено Постанову про відкриття виконавчого провадження №52582511 з примусового виконання виконавчого листа №755/17078/15 від 28.09.2016 року.

Між Відповідачем 1 та Відповідачем 2 14.11.2016 року, а саме: після набрання законної сили судовим рішенням по справі №755/17078/15; після відкриття ВП №52582511; за наявності арешту всього майна, що належить Відповідачу 1 та заборони його відчуження у межах ВП №47990371, укладено Договір дарування земельної ділянки від 14.11.2016 року, посвідчений приватним нотаріусом Обухівського нотаріального округу Київської області Бацай В.Ю. та зареєстрований в реєстрі за №2016.

Державним реєстратором прав на нерухоме майно, приватним нотаріусом Обухівського районного нотаріального округу Київської області Бацай В.Ю. прийнято рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, серія та номер: 32356615, від 14.11.2016 року, яким право власності на земельну ділянку зареєстровано за Відповідачем 2.

Відповідачем 2, в порядку статті 35 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності», з метою «узаконення» самочинного будівництва, подано до Відділу з питань державного архітектурно-будівельного контролю виконавчого комітету Обухівської міської ради Повідомлення від 21.07.2017 року, зареєстроване за вх.№742 про початок виконання будівельних робіт щодо об`єктів, будівництво яких здійснюється на підставі будівельного паспорта / про зміну даних у повідомленні про початок виконання будівельних робіт щодо об`єктів, будівництво яких здійснюється на підставі будівельного паспорта.

Також, Відповідачем 2 подано до Відділу з питань державного архітектурно-будівельного контролю виконавчого комітету Обухівської міської ради Декларацію про готовність до експлуатації об`єкта, будівництво якого здійснено на підставі будівельного паспорта від 11.06.2018, зареєстрованого за номером: КС41 від 12.06.2018 року.

Державним реєстратором Виконавчого комітету Обухівської міської ради Київської області Василенко Інною Олександрівною прийнято Рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер: 41803817 від 26.06.2018, яким право власності на житловий будинок зареєстровано за Відповідачем 2.

Із встановлених обставин випливає, що у Відповідача 1 наявна заборгованість перед Позивачем, яка підлягає стягненню на підставі рішення суду у справі 755/17078/15, що набрало законної сили 23.08.2016 року.

Відповідач 1 з метою уникнення відповідальності та для ухилення від виконання судового рішення, при наявності арешту на все належне йому майно, здійснив відчуження належної йому земельної ділянки, на якій розміщено об`єкт самочинного будівництва, будинок із двохскатним дахом, на користь свого близького родича - Відповідача 2.

Відчуження належного Відповідачу 1 майна призвело до відсутності будь-якого іншого майна у останнього, що фактично унеможливило виконання судового рішення у справі 755/17078/15, яке набрало законної сили, а саме стягнення заборгованості за Кредитним договором з Відповідача 1 на користь Позивача.

Відповідачем 2, з метою приховування дійсних обставин, вчинено дії по «узаконенню» об`єкту самочинного будівництва, шляхом подання до органів державної влади недостовірних відомостей про початок та закінчення будівництва, в результаті чого оформлено право власності на житловий будинок.

Отже, на момент відчуження Відповідач 1 достовірно знав про зміст рішення у справі №755/17078/15, оскільки був присутній під час судового розгляду справи як у суді першої інстанції, так і у суді апеляційної інстанції та подав касаційну скаргу на рішення суду апеляційної інстанції у справі №755/17078/15, а отже, міг передбачити негативні наслідки для себе у випадку виконання судового рішення шляхом звернення стягнення на відчужене нерухоме майно.

Разом з тим, договір Дарування земельної ділянки укладено між близькими родичами, при цьому Відповідач 1 після відчуження земельної ділянки на користь матері продовжує фактично володіти та користуватися земельною ділянкою, що свідчить про те, що дії сторін договору спрямовані на фіктивний перехід права власності на нерухоме майно до близького родича з метою приховати це майно від виконання в майбутньому за його рахунок судового рішення про стягнення грошових коштів.

Вказані обставини підтверджуються наступними доказами, що містяться в матеріалах справи №372/1990/18: роздруківка з ЄДРСР Заочного рішення Дніпровського районного суду міста Києва у складі головуючого судді Братащук Л.П. від 22.12.2015 по справі 755/17078/15; роздруківка з ЄДРСР Рішення Апеляційного суду міста Києва у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ від 23.08.2016 по справі 755/17078/15; копія виконавчого листа від 28.09.2016 з примусового виконання рішення по справі 755/17078/15; роздруківка з ЄДРСР Ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 18.10.2016 по справі №755/17078/15 про відкриття касаційного провадження; копія письмових пояснень ОСОБА_1 , наданих 21,05.2018 боржником приватному виконавцю Виконавчого округу міста Києва Іванову Андрію Валерійовичу щодо фактичного місця проживання ОСОБА_1 .

Відчуження земельної ділянки від Відповідача 1 до Відповідача 2 відбулось за умови, що на все майно ОСОБА_1 накладено арешт в межах виконавчого провадження №47990371.

Вказані обставини підтверджуються наступними доказами, що містяться в матеріалах справи №372/1990/18: копія Постанови від 26.06.2015 про відкриття виконавчого провадження №47990371; роздруківка з АСВП Постанови від 11.01.2016 виданої в межах ВП №47990371 про арешт майна боржника та оголошення заборони його відчуження; роздруківка з АСВП Постанови від 16.02.2017 виданої в межах ВП №47990371 про зняття арешту з майна боржника.

У Договорі дарування земельної ділянки вказані недостовірні відомості, щодо наявності на земельній ділянці забудови у момент відчуження, що призвело до введення в оману третіх осіб щодо фактичних обставин правочину та дійсних намірів учасників правочину.

Вказані обставини підтверджуються наступними доказами, що містяться в матеріалах справи №372/1990/18: знімки земельної ділянки та розташованої на ній будівлі станом на травень 2015 року отримані зі служби «Карти Google», в режимі «перегляд вулиць»; космічні знімки Земельної ділянки за період з 10.03.2014 по 13.08.2017 отримані від філії Національного центру управління та випробувань космічних засобів «Дніпрокосмос»; висновком спеціаліста про проведення дослідження історії освоєння земельної ділянки за даними дистанційного зондування Землі №11/13-339 від 07.11.2018 року; договором про надання населенню послуг з водопостачання та водовідведення №Ст.7/20 від 02.06.2014 року, який відповідно до статті 19 Закону України «Про питну воду, питне водопостачання та водовідведення» укладається виключно з власниками будинків; листом б/н від 11 грудня 2018 року за підписом керівника Громадської організації Товариство індивідуальних забудовників «Стожари» ОСОБА_4 , яким повідомлено, що послуги по підтвердженню факту існування або відсутності забудови на земельній ділянці ГО ТІЗ «Стожари» не надаються, що спростовує інформацію зазначену у пункті 9 Договору дарування земельної ділянки; інформацією щодо складу угідь земельної ділянки, яка відчужується, наведеної у пункті 4 Договору дарування земельної ділянки.

Станом на момент розгляду справи у суді першої інстанції у виконавчому провадженні № 56285602, яке здійснюється приватним виконавцем Івановим А.В. розмір заборгованості станом на 27.10.2021 року перед ТОВ «Порше Мобіліті» становить 691178,22 грн.

Відповідно до частини 1 статті 376 Цивільного кодексу України житловий будинок, будівля, споруда, інше нерухоме майно вважаються самочинним будівництвом, якщо вони збудовані або будуються на земельній ділянці, що не була відведена для цієї мети, або без відповідного документа, який дає право виконувати будівельні роботи чи належно затвердженого проекту, або з істотними порушеннями будівельних норм і правил.

Відповідно до частини 1 статті 76 Цивільного процесуального кодексу України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно з положеннями частин 1, 2 статті 77 Цивільного процесуального кодексу України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування, яким в свою чергу є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Відповідно до частини 1 статті 78 Цивільного процесуального кодексу України суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом.

Частиною 1 статті 79 Цивільного процесуального кодексу України передбачено, що достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.

Згідно з положеннями Додаткових умов використання служб «Карти Google» і «Google Планета Земля», вказані служби дають змогу переглядати різноманітний вміст, зокрема зображення, картографічні та ландшафтні дані, зображення, інформацію про компанії, затори, відгуки й інші корисні відомості, які надають компанія Google, її ліцензіари й користувачі.

Відповідно до пункту b частини 2 Додаткових умов використання служб «Карти Google» і «Google Планета Земля» копіювати Вміст дозволено у випадках, коли це прямо не заборонено національним законодавством про інтелектуальну власність та, зокрема, доктриною добросовісного використання.

Відповідно до визначень наведених у статті 1 Закону України «Про авторське право і суміжні права» власник веб-сайту - особа, яка є володільцем облікового запису та встановлює порядок і умови використання веб-сайту.

Власник веб-сайту та служб Карти Google і Google Планета Земля встановив порядок і умови використання веб-сайту згідно із доктриною добросовісного використання.

З вищевикладеного слідує, що картографічні та ландшафтні дані і зображення отримані із служб «Карти Google» і «Google Планета Земля» є належними, допустимими та достовірними доказами, які Позивач вправі подати на підтвердження обставин, якими він обґрунтовує свої вимоги.

Кадастровий номер Земельної ділянки, що була відчужена внаслідок оспорюваного Договору дарування - 3223 110100:01:019:0070.

Відповідно до інформації, яка знаходиться у відкритому доступі в службі «Карти Google», вищевказана земельна ділянка розташована за координатами 50°08'19.9"N 30°38'40.6"Е (50.138862, 30.644598) (роздруківка інформації з інтернет ресурсу (Google maps надавалась позивачем до матеріалів справи, адреса посилання:

https: //www. google. com.ua/maps/place/50%C2%B008'19.9%22N+30%>C2%>B038'40. (%22 E/@50.1388611,30.6424224,17z/data=!3ml !4bl !4m5!3m4!Is0x():0x0!8m2!3cl50.1388611 !4d30.64 4611 l?hl=ru).

Зі служби «Карти Google, в режимі «перегляд вулиць» Позивачем отримано ряд зображень, картографічних та ландшафтних даних Земельної ділянки та розташованої на ній будівлі станом на травень 2015, а саме: знімок будинку №1, дата зйомки травень 2015 року (вказано у правому нижньому куті зображення), адреса посилання:

www.google.com/maps/@,50.1388696.30.6435527.3а. 75y,87.89h, 77.45l/data=!3m6!le/!3m -!1scUOv668yRrcbqOhT5cY8pw!2eO!7il3312!8i6656;

знімок будинку АДРЕСА_3 , дата зйомки травень 2015 року (вказано у правому нижньому куті зображення), адреса посилання:

www.google.com/maps/@50.1396582,30.6444368,3а, 15у, 169.53 b. 92.471/data !3т6!1е 1!З :4!1 sgd.F 08 a Ek5 4bC01j-zq9 FA w !2е0!7і13312!8і6656? h l=ru;

знімок будинку АДРЕСА_4 дата зйомки травень 2015 року (вказано у правому нижньому куті зображення), адреса посилання:

www.google.com. ua/maps/@50.1378499.30.6439715.3а. 15у.22.14h.89.081/datа =!Зт6! lel!m4! LsvRKS PapZmeHQpzm UeFB0bA!2e0! 7ИЗЗ12!8i6656/hl=ru.

Отже, з викладеного випливає, що станом на травень 2015 року на Земельній ділянці був наявний об`єкт самочинного будівництва - двоповерховий будинок. При цьому, в період з 25.12.2013 року по 14.11.2016 року власником Земельної ділянки був Відповідач І.

Крім того, позивачем надано наступні докази, отримані у філії НЦУВКЗ «Дніпрокосмос» з наявними даними дистанційного зондування землі стосовно Земельної ділянки, у період з 01.01.2014 року(перший місяць місяця після набуття Відповідачем 1 права власності на Земельну ділянку) по 04.10.2018 року, з яких випливає, що станом на 07.09.2014 року на земельній ділянці була наявна збудована споруда та на усіх космічних знімках починаючи від 07.09.2014 року виразно видно дах збудованого будинку, а саме космічний знімок Земельної ділянки зроблений 10 березня 2014 року; космічний знімок Земельної ділянки зроблений 08 квітня 2014 року; космічний знімок Земельної ділянки, зроблений 07 вересня 2014 року; космічний знімок Земельної ділянки зроблений 23 квітня 2015 року; космічний знімок Земельної ділянки зроблений 09 серпня 2015 року; космічний знімок Земельної ділянки зроблений 19 вересня 2015 року; космічний знімок Земельної ділянки зроблений 06 березня 2016 року; космічний знімок Земельної ділянки зроблений 15 липня 2016 року; космічний знімок Земельної ділянки зроблений 10 березня 2016 року; космічний знімок Земельної ділянки зроблений 25 березня 2017 року; космічний знімок Земельної ділянки зроблений 09 серпня 2017 року; космічний знімок Земельної ділянки зроблений 13 серпня 2017 року.

Також надано докази проведеного дослідження співробітником філії НЦУВКЗ «Дніпрокосмос» з приводу наступних запитань: з якого моменту на відчуженій земельній ділянці розпочато будівництво; інформацію про хід та етапи будівництва.

Співробітником «Дніпрокосмос» філії НЦУВКЗ, спеціалістом, що має вищу спеціалізовану освіту, загальний стаж роботи - 40 років та стаж роботи у галузі дистанційного зондування Землі - 20 років, проведено запитуване дослідження, за результатами якого надано Висновок спеціаліста де зазначено, що:

Земельна ділянка кадастровий номер :01:019:0070, що розташована за адресою: АДРЕСА_5 (сім), ділянка НОМЕР_2 (двадцять) до 2014 року не використовувалася.

Станом на 4 серпня 2014- року на вказаній земельній ділянці почалося будівництво - видно котлован дому.

Станом на 7 вересня 2014 року на вказаній земельній ділянці зведено дім із двохскатним дахом.

Станом на 28 квітня 2015 року на вказаній земельній ділянці знаходиться дім, легковий автомобіль, невелика господарська споруда.

Станом на 15 липня 2016 року на вказаній земельній ділянці біля дому додатково з`явилася прямокутна (у плані) споруда; раніше встановлена невелика господарська споруда знесена.

Станом на 25 березня 2017 року на вказаній земельній ділянці присутні огородження, дім, господарська споруда біля дому, доріжки.

Отже, вказані обставини підтверджують наявність на земельній ділянці будівлі із двохскатним дахом починаючи з 07.09.2014.

Також встановлено, що між Відповідачем 1 та Обухівським водопровідно-каналізаційним підприємством укладено договір про надання населенню послуг з водопостачання та водовідведення №Ст.7/20 від 02.06.2014 щодо надання послуг з централізованого водопостачання холодної води та водовідведення за адресою: АДРЕСА_6 .

Відповідно до положень статті 19 Закону України «Про питну воду, питне водопостачання та водовідведення» послуги з централізованого питного водопостачання надаються споживачам підприємством питного водопостачання, в тому числі, на підставі договору з власниками будинків, що перебувають у приватній власності.

Так, у Договорі водопостачання №Ст.7/20 зазначено, що договір укладено між Виконавцем та споживачем ОСОБА_1 , який є власником наймачем, орендарем) житлового та нежитлового приміщення (будинку садибного типу, квартири, господарських та інших нежитлових приміщень).

Відповідно до пункту 6.1. Договору водопостачання №Ст.7/20 точками розподілу, по яких здійснюється передача Послуг від Виконавця до Споживача у будинку садибного типу є місце підключення відповідної інженерної мережі будинку до мережі виконавця.

Відповідно до Довідки до договору №Ст.7/20 за підписом В.о. начальника абонентського відділу Плахтієнко Г.О. Відповідачем 1 за період з 02.06.2014 р по 22.08.2018 р отримано послуги з водопостачання у обсязі 569 м3 .

Отже відповідно до положень Закону України «Про питну воду, питне водопостачання та водовідведення», випливає, що договір про надання населенню послуг з водопостачання та водовідведення укладається виключно з власниками будинків.

Таким чином підписавши Договір водопостачання №Ст.7/20 та отримуючи послуги з водопостачання Відповідач 1 фактично підтвердив наявність на Земельній ділянці, станом на 02.06.2014 року (дата підписання договору), збудованого будинку із відповідною інженерною мережею.

Відповідно до пункту 4 Договору дарування склад угідь земельної ділянки: під житловою забудовою одно - та двоповерховою.

Відповідно до підпункту 11 пункту 24 Порядку ведення державного земельного кадастру затвердженого постановою Кабінету Міністрів України №1051 від 17.10.2012 року до Державного земельного кадастру вносяться відомості про склад угідь згідно з підпунктом 7 пункту 22 цього Порядку із зазначенням контурів будівель і споруд, їх найменування.

Відповідно до підпункту 7 пункту 22 Порядку ведення земельного кадастру до Державного земельного кадастру вносяться відомості про назву, код (номер) угіддя (в цілому- за окремими контурами) згідно з додатками 2 і 4 до Порядку ведення земельного кадастру.

Перелік угідь згідно з Класифікацією видів земельних угідь наводиться у Додатку 4 до Порядку ведення Державного земельного кадастру.

Склад угідь земельної ділянки, що зазначено у пункті 4 Договору дарування належить до підгрупи 01 групи 007 земель згідно класифікатора у вищевказаному Додатку до Порядку, а саме:

Група 007 включає землі під житловими будинками з прибудинковими територіями, господарськими будівлями і спорудами.

Підгрупа 01 групи 007 включає землі під будівлями і спорудами, розміщеними на присадибних ділянках, які належать окремим громадянам, та одно- і двоповерховою житловою забудовою.

Таким чином, із встановленого випливає, що станом на 14.11.2016 у момент відчуження земельної ділянки, до складу угідь земельної ділянки входила одно - та двоповерхова забудова.

Відповідно до частини 1 статті 376 ЦПК України житловий будинок, будівля, споруда, інше нерухоме майне вважаються самочинним будівництвом, якщо вони збудовані або будуються на земельній ділянці, що не була відведена для цієї мети, або без відповідного документа, який дає право виконувати будівельні роботи чи належно затвердженого проекту, або з істотними порушеннями будівельних норм і правил.

Отже, на момент відчуження Відповідачем 1 на користь Відповідача 2 Земельної ділянки на ній знаходилась збудована будівля, яка мала статус самочинного будівництва, що підтверджується: зображеннями, картографічними та ландшафтними даними отриманими із служби «Карти Google»; космічними знімками Земельної ділянки отриманими від філії Національного центру управління та випробувань космічних засобів «Дніпрокосмос»; висновком спеціаліста за результатами дослідження історії освоєння земельної ділянки за даними дистанційного зондування Землі; договором про надання населенню послуг з водопостачання та водовідведення №Ст.7/20 від 02.06.2014 року; інформацією зазначеною у пункті 4 Договору дарування, щодо складу угідь земельної ділянки.

Відповідно до статті 202 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) правочином дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків.

Згідно із статтею 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

За договором дарування одна сторона (дарувальник) передає або зобов`язується передати в майбутньому другій стороні (обдаровуваному) безоплатно майно (дарунок); власність. Договір, що встановлює обов`язок обдаровуваного вчинити на користь дарувальника будь-яку дію майнового або немайнового характеру, не є договором дарування стаття 717 ЦК України.

Відповідно до частини п`ятої статті 203 ЦК України правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Згідно із частиною першою статті 234 ЦК України фіктивним є правочин, який вчинено без наміру створення правових наслідків, які обумовлювалися цим правочином. Фіктивний правочин визнається судом недійсним.

Для визнання правочину фіктивним суди повинні встановити наявність умислу в усіх сторін правочину. При цьому необхідно враховувати, що саме по собі невиконання правочину сторонами не означає, що укладено фіктивний правочин. Якщо сторонами не вчинено будь-яких дій на виконання такого правочину, суд ухвалює рішення про визнання правочину недійсним без застосування будь-яких наслідків.

У фіктивних правочинах внутрішня воля сторін не відповідає зовнішньому її прояву, тобто обидві сторони, вчиняючи фіктивний правочин, знають заздалегідь, що він не буде виконаний, тобто мають інші цілі, ніж передбачені правочином. Такий правочин завжди укладається умисно.

Основними ознаками фіктивного правочину є: введення в оману (до або в момент укладення угоди) третьої особи щодо фактичних обставин правочину або дійсних намірів учасників; свідомий намір невиконання зобов`язань договору; приховування справжніх намірів учасників правочину.

Укладення договору, який за своїм змістом суперечить вимогам закону, оскільки не спрямований на реальне настання обумовлених ним правових наслідків, є порушенням частин першої та п`ятої статті 203 ЦК України, що за правилами статті 215 цього Кодексу є підставою для визнання його недійсним відповідно до статті 234 ЦК України.

Такий правовий висновок викладено у постановах Верховного Суду України від 19 жовтня 2016 року у справі № 6-1873цс16, від 23 серпня 2017 року у справі №306/2952/14-ц та від 09 вересня 2017 року у справі № 359/1654/15.

Велика Палата Верховного Суду у своїй постанові від 03 липня 2019 року у справі №369/11268/16-ц (провадження № 14-260цс19) не відступила від цих висновків та зазначила, що фіктивний правочин характеризується тим, що сторони вчиняють такий правочин лише для виду, знають заздалегідь, що він не буде виконаний. Така протизаконна ціль, як укладення особою договору дарування майна зі своїм родичем з метою приховання цього майна від конфіскації чи звернення стягнення на вказане майно в рахунок погашення боргу, свідчить, що його правова мета є іншою, ніж та, що безпосередньо передбачена правочином (реальне безоплатне передання майна у власність іншій особі), а тому цей правочин є фіктивним і може бути визнаний судом недійсним.

Укладення фіктивного правочину є порушенням добросовісності як однієї із загальних засад цивільного законодавства.

Згідно із частиною третьою статті 13 ЦК України не допускаються дії особи, що вчиняються з наміром завдати шкоди іншій особі, а також зловживання правом в інших формах.

У постанові Верховного Суду у складі об`єднаної палати Касаційного господарського суду від 07 грудня 2018 року у справі № 910/7547/17 зроблено висновок, що з конструкції частини третьої статті 13 ЦК України випливає, що дії особи, які полягають реалізації такою особою свого права, однак вчиняються з наміром завдати шкоди іншій собі, є формою зловживання правом. Вчинення власником майна правочину з розпорядження належним йому майном з метою унеможливити задоволення вимоги іншої особи-стягувача за рахунок майна цього власника, може бути кваліфіковане як зловживання правом власності, оскільки власник використовує правомочність розпорядження майном на шкоду майновим інтересам кредитора.

У постанові від 03 липня 2019 року у справі № 369/11268/16-ц (провадження № 14-260цс19) Велика Палата Верховного Суду підтримала та конкретизувала висновок, викладений у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 28 лютого 2019 року у справі № 646/39 72/16-ц (провадження № 61-28761св18) про те, що позивач вправі звернутися до суду із позовом про визнання договору недійсним, як такого, що направлений на уникнення звернення стягнення на майно боржника, на підставі загальних засад цивільного законодавства (пункт 6 статті 3 ЦК України) та недопустимості зловживання правом (частина третя статті 13 ЦК України), і послатися на спеціальну норму, що передбачає підставу визнання правочину недійсним, якою може бути як підстава, передбачена статтею 234 ЦК України, так і інша, наприклад, підстава, передбачена статтею 228 ЦК України.

У постанові Верховного Суду в складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 05 липня 2018 у справі № 922/2878/17 зазначено, що «цивільно-правовий договір (у тому числі й договір купівлі-продажу) не може використовуватися учасниками цивільних відносин для уникнення сплати боргу або виконання судового рішення про стягнення боргу, що набрало законної сили. Укладення боржником, проти якого розпочате судове провадження про стягнення боргу, договору купівлі-продажу, і в першу чергу, з тривалою відстрочкою платежу, може свідчити про його недобросовісність та зловживання правами стосовно кредитора, оскільки такий договір купівлі-продажу може порушити майнові інтереси кредитора і бути направлений саме на недопущення звернення стягнення на майно боржника. Тому правопорядок не може залишати поза реакцією такі дії, які можуть хоч і не порушувати конкретних імперативних норм, але бути недобросовісними та зводитися до зловживання правом».

Упостанові Верховного Суду в складі Касаційного цивільного суду від 07 жовтня року в справі № 755/17944/18 (провадження № 61-17511св19) зроблено висновок, що «договором, що вчиняється на шкоду кредиторам (фраудаторним договором), може бути як оплатний, так і безоплатний договір. Застосування конструкції «фраудаторності» при оплатному цивільно-правовому договорі має певну специфіку, яка проявляється в обставинах, що дозволяють кваліфікувати оплатний договір як такий, що вчинений на шкоду кредитору. До таких обставин, зокрема, відноситься: момент укладення договору; контрагент з яким боржник вчиняє оспорюваний договір (наприклад, родич боржника, пасинок боржника, пов`язана чи афілійована юридична особа); ціна (ринкова/неринкова). наявність/відсутність оплати ціни контрагентом боржника)».

З вищевикладеного випливає, що для визнання Договору дарування недійсним, суду необхідно дослідити передбачення сторонами реального настання правових наслідків, обумовлених спірними правочинами.

Відповідно до положень статті 717 ЦК України правовими наслідками за договором дарування є безоплатне передання майна у власність.

Відповідно до частини 1 статті 317 ЦК України змістом права власності є права володіння, користування та розпоряджання своїм майном.

Разом з тим Відповідач 1 продовжує фактичне володіння та користування майном, що є предметом Договору дарування, про що Відповідач 1 повідомив у письмових поясненнях, наданих 21.05.2018 року приватному виконавцю Виконавчого округу міста Києва Іванову Андрію Валерійовичу.

Таким чином, реальних правових наслідків у результаті укладання спірного правочину не відбулось, що свідчить про номінальну зміну права власності.

Щодо направлення дії сторін договору на фіктивний перехід права власності на нерухоме майно до близького родича з метою приховати це майно від виконання в майбутньому за його рахунок судового рішення про стягнення грошових коштів.

Визначення терміну «Близькі родичі» міститься у декількох нормативно правових актах, зокрема у пункті 1 частини 1 статті 3 Кримінального процесуального кодексу України зазначено, що близькі родичі та члени сім`ї - це чоловік, дружина, батько, мати, вітчим, мачуха, син, дочка, пасинок, падчерка, рідний брат, рідна сестра, дід, баба, прадід, прабаба, внук, внучка, правнук, правнучка, усиновлювач чи усиновлений, опікун чи піклувальник, особа, яка перебуває під опікою або піклуванням, а також особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом і мають взаємні права та обов`язки, у тому числі особи, які спільно проживають, але не перебувають у шлюбі.

Таким чином, Договір дарування укладений між матір`ю та сином є договором переходу права власності до близького родича.

Станом на дату укладання Договору дарування (14.11.2016 року) Відповідач 1 достовірно знав про існування судового рішення, що набрало законної сили про стягнення з нього грошових коштів, оскільки у вересні 2016 року (тобто майже за два місяці до підписання Договору дарування) звернувся до суду касаційної інстанції із касаційною скаргою по справі №755/17078/15, за якою 18.10.2016 відкрито касаційне провадження.

Таким чином, Відповідач 1 станом на дату підписання Договору дарування, достовірно знав про судове рішення і передбачав для себе негативні наслідки у випадку виконання судового рішення шляхом звернення стягнення на належне йому майно.

За результатом розгляду касаційної скарги по справі №755/17078/15 Касаційним цивільним судом винесено постанову від 27.06.2018 року, якою касаційна скарга залишена без задоволення, а судові рішення попередніх інстанцій без змін.

Із викладеного випливає, що у спірному Договорі дарування наявні ознаки фіктивності правочину, а відтак відповідно до частини 2 статті 234 Цивільного кодексу України такий правочин визнається судом недійсним.

Окрім того, Договір дарування вчинено сторонами із порушенням вимоги частини 5 статті 203 Цивільного кодексу України, що відповідно до частини 1 статті 215 Цивільного кодексу України є підставою недійсності правочину, що обґрунтовується наступним.

Згідно із частиною 1 статті 203 Цивільного кодексу України зміст правочину не може суперечити Цивільному кодексу України, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам.

Відповідно до частини 1 статті 1 Закону України «Про виконавче провадження: «Виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Відповідно до положень частин 1, 2, 3 статті 56 Закону України «Про виконавче провадження» арешт майна боржника застосовується для забезпечення реального виконання рішення.

Арешт на майно боржника накладається виконавцем шляхом винесення постанови про арешт майна.

Арешт накладається у розмірі суми стягнення з урахуванням виконавчого збору, витрат виконавчого провадження, штрафів та основної винагороди приватного виконавця на все майно боржника або на окремі речі.

Старшим державним виконавцем відділу державної виконавчої служби Святошинського районного управління юстиції у місті Києві Гаєвським С.М. в межах ВП №47990371 накладено арешт на все належне Відповідачу 1 майно, який тривав у період з 11.01.2016 року по 16.02.2017 року.

При цьому в порушення Порядку ведення Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України №1141 від 26.10.2011 року відомості про накладення арешту на все майно Відповідача І до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно не внесено, чим і скористався Відповідач укладаючи Договір дарування.

Тобто Відповідач 1 достовірно знав про існування виконавчого провадження №47990371 та, відповідно, знав про накладення арешту на все належне йому майно, що обґрунтовується завершенням виконавчого провадження та вчиненням звернення на предмет застави у Відповідача 1.

Відповідно до правової позиції, викладеної у Постанові Судових палат у цивільних та господарських справах Верховного Суду України від 18.01.2017 по справі №554/410/15ц зазначено:

«Тому той факт, що встановлені обмеження не були зареєстровані у відповідному державному реєстрі, ведення якого передбачено Законом України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», не може слугувати підставою для висновку про відсутність таких обмежень і про те, що відповідач не мав право вільно розпоряджатися нерухомим майном, якщо про встановлену судом заборону відчужувати майно відповідачу було відомо».

Із викладеного випливає, що зміст Договору дарування суперечить Цивільному Кодексу України та іншим актам цивільного законодавства, оскільки відчуження майна відбулось за наявності у Відповідача 1 обмежень, щодо вільного розпоряджання належним йому майном, про які Відповідачу 1 було достовірно відомо.

Також слід зазначити наступне.

Відповідно до частини 1 статті 235 Цивільного кодексу України удаваним є правочин, який вчинено сторонами для приховання іншого правочину, який вони насправді вчинили.

Відповідно до пункту 25 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 06.11.2009 року «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними»: «За удаваним правочином сторони умисно оформляють один правочин, але між ними насправді встановлюються інші правовідносини. На відміну від фіктивного правочину удаваним правочином права та обов`язки сторін виникають, але не ті, що випливають зі змісту правочину.

Встановивши під час розгляду справи, що правочин вчинено з метою приховати інший правочин, суд на підставі статті 235 Цивільного кодексу України має встановити, що між сторонами вчинено саме цей правочин та вирішити спір із застосуванням норм, що регулюють цей правочин. Якщо правочин, який насправді вчинено суперечить закону, суд ухвалює рішення про встановлення його нікчемності або про визнання його недійсним».

При цьому, на момент підписання Договору дарування земельної ділянки, на відчужуваній земельній ділянці розміщено об`єкт самочинного будівництва, право власності на який ні за ким не визнано і про вказані обставини встановлено вище за змістом цієї постанови.

Отже, виходячи з оцінки доказів що наявні в матеріалах справи випливає, що об`єкт самочинного будівництва збудовано впродовж 2014 року, у період коли власником земельної ділянки був Відповідач 1.

Таким чином за результатом укладання Договору дарування земельної ділянки у Відповідача 2 окрім права власності на земельну ділянку виникли інші права, не ті що випливають із змісту Договору дарування, а саме права пов`язані із об`єктом самочинного будівництва, яке згодом «узаконено» Відповідачем 2.

При укладенні Договору дарування земельної ділянки сторонами договору було приховано правочин відчуження об`єкту самочинного будівництва у вигляді будівельних матеріалів та робіт, право власності на які фактично було передано від Відповідача 1 до Відповідача 2.

Відповідно до частини 2 статті 235 Цивільного кодексу України, якщо буде встановлено, що правочин був вчинений сторонами для приховання іншого правочину, який вони насправді вчинили, відносини сторін регулюються правилами щодо правочину, який сторони насправді вчинили.

Таким чином, Договір дарування земельної ділянки містить ознаки удаваного правочину, оскільки його вчинено для приховання іншого правочину, яким Відповідач 1 відчужив на користь Відповідача 2 об`єкт самочинного будівництва у вигляді будівельних матеріалів та робіт.

Правочин, яким Відповідач 1 відчужив на користь Відповідача 2 земельну ділянку та об`єкт самочинного будівництва є фіктивним, оскільки його вчинено з метою приховати відчужуване майно від виконання в майбутньому за його рахунок судового рішення про стягнення грошових коштів.

Правочин, яким Відповідач 1 відчужив на користь Відповідача 2 земельну ділянку та об`єкт самочинного будівництва є недійсним, так як він не відповідає Цивільному кодексу України та актам цивільного законодавства, оскільки відчуження відбулось при умові існування у Відповідача 1 обмежень вільно розпоряджатися належним йому нерухомим майном, а саме арешт всього належного Відповідачу 1 майна у межах ВП№47990371.

Вказані обставини залишились поза увагою суду першої інстанції, що призвело до ухвалення помилкового рішення про відмову в задоволенні позову.

Враховуючи викладене рішення суду підлягає скасуванню в зв`язку з неповним з`ясуванням обставин, що мають значення для справи, недоведеністю обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими, в зв`язку з неправильним застосуванням норм матеріального права та порушення норм процесуального права з ухваленням нового судового рішення про задоволення позову як обґрунтованому.

Керуючись ст. 367, 374, 376, 381, 382 ЦПК України, Київський апеляційний суд,-

ПОСТАНОВИВ

Апеляційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю «Порше Мобіліті» задовольнити.

Рішення Обухівського районного суду Київської області від 22 листопада 2021 року скасувати та ухвалити по справі нове судове рішення.

Позов товариства з обмеженою відповідальністю «Порше Мобіліті» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , треті особи - приватний нотаріус Обухівського районного нотаріального округу Київської області Бацай Вікторія Юріївна, виконавчий комітет Обухівської міської ради Київської області, про визнання договору дарування недійсним-задовольнити.

Визнати недійсним договір дарування земельної ділянки серії та номер 2016 від 14.11.2016 року, посвідчений приватним нотаріусом Обухівського районного нотаріального округу Київської області Бацай В.Ю. та зареєстрований в реєстрі за № 2016, укладений між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 земельної ділянки площею 0,1000 га, яка розташована за адресою: АДРЕСА_5 , ділянка НОМЕР_2 , кадастровий номер :01:019:0070.

Стягнути з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 на користь товариства з обмеженою відповідальністю «Порше Мобіліті» по 14978 грн судового збору з кожного, а всього 29 956 грн.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Головуючий В.В. Гуль

Судді Ю.О. Матвієнко

Я.С. Мельник