КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
____________________________________
Справа №754/9037/20
Апеляційне провадження
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 жовтня 2022 року Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

судді-доповідача Рейнарт І.М.

суддів Кирилюк Г.М., Семенюк Т.А.

при секретарі Баллі Л.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Києві цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Деснянського районного суду міста Києва від 21 липня 2022 року (суддя Бабко В.В.) у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Національної академії прокуратури України в особі комісії з ліквідації, Тренінгового центру прокурорів України, третя особа: Офіс Генерального прокурора про визнання незаконним і скасування наказу про звільнення, поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу,

встановив:

у липні 2020 року позивач звернулася до суду з позовом, та з урахуванням заяви про збільшення позовних вимог, просила визнати незаконним та скасувати наказ голови ліквідаційної комісії Національної академії прокуратури України від 2 червня 2020 року №229-к про її звільнення з посади головного спеціаліста інституту спеціальної підготовки Національної академії прокуратури України; поновити її на посаді головного спеціаліста інституту спеціальної підготовки Національної академії прокуратури України або на рівнозначній посаді в Тренінговому центрі прокурорів України (у разі проведення державної реєстрації припинення Національної академії прокуратури України шляхом ліквідації); стягнути з Національної академії прокуратури України або її правонаступника - Тренінгового центру прокурорів України середній заробіток за час вимушеного прогулу з 17 червня 2020 року до дня поновлення на роботі та стягнути судові витрати.

Мотивуючи позовні вимоги, позивач зазначала, що вона має безперервний стаж роботи 15 років у Національній академії прокуратури України та неодноразово заохочувалася за сумлінне виконання службових обов`язків, про що є записи у трудовій книжці. Вона є особою, якій до виходу на пенсію залишилось 1 рік та 6 місяців. Інших джерел доходів, крім заробітної плати, яку вона отримувала в Національній академії прокуратури України, вона не має, проживає сама та не має членів сім`ї, які б матеріально їй допомагали, тому відповідно до п.3, 9 ч. 2 ст. 42 КЗпП України має переважне право на залишення на роботі.

Позивач зазначала, що на підставі наказу голови ліквідаційної комісії Національної академії прокуратури України від 2 червня 2020 року №229-к, її з 17 червня 2020 року було звільнено з посади головного спеціаліста інституту спеціальної підготовки Національної академії прокуратури України на підставі п. 1 ч. 1 ст. 40 Кодексу Законів про працю України у зв`язку з ліквідацією Національної академії прокуратури України.

Позивач стверджувала, що 25 вересня 2019 року набрав чинності Закон України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо першочергових заходів із реформи органів прокуратури", що передбачає створення на базі Національної академії прокуратури України Тренінгового центру прокурорів України. Вказаним Законом слова "Національна академія прокуратури України" у тексті Закону України "Про прокуратуру" замінено словами "Тренінговий центр прокурорів України", тобто відбулася реорганізація Академії, проте законодавець не визначив конкретної форми такої реорганізації.

Позивач вважала, що аналіз ст. 80 Закону України «Про прокуратуру», статуту Національної академії прокуратури України, статуту Тренінгового центру прокурорів України засвідчує, що обидві установи мають однакові функції і завдання: підвищення кваліфікації прокурорів та здійснення спеціальної підготовки кандидатів на посаду прокурора. Разом з цим, попри те, що Тренінговий центр прокурорів України, з огляду на свій правовий статус, основні функції і завдання, є по суті правонаступником Національної академії прокуратури України, Офіс Генерального прокурора, як головний розпорядник бюджетних коштів, що виділяються на підготовку та підвищення кваліфікації кадрів прокуратури, виступив ініціатором саме ліквідації Академії, а не її реорганізації. За пропозицією Генерального прокурора Кабінет Міністрів України 3 березня 2020 року постановою №175 "Деякі питання реалізації законодавчих актів України щодо першочергових заходів із реформи органів прокуратури" постановив ліквідувати Національну академію прокуратури України.

Позивач стверджувала, що виходячи із змін, внесених до Закону України "Про прокуратуру", відбулося правонаступництво, передача завдань та функцій Національної академії прокуратури України до Тренінгового центру прокурорів України разом з майном Академії. Тренінговий центр прокурорів України, будучи створеним на базі Національної академії прокуратури і призначений для продовження виконання того самого завдання, що і раніше, а саме підвищення кваліфікації прокурорів, фактично і практично є правонаступником Академії. Це в свою чергу свідчить про те, що відбулася не ліквідація установи, а її реорганізація.

Позивач зазначала, що Національна академія прокуратури України порушила установлений законом порядок її звільнення, не виконала належним чином обов`язок щодо її подальшого працевлаштування та не встановила факту неможливості переведення на роботу до реорганізованої установи. На думку позивача, наведене свідчить про порушення ч. 2 ст. 40 Кодексу законів про працю України, тому наказ про її звільнення на підставі п. 1 ч. 1 ст. 40 КЗпП України від 2 червня 2020 року №229-к підлягає визнанню незаконним та скасуванню.

Позивач посилалася на те, що вона зверталася до новоутвореної установи - правонаступника із заявою про забезпечення трудових гарантій, однак листом т.в.о. директора Тренінгового центру прокурорів України від 9 червня 2020 року їй було відмовлено у працевлаштуванні, хоча окремі працівники Національної академії прокуратури України отримали роботу в реорганізованій установі.

Позивач вважала, що Тренінговий центр прокурорів України також порушив вимоги чинного законодавства, адже внаслідок реорганізації юридична особа припиняється, але її права та обов`язки в порядку правонаступництва переходять до нової (іншої) юридичної особи. При цьому, до правонаступника переходять обов`язки не тільки в частині майнових прав, а й трудових відносин, в тому числі обов`язок щодо працевлаштування працівника (переведення працівника на іншу роботу).

Позивач зазначала, що при реорганізації підприємства або при його перепрофілюванні, звільнення за п. 1 ч. 1 ст. 40 КЗпП України може мати місце, якщо це супроводжується скороченням чисельності або штату працівників, змінами у їх складі за посадами, спеціальністю, кваліфікацією, професіями, а тому посилання Тренінгового центру прокурорів України на неможливість її працевлаштування суперечить закону.

Обґрунтовуючи розмір середнього заробітку за час вимушеного прогулу позивач посилалася на те, що з 17 червня 2020 року вона не працює, а її середньоденна заробітна плата за останні 2 місяці роботи складала 1 010грн 73коп., що підтверджується довідкою голови ліквідаційної комісії Національної академії прокуратури України від 14 липня 2020 року №11/1/151.

Рішенням Деснянського районного суду міста Києва від 21 липня 2022 року у задоволенні позову відмовлено.

У поданій апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить рішення суду скасувати та ухвалити нове судове рішення про задоволення позовних вимог, посилаючись на невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи та неправильне застосування судом норм матеріального права.

Позивач зазначає, що статтею 80 Закону України «Про прокуратуру» та статутом Національної академії прокуратури України було передбачено, що Академія є державною установою із спеціальним статусом, що здійснює спеціальну підготовку кандидатів на посаду прокурора, підвищення кваліфікації прокурорів, та функціонує при Генеральній прокуратурі України. За таких обставин, ліквідації Національної академії прокуратури України може мати місце виключно у випадку, за якого припинилися відносини, пов`язані з підвищенням кваліфікації прокурорів та здійсненням спеціальної підготовки кандидатів на посаду прокурора, але створенням Тренінгового центру прокурорів України на базі Академії зазначені відносини не припинилися, тому відсутні законні підстави для висновку про фактичну ліквідацію Академії.

Позивач стверджувала, що аналіз Закону України «Про прокуратуру» свідчить, що Тренінговий центр прокурорів України, з огляду на свій правовий статус, основні функції і завдання, є по суті правонаступником Академії.

Позивач вважає, що суд першої інстанції фактично не застосував Закон України «Про прокуратуру», з норм якого фактично вбачається, що Тренінговий центр є правонаступником НАПУ. Суд обмежився виключно порівнянням навіть не підзаконних актів, а локальних актів - статутів Національної академії прокуратури України і Тренінгового центру прокурорів України. Аналізуючи завдання вказаних органів, суд послався на виокремлені положення статутів обох установ, але не навів ніяких результатів цього аналізу. Суд не врахував, що завдання у зазначених юридичних осіб за статутами однакові, лише різними словами викладені, а саме для обох установ притаманне: підготовка прокурорів і підвищення їх кваліфікації, міжнародне співробітництво, співпраця з органами прокуратури, іншими установами, організаціями з метою виконання поставлених завдань і законних функцій тощо.

Позивач вважає, що порівняння статутів доказує, що Тренінговий центр прокурорів України та Національна академія прокуратури України є тотожними установами, які здійснюють діяльність на одній і тій же майновій базі, виконують однакові функції та залучають для виконання завдань працівників з аналогічними вимогами до них.

Також позивач стверджує, що суд не взяв до уваги наказ Генерального прокурора № 50 б від 11 червня 2020 року "Про організацію приймання-передачі майна", яким все майно Національної академії прокуратури України передано до Тренінгового центру прокурорів України, що є ознакою майнового правонаступництва.

Позивач вважає, що суд повинен був застосувати практику Верховного Суду України у справах про ліквідацію юридичної особи публічного права, згідно якої при вирішенні спорів щодо поновлення на роботі працівників юридичної особи публічного права, про ліквідацію яких було прийнято рішення, судам належить крім перевірки дотримання трудового законодавства щодо таких працівників, з`ясовувати реальність такої ліквідації.

Крім того, позивач посилається на порушення її трудових прав при звільненні, так як головою ліквідаційної комісії НАПУ не вжиті заходи для врахування прав працівників,

яким до настання права на пенсію за віком залишилося 10 і менше років, на працевлаштування, про що було зазначено у протоколі засідання профспілкового комітету первинної профспілкової організації працівників Офісу Генерального прокурора від 7 квітня 2020 року.

У апеляційній скарзі позивач просила розглядати апеляційну скаргу у її відсутність.

У відзиві на апеляційну скаргу представник Тренінгового центру прокурорів України - Амбарцумян К.М. просить відмовити у її задоволенні, а рішення суду першої інстанції залишити без змін, посилаючись на безпідставність доводів позивача, так як звільнення працівників Національної академії прокуратури України було погоджено з профспілковою організацією та своєчасно була подана звітність до органів державної служби зайнятості. З позивачем проведений повний розрахунок, в тому числі виплачена вихідна допомога у зв`язку із звільненням через ліквідацію роботодавця, а покладення на державні установи як роботодавця у разі їх ліквідації додаткових обов`язків з працевлаштування звільнених працівників чинним законодавством не передбачене.

Також Амбарцумян К.М. стверджує, що відповідно до інформації з витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, Тренінговий центр прокурорів України зареєстровано 10 березня 2020 року як окрему новостворену юридичну особу, а Національна академія прокуратури України перебуває у стані припинення. Крім того, правонаступництво прав і обов`язків Національної академії прокуратури України ні законом, ні постановами Кабінету Міністрів України та наказами Офісу Генерального прокурора не передбачено.

Амбарцумян К.М. зазначає, що на відміну від ліквідованої Національної академії прокуратури України, яка за структурою і формами навчання залишалась вищим навчальним закладом, у штаті Тренінгового центру відсутні науково-педагогічні працівники, зокрема викладачі.

У відзиві на апеляційну скаргу представник Офісу Генерального прокурора - Петрик В.А. просить залишити її без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін, посилаючись на безпідставність доводів позивача, так як 5 березня 2020 року Генеральним прокурором видано наказ №129 "Про ліквідацію Національної академії прокуратури України", яким припинено Академію (код згідно з ) шляхом ліквідації. Разом з тим, наказом Генерального прокурора від 5 березня 2020 року №130 утворено Тренінговий центр прокурорів України на базі Академії, яка ліквідується. Тренінговий центр прокурорів України створений як окрема юридична особа, якій присвоєно новий , про що внесені відповідні записи до вказаного державного реєстру.

Також Петрик В.А. зазначає, що 6 квітня 2020 року Національна академія прокуратури України правомірно попередила позивача про вивільнення з 17 червня 2020 року на підставі ч. 1 ст. 40, ч. 1 ст. 49-2 Кодексу законів про працю України у зв`язку з ліквідацією Академії.

Позивач, будучи повідомленою про день та час розгляду апеляційної скарги шляхом направлення судової повістки-повідомлення на електронну адресу, зазначену у апеляційній скарзі (с.с. 134-135, т. 3), у судове засідання не з`явилася, клопотання про перенесення судового засідання не подала.

Враховуючи зазначення у апеляційній скарзі про розгляд справи у відсутність позивача, колегія суддів вирішила за можливе розглянути апеляційну скаргу її відсутність.

Національна академія прокуратури України в особі комісії з ліквідації, будучи належним чином повідомленою про день та час розгляду апеляційної скарги (с.с. 157, т. 3) у судове засідання свого представника не направила, клопотань про відкладення розгляду справи не подала.

Третя особа, будучи повідомленою про день та час розгляду апеляційної скарги шляхом направлення судової повістки-повідомлення на електронну адресу, зазначену у

відзиві на апеляційну скаргу, свого представника у судове засідання не направила.

За таких обставин і відповідно до положень ст. 372 ЦПК України колегія суддів провела судовий розгляд у відсутність вказаних учасників справи.

Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, пояснення представника Тренінгового центру прокурорів України - Амірової Ю.В., яка заперечувала проти задоволення апеляційної скарги, вивчивши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги та відзивів на неї, вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, виходячи з наступного.

Судом встановлено і матеріалами справи підтверджено, що з 4 серпня 2005 року позивачка працювала у Національній академії прокуратури України на різних посадах, з 28 березня 2018 року на посаді головного спеціаліста інституту спеціальної підготовки.

6 квітня 2020 року ОСОБА_1 вручено попередження від 6 квітня 2020 року про звільнення з 17 червня 2020 року у зв`язку із ліквідацією Національної академії прокуратури України.

Наказом голови ліквідаційної комісії Національної академії прокуратури України № 217-к від 2 червня 2020 року ОСОБА_1 звільнено з посади головного спеціаліста інституту спеціальної підготовки Національної академії прокуратури України, 17 червня 2020 року (у зв`язку із ліквідацією Національної академії прокуратури України).

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з безпідставності та недоведеності позовних вимог.

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції з таких підстав.

Відповідно до статті 43 Конституції України, кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Громадянам гарантується захист від незаконного звільнення.

Однією із гарантій забезпечення права громадян на працю є передбачений у статті 5-1 КЗпП України правовий захист від необґрунтованої відмови у прийнятті на роботу і незаконного звільнення, а також сприяння у збереженні роботи.

Відповідно до частини першої статті 21 КЗпП України трудовим договором є угода між працівником і власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом чи фізичною особою, за якою працівник зобов`язується виконувати роботу, визначену цією угодою, з підляганням внутрішньому трудовому розпорядкові, а власник підприємства, установи, організації або уповноважений ним орган чи фізична особа зобов`язується виплачувати працівникові заробітну плату і забезпечувати умови праці, необхідні для виконання роботи, передбачені законодавством про працю, колективним договором і угодою сторін.

Згідно пункту 1 частини першої статті 40 КЗпП України трудовий договір, укладений на невизначений строк, може бути розірваний власником або уповноваженим ним органом у випадку змін в організації виробництва і праці, в тому числі ліквідації, реорганізації, банкрутства або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників.

Відповідно до статті 49-2 КЗпП України про наступне вивільнення працівників персонально попереджають не пізніше ніж за два місяці.

Розглядаючи трудові спори, пов`язані зі звільненням за пунктом 1 частини першої статті 40 КЗпП України, суди зобов`язані з`ясувати, чи дійсно у відповідача мали місце зміни в організації виробництва і праці, зокрема, ліквідація, реорганізація або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників, чи додержано власником або уповноваженим ним органом норм законодавства, що регулюють вивільнення працівника, які є докази щодо змін в організації виробництва і праці, про те, що працівник відмовився від переведення на іншу роботу або що власник або уповноважений ним орган не мав можливості перевести працівника з його згоди на іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації, чи

не користувався вивільнюваний працівник переважним правом на залишення на роботі та чи попереджався він за два місяці про наступне вивільнення.

Відповідно до статті 104 ЦК України юридична особа припиняється в результаті передання всього свого майна, прав та обов`язків іншим юридичним особам - правонаступникам (злиття, приєднання, поділу, перетворення) або в результаті ліквідації.

Юридична особа є такою, що припинилася, з дня внесення до єдиного державного реєстру запису про її припинення.

Статтею 59 ГК України передбачено, що припинення діяльності суб`єкта господарювання здійснюється шляхом його реорганізації (злиття, приєднання, поділу, перетворення) або ліквідації - за рішенням власника (власників) чи уповноважених ним органів, за рішенням інших осіб - засновників суб`єкта господарювання чи їх правонаступників, а у випадках, передбачених законами, - за рішенням суду.

Згідно з частиною третьою статті 64 ГК України підприємство самостійно визначає свою організаційну структуру, встановлює чисельність працівників і штатний розпис.

Юридична особа ліквідується, зокрема, за рішенням її учасників або органу юридичної особи, уповноваженого на це установчими документами, в тому числі у зв`язку із закінченням строку, на який було створено юридичну особу, досягненням мети, для якої її створено, а також в інших випадках, передбачених установчими документами (частина перша статті 110 ЦК України); дані про рішення щодо припинення юридичної особи належать до відомостей, які вносяться до Єдиного державного реєстру на підставі відповідних заяв (пункт 27 частини другої статті 9 Закону України «Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань»).

Ліквідація - це така форма припинення юридичної особи, при якій припиняються всі її права та обов`язки. У разі ліквідації вся чисельність працівників скорочується та весь штат працівників ліквідується.

З наданих суду документів встановлено, що Національна академія прокуратури України була утворена Кабінетом Міністрів України 25 жовтня 2002 року, як вищий навчальний заклад. Будучи державною установою зі спеціальним статусом, поєднувала у собі статус установи, яка власними силами (із використанням працівників академії) здійснювала спеціальну підготовку прокурорів та установи, що здійснювала наукову діяльність і до 2019 року була також вищим навчальним закладом.

Постановою Кабінету Міністрів України від 03 березня 2020 року № 175 «Деякі питання реалізації законодавчих актів України щодо першочергових заходів із реформи органів прокуратури» прийнято рішення про ліквідацію Національної академії прокуратури України. Визначено, що заходи з ліквідації академії здійснюються Офісом Генерального прокурора.

На виконання зазначеної постанови Кабінету Міністрів України 05 березня Генеральний прокурор видав наказ № 129 «Про ліквідацію Національної академії прокуратури України», яким вирішено припинити зазначену установу шляхом її ліквідації та утворено комісію з ліквідації, до якої передано повноваження щодо управління справами.

05 березня 2020 року Генеральним прокурором прийнято наказ №130 «Деякі питання утворення Тренінгового центру прокурорів України», яким утворено Тренінговий центр на базі Національної академії прокуратури, що ліквідується.

Крім того наказом Генерального прокурора від 05 березня 2020 року №131 «Про закріплення державного майна за Тренінговим центром прокурорів України» закріплено за Тренінговим центром на праві оперативного управління державне майно Національної академії прокуратури, що ліквідується.

З наданих суду документів встановлено, що з 12 березня 2020 року розпочалася процедура припинення Національної академії прокуратури України, про що у Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських

формувань міститься відповідний запис. Дані про юридичних осіб - правонаступників Національної академії прокуратури України відсутні.

Також з наданих документів встановлено, що створений Тренінговий центр прокурорів України є новоствореною юридичною особою, дата внесення запису в Єдиний державний реєстр про проведення державної реєстрації юридичної особи - Тренінгового центру прокурорів України 10 березня 2020 року. Даних про юридичних осіб, правонаступником яких є зареєстрована юридична особа, немає.

Доводи апеляційної скарги, що судом першої інстанції не взято до уваги, що Тренінговий центр прокурорів України є фактичним правонаступником Національної Академії прокуратури України, так як завдання вказаних юридичних осіб за статутами є однаковими, оскільки ними здійснюється підготовка прокурорів і підвищення їх кваліфікації, співпраця з органами прокуратури, іншими установами, колегія суддів вважає необґрунтованими.

Відповідно до пункту 1.11 Статуту Національної академії прокуратури України, який затверджений рішенням Ради прокурорів України від 01 листопада 2017 року №19, визначено, що до основних завдань Національної академії прокуратури України було віднесено: здійснення спеціальної підготовки кандидатів на посаду прокурора з метою отримання та удосконалення ними знань та навичок практичної діяльності на посаді прокурора, складання процесуальних документів, вивчення прокурорської етики та засвоєння правил особистої безпеки прокурора; підвищення кваліфікації працівників прокуратури, у тому числі військових прокурорів; організація та проведення наукових досліджень у галузі права з метою впровадження результатів наукової роботи та їх подальшого використання у прокурорській діяльності; взаємодія з державними органами, навчальними та науковими установами, у тому числі міжнародними для організації науково-методичного забезпечення прокурорської діяльності та діяльності державних службовців прокуратури; сприяння у діяльності органів прокурорського самоврядування та кваліфікаційно-дисциплінарної комісії прокурорів.

Основним видом діяльності Академії є вища освіта (КВЕД 85.42-основний), що підтверджується даними витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань.

Разом з цим, відповідно до Статуту Тренінгового центру прокурорів України, затвердженого наказом Генерального прокурора №243 від 29 травня 2020 року, ця державна установа здійснює: підвищення кваліфікації прокурорів; підготовку осіб, які успішно пройшли процедуру добору на посаду прокурора, спеціальну підготовку кандидатів на посаду прокурора, відповідно до Закону; підвищення кваліфікації державних службовців, у тому числі органів прокуратури, з метою розвитку професійної компетентності, а також працівників інших органів правопорядку, державних органів, установ, організації? незалежно від форми власності; добір та навчання тренерів; координацію діяльності регіональних відділень; міжнародне співробітництво.

Відповідно до пункту 14 Статуту Тренінгового центру прокурорів України до тренерської діяльності залучаються прокурори, а також викладачі закладів вищої освіти, науковці, експерти та зовнішні тренери на підставі та умовах, визначених законодавством. Залучення фахівців до тренерської діяльності здійснюється на підставі договорів цивільно-правового характеру, з оплатою у розмірах, встановлених постановами Кабінету Міністрів України № 329 від 28 березня 2011 року та №1307 від 23 грудня 2020 року.

Отже, на Тренінговий центр прокурорів України покладено інші функції і завдання ніж ті, що були покладені на Національну академію прокуратури України, зокрема Тренінговий центр прокурорів України не є державною установою зі спеціальним статусом і не є вищим навчальним закладом, у штаті цієї установи відсутні науково-педагогічні працівники.

Виходячи з вищевикладеного, суд першої інстанції прийшов до правомірного

висновку, що відбулася ліквідація Національної академії прокуратури України, наявність правонаступництва після ліквідації Національної академії прокуратури України не встановлена, Тренінговий центр прокурорів України є новоствореною юридичною особою.

Указаний підхід щодо кваліфікації припинення Національної академії прокуратури України, вирішення питання щодо правонаступництва вказаної юридичної особи Тренінговим центром прокурорів України, зокрема у правовідносинах з колишніми працівниками Академії, є усталеним у практиці Верховного Суду (постанови від 04 жовтня 2021 року у справі № 761/22112/20, від 19 жовтня 2021 року у справі № 752/13686/20, від 21 жовтня 2021 року у справі № 761/22290/20, від 01 грудня 2021 року у справі № 754/9036/20, від 23 червня 2022 року у справі № 753/11490/20, від 13 липня 2022 року у справі № 361/5434/20, від 03 серпня 2022 року у справі № 638/9657/20).

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (частина четверта статті 263 ЦПК України).

Створення Тренінгового центру прокурорів України на базі Національної академії прокуратури України у вказаних вище справах Верховний Суд визнав недостатнім аргументом на користь правонаступництва.

Крім того, колегія суддів бере до уваги, що питання законності постанови Кабінету Міністрів України № 175 від 3 березня 2020 року, якою було ліквідовано Національну академію прокуратури України, а також наказів Генерального прокурора № 123, 130, 131 від 05 березня 2020 року, якими було передбачено процедуру ліквідації академії, створення Тренінгового центру прокурорів України та закріплення за останнім державного майна, вирішувалася судами адміністративної юрисдикції.

Рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 11 лютого 2021 року у справі № 640/7234/20, залишеним без змін постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 18 травня 2021 року, відмовлено у задоволенні позову про визнання протиправними та скасування наказів Генерального прокурора від 05 березня 2020 року «Про ліквідацію Національної академії прокуратури України» № 123, «Про деякі питання утворення Тренінгового центру прокурорів України» № 130, «Про закріплення державного майна за Тренінговим центром прокурорів» № 131.

Постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 10 серпня 2021 року у справі № 640/7228/20 про визнання протиправною та скасування постанови Кабінету Міністрів України № 175 від 03 березня 2020 року «Деякі питання реалізації законодавчих актів України щодо першочергових заходів із реформи органів прокуратури», скасовано ухвалу Окружного адміністративного суду міста Києва від 23 червня 2021 року, закрито провадження у справі.

Враховуючи викладене, на час розгляду даного позову прийняті органами державної влади акти щодо ліквідації Національної академії прокуратури України та утворення Тренінгового центру прокурорів України є чинними, протиправними в судовому порядку не визнавались та не скасовувались.

Порядок вивільнення працівників визначено у статті 49-2 КЗпП України, зокрема: одночасно з попередженням про звільнення у зв`язку із змінами в організації виробництва і праці власник або уповноважений ним орган пропонує працівникові іншу роботу на тому самому підприємстві, в установі, організації. При відсутності роботи за відповідною професією чи спеціальністю, а також у разі відмови працівника від переведення на іншу роботу на тому самому підприємстві, в установі, організації працівник, на власний розсуд, звертається за допомогою до державної служби зайнятості або працевлаштовується самостійно. У разі якщо вивільнення є масовим відповідно до статті 48 Закону України «Про зайнятість населення», власник або уповноважений ним орган доводить до відома державної служби зайнятості про заплановане вивільнення працівників.

Таким чином, при відсутності роботи за відповідною професією чи спеціальністю на підприємстві, на якому відбувається вивільнення працівників, а саме така обставина настає внаслідок ліквідації підприємства, установи, організації, власник або уповноважена ним особа доводить до відома державної служби зайнятості про наступне вивільнення працівника із зазначенням його професії, спеціальності, кваліфікації та розміру оплати праці. Саме державна служба зайнятості в силу частини четвертої наведеної статті вчиняє дії з працевлаштування вивільненого працівника.

З наданих суду документів вбачається, що про наступне звільнення позивачка була попереджена за два місяці до звільнення відповідно до положень ст. 49-2 КЗпП України у зв`язку із ліквідацією Національної академії прокуратури України, а відтак Академія не мала можливості запропонувати позивачці іншу роботу, разом з цим відомості про звільнених працівників Національної академії прокуратури України були подані до Державної служби зайнятості, яка і повинна здійснювати заходи для їх працевлаштування.

Також безпідставними є доводи апеляційної скарги про обов`язок відповідачів запропоновувати позивачці рівнозначну посаду у Тренінговому центрі прокурорів України, оскільки вони не ґрунтуються на нормах матеріального права, і як вже зазначалося вище, Тренінговий центр прокурорів України є новоствореною юридичною особою, а не правонаступником Національної академії прокуратури України.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції прийшов до правомірного висновку, що звільнення позивачки на підставі пункту 1 частини першої статті 40 КЗпП України було здійснено з дотриманням вимог законодавства України про працю та без порушення права позивачки на повагу до приватного життя.

Посилання в апеляційній скарзі на те, що суд не врахував не дотримання ліквідаційною комісією при звільненні позивачки рішення профспілкового комітету первинної профспілкової організації працівників Офісу Генерального прокурора щодо врахування необхідності врахування прав та гарантій у сприянні працевлаштування громадян, яким залишилося 10 і менше років до виходу на пенсію, на думку колегії суддів, не може бути підставою для задоволення позовних вимог, оскільки під час судового розгляду встановлено, що Національна академія прокуратури України повідомила про звільнення, у тому числі і позивачки, Державну службу зайнятості, яка повинна здійснювати заходи для її подальшого працевлаштування. Крім того, нормами діючого законодавства не передбачено обов`язку роботодавця вживати заходи для працевлаштування на іншому підприємстві працівника, якому залишилося менше трьох років до настання пенсійного віку, при досягненні якого він має право на отримання пенсійних виплат.

При цьому, позивачкою суду не зазначено та не надано доказів, що Національна академія прокуратури України мала можливість здійснення працевлаштування позивачки в будь-якій іншій установі.

Доводи апеляційної скарги, що суд першої інстанції повинен був застосувати практику Верховного Суду України у справах про ліквідацію юридичної особи публічного права, колегія суддів вважає безпідставними, оскільки Національна академія прокуратури України не є державним органом і суб`єктом владних повноважень. Також під час судового розгляду було встановлено, що має місце саме правомірна ліквідація Національної академії прокуратури України, а не її перетворення у Тренінговий центр прокурорів України, на який покладено інші функції та завдання.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції повно встановив обставини справи, оцінив надані докази, правильно застосував норми матеріального права, не допустив порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування

рішення суду, тому підстав для задоволення апеляційної скарги не встановлено.

Керуючись статтями 367, 374, 375, 381-383 ЦПК України, апеляційний суд

постановив:

апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, рішення Деснянського районного суду міста Києва від 21 липня 2022 року - без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту прийняття, може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 28 грудня 2022 року.

Суддя-доповідач І.М. Рейнарт

Судді Г.М. Кирилюк

Т.А. Семенюк