РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10.11.2022 року м. Житомир

Богунський районний суд м. Житомира в складі:

Головуючої судді Стрілецької О.В.

за участі секретаря судового засідання Виговської Д.Ю

розглянувши у відкритому судовому засіданні в загальному позовному провадженні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 , який діє в своїх інтересах та в інтересах малолітнього ОСОБА_2 , до ОСОБА_3 , Приватного акціонерного товариства «Страхова группа «ТАС», третя особа - ОСОБА_4 ,про відшкодування шкоди, -

ВСТАНОВИВ:

І. КОРОТКИЙ ЗМІСТ ПОЗОВНИХ ВИМОГ

Позивач звернувся до суду з позовом, в якому, з урахуванням уточнений позовних вимог від 28.12.2021 р. (а.с. 35-40), просить стягнути:

- з ПАТ «Страхова компанія «ТАС» на користь ОСОБА_1 компенсацію моральної шкоди в розмірі 22338,00 грн;

- з ПАТ «Страхова компанія «ТАС» на користь ОСОБА_1 , який діє в інтересах малолітнього ОСОБА_2 , 200 000, 00 грн страхового вішкодування у вигляді одноразової виплати, яка складається з моральної шкоди в розмірі 22338,00 грн та шкоди у вигляді щомісячних платежів в розмірі 177662, 00 грн;

- з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 , який діє в інтересах малолітнього ОСОБА_2 , компенсацію заподіяної шкоди у вигляді щомісячних платежів з 01.03.2023р. по 31.03.2023 р. в сумі 2444,00 грн., з 01.04.2023 р. по 22.12.2029 р. в розмірі 1/2 частини мінімальної заробітної плати;

- з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 компенсацію моральної шкоди в розмірі 477662,00 грн.;

- з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 , який діє в інтересах малолітнього ОСОБА_2 , компенсацію моральної шкоди в розмірі 477662,00 грн.

Позов обґрунтований тим, що 06.02.2018 р. в м. Житомирі по проспекту Миру поблизу будинку 3а, водій ОСОБА_3 , керуючи транспортним засобом марки « Citroen Jampy», скоїв наїзд на пішохода ОСОБА_5 , в результаті чого пішохід отримала тілесні ушкодження несумісні з життям та загинула.

Згідно вироку Богунського районного суду м. Житомира від 14.06.2019 р. відповідач визнаний винним у скоєнні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України.

ОСОБА_5 на момент смерті перебувала в зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_1 та мала на утриманні неповнолітнього сина ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

На підставі полісу страхування №АК/5546472 від 24.07.2017 р. цивільно-правова відповідальність ОСОБА_3 була застрахована в ПАТ«Страхова группа «ТАС», згідно якого страхова сума (ліміт відповідальності) на одного потерпілого за шкоду, заподіяну здоров`ю, становить 200 000,00 грн.

Позивач вважає, що він та його неповнолітній син згідно зі ст. 27.3 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» мають право на компенсацію моральної шкоди від ПАТ «Страхова группа «ТАС» в розмірі по 22338,00 грн на кожного з них (3723, 00 грн - мінімальна заробітна плата на день дорожньо-транспортної пригоди х 12 місяців = 44676 грн : 2 потерпілих = 22338, 00 грн).

Посилаючись на норми ст.ст. 1200, 1208 ЦК України, позивач вказує, що син ОСОБА_2 має право на відшкодування шкоди, завданої смертю потерпілої, у вигляді щомісячних платежів до досягнення ним повноліття в розмірі Ѕ мінімальної заробітної плати, у зв`язку з чим просить стягнути з ПАТ «Страхова группа «ТАС» 105545 грн - заборгованості по відшкодуванню шкоди по щомісячним платежам, яка утворилась за період з 01.03.2018 року по 01.12.2021 року; 48750, 00 грн - відшкодування шкоди за період з 01.12.2021 року по 28.02.2023 року (15 місяців х 1/2 частину мінімальної заробітної плати); 806,00 грн - залишок суми страхового відшкодування до розміру одноразової страхової виплати за період з 01.03.2023 року по 31.03.2023 року, що разом становить 177662,00 грн.

На підставі ст.ст. 27.2, 27.5 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» просить стягнути з ПАТ «Страхова группа «ТАС» на користь ОСОБА_2 відшкодування у вигляді одноразової виплати в розмірі 200000 (двісті тисяч) гривень (22338, 00 грн - моральна шкода + 177662,00 грн - матеріальне відшкодування).

У зв`язку з недостатністю суми страхового відшкодування для покриття матеріальних витрат в рахунок відшкодування шкоди у вигляді щомісячних платежів на користь неповнолітнього ОСОБА_2 , до досягнення ним 18-ліття, тобто до 22.12.2029 року, позивач просить стягнути з співвідповідача ОСОБА_3 , який є винуватцем дорожньо-транспортної пригоди, різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою, за період з 01.03.2023 року по 31.03.2023 року в розмірі 2444 грн, що є залишком, не покритим страховою виплатою, а починаючи з 01.04.2023 року по 22.12.2029 року стягувати щомісячні платежі в розмірі 1/2 мінімальної заробітної плати, встановленої законом.

Посилаючись на ч. 2 ст. 1208 ЦК України позивач просить визначити розмір щомісячного платежу в рівні мінімальної заробітної плати, встановленої законом, оскільки потерпіла ОСОБА_5 на момент смерті отримувала дохід, який лише дещо перевищував розмір прожиткового мінімума.

Крім того, ОСОБА_1 вказує, що з вини ОСОБА_3 йому та його неповнолітньому сину ОСОБА_2 завдано моральну шкоду, яка полягає у моральних та душевних стражданнях, яких він та його син зазнали у зв`язку втратою близької людини, син залишився без матері, що виражається, зокрема, в щоденних думках та спогадах про повноцінну родину, вимушених життєвих змінах, психологічному дискомфорті. Вказує, що смерть матері завдала хлопчику сильні душевні хвилювання, страждання, відновити його душевний стан неможливо. Вважає, що йому та сину внаслідок смерті дружини і матері спричинені моральні страждання, розмір морального відшкодування позивач визначив в сумі по 500000,00 грн кожному.

З урахуванням розміру відшкодування моральної шкоди, яка підлягає стягненню зі страхової компанії - по 22338,00 грн кожному, позивач просить стягнути зі співвідповідача ОСОБА_3 моральну шкоду на його користь та на користь малолітнього сина ОСОБА_2 в сумі по 477662,00 грн на кожного з них (500000,00 грн - 22338,00 грн).

ІІ. ПРОЦЕДУРА ТА ПОЗИЦІЇ СТОРІН

Ухвалою суду від 14.12.2021 р. позовну заяву залишено без руху.

28.11.2021 р. на виконання вимог ухвали суду від 14.12.2021 р. позивачем надано уточнену позовну заяву (а.с. 35-40).

Ухвалою суду від 04.01.2022 року відкрито провадження у справі та призначено до розгляду в порядку загального позовного провадження; призначено підготовче судове засідання.

08.02.2022 р. представник ПАТ «Страхова группа «ТАС» направив до суду відзив на позовну заяву (а.с. 71-72). В обґрунтування заперечень проти вимог вказав, що в силу положень Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» для отримання страхового відшкодування потерпілий повинен звернутись з заявою до страховика про виплату страхового відшкодування. Позивач взагалі не звертався до ПАТ «Страхова группа «ТАС» з будь-якими заявами, в тому числі про виплату страхового відшкодування, та не подавав жодних документів про дорожньо-транспортну пригоду, яка відбулась 06.02.2018 року.

Представник ПАТ «Страхова группа «ТАС» вказує, що оскільки позивач пропустив 3-річний строк для звернення до страхової компанії з заявою про сплату страхової виплати з метою відшкодування шкоди, заподіяної життю, тому правові підстави для виплати страхового відшкодування позивачу відсутні, позовні вимоги ОСОБА_1 до ПАТ «Страхова группа «ТАС» є безпідставними, а тому в цій частині просить відмовити в задоволенні позову.

Беручи до уваги те, що позивач, діючи в своїх інтересах та в інтересах малолітнього сина, жодного разу не з`являвся в судові засіданні, на кожне судове засідання направляє заяву про проведення судового розгляду без його участі, враховуючи значний розмір заявлених позовних вимог - один мільйон гривень, відповідно до положень п. 5 ч. 5 ст. 12, ч. 2 ст. 13, ч. 7 ст. 81 ЦПК України, з метою забезпечення дотримання прав малолітнього ОСОБА_2 , з метою запобігання зловживанню процесуальними правами учасниками судового провадження, для забезпечення дотримання принципів цивільного судочинства - законності, пропорційності, верховенства права, для встановлення фактичних обставин справи та забезпечення об`єктивності, суд з власної ініціативи здійснив збирання доказів в даній цивільній справи.

Ухвалою суду від 12.07.2022 р. витребувано з Відділу державної реєстрації актів цивільного стану у м. Житомирі Центрально-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Хмельницький) належним чином засвідчену копію актового запису №915 від 01.07.2011 року про шлюб ОСОБА_1 та ОСОБА_6 з повним витягом з Державного реєстру актів цивільного стану громадян щодо укладення/розірвання шлюбу; витребувано з Департаменту соціальної політики Житомирської міської ради відомості про те, який вид державної соціальної допомоги отримує ОСОБА_1 ; залучено до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , який є сином ОСОБА_5 , на переконання суду рішення в даній цивільній справі могло б вплинути на його права і обов`язки, оскільки з матеріалів справи вбачається, що він був визнаний потерпілим після смерті матері (а.с.110-111).

22.07.2022 року на виконання вимог ухвали суду від 12.07.2022 р. з Відділу державної реєстрації актів цивільного стану у м. Житомирі Центрально-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Хмельницький) надійшли документи, які витребував суд (а.с.118-121).

05.08.2022 р. на виконання вимог ухвали суду від 12.07.2022 р. з Департаменту соціальної політики Житомирської міської ради надійшли письмові докази (а.с. 123-129).

Ухвалою суду від 09.08.2022 р. витребувано з Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області відомості про те, який вид пенсії отримує ОСОБА_1 , а також копії з матеріалів його пенсійної справи (а.с. 131), які надійшли до суду 05.09.2022 р (а.с. 146-162).

Ухвалою суду від 13.09.2022 р. закрито підготовче провадження у справі, розгляд справи призначений по суті (а.с.165).

Позивач ОСОБА_1 в жодне судове засідання ні на стадії підготовчого судового провадження, ні під час розгляду справи по суті, не з`являвся, неодноразово направляв заяви про розгляд справи без його участі, вимоги, викладені в позовній заяві, просив задоволити в повному обсязі.

Відповідачі ПАТ «Страхова група «ТАС» та ОСОБА_3 в судові засідання жодного разу не з`явились, про час, дату та місце розгляду справи неодноразово повідомлялись належним чином, причини неявки не повідомили.

В судовому засіданні 19.10.2022 р. третя особа - ОСОБА_4 пояснив, що позивач в даній справі є його вітчимом, а ОСОБА_7 молодшим братом по матері. На момент смерті матері ОСОБА_1 разом з мамою та їх неповнолітнім сином не проживав близько шести місяців, вони з мамою розійшлись, раніше вони також розходились, але цього разу це було вже найдовше, оскільки ОСОБА_1 протягом 10 років ніде не працював, фактично жив за мамин рахунок, зловживав спиртними напоями, неодноразово вчиняв домашнє насильство по відношенню до ОСОБА_5 в присутності дитини, та безпосередньо щодо ОСОБА_4 . Зазначив, що малолітній ОСОБА_2 проживав з матір`ю та з ним за адресою проживання батьків матерів, після смерті матері ОСОБА_4 хотів встановити опіку над хлопчиком, оскільки ОСОБА_8 протягом їх спільного життя не проявляв інтересу до дитини, вживав спиртне, але позивач фактично примусово забрав хлопчика, на його особисту думку, з метою отримання соціальних виплат, в подальшому вивіз його до м. Ужгорода, де вони проживають на даний час. З братом він не спілкується, оскільки, на його думку, ОСОБА_1 чинить цьому перешкоди, а хлопчик ще занадто маленький, щоб мати можливість спілкуватись самостійно. Також ОСОБА_4 пояснював, що організацією поховання матері займався він, ОСОБА_1 був на них присутній лише як гість. В подальшому ОСОБА_4 , подавши документи до страхової компанії, отримав страхове відшкодування на поховання і на встановлення пам`ятника, який також встановлював він. Він та його бабуся і дідусь - батьки матері - ОСОБА_9 та ОСОБА_10 , звертались до страхової компанії та отримали страхові виплати в рахунок відшкодування моральної шкоди. Зазначив, що ОСОБА_3 надавав йому матеріальну допомогу, сплатив 80000,00 грн двома платежами по 40000 грн; намагався допомагати, розумів, що він накоїв, щиро розкаювався. Чи сплачував якісь кошти ОСОБА_3 . ОСОБА_1 йому невідомо, оскільки останній протягом періоду поховання ніякими питаннями взагалі не цікавився і не займався.

З приводу заявлених ОСОБА_1 позовних вимог ОСОБА_4 зазначив, що не бачить підстав для стягнення на користь ОСОБА_1 коштів, оскільки вважає, що смерть матері жодним чином не вплинула на стан позивача, він не проявляв до неї ніяких почуттів ні за період їх спільного життя, яке неможливо назвати нормальним і сімейним, ні після її смерті, похованням не цікавився, не займався, могилу матері не відвідує. Вважає, що ОСОБА_1 отримані кошти використає лише на спирте і цигарки, сам так ніде і не працює, краще б влаштувався на роботу.

Ухвалою суду від 19.10.2022 р., яка була постановлена у судовому засіданні без виходу до нарадчої кімнати та зафіксована у протоколі судового засідання, витребувано з ПАТ «Страхова група «ТАС» матеріали страхової справи щодо виплат страхового відшкодування (відомості щодо всіх осіб, яким здійснені страхові виплати, їх розмір та розрахунок відповідних сум) у зв`язку із настанням страхового випадку, який відбувся 06.02.2018 року, по факту дорожньо-транспортної пригоди за участі водія ОСОБА_3 , який керував транспортним засобом "CITROEN JUMPY", цивільна відповільність якого була застрахована в ПАТ «Страхова група «ТАС», в результаті якої загинула ОСОБА_5 (а.с. 177)., які надійшли на вимогу суду 09.11.2022 року (а.с. 185-203).

В судове засідання 10.11.2022 року, яким завершується судовий розгляд, учасники судового провадження не з`явились, про час та місце розгляду справи повідомлені належним чином, а тому відповідно до ст.ст. 211, 223 ЦПК України суд вважає за можливе проводити судовий розгляд за наявними в справі матеріалами без їх участі.

За правилами ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.

ІІІ. ФАКТИЧНІ ОБСТАВИНИ СПРАВИ, ДОКАЗИ НА ЇХ ПІДТВЕРДЖЕННЯ

Судом встановлено, що 06.02.2018 р. в м. Житомирі по проспекту Миру поблизу будинку 3а, водій ОСОБА_3 , керуючи транспортним засобом марки « Citroen Jampy», скоїв наїзд на пішохода ОСОБА_5 . В результаті дорожньо-транспортної пригоди пішохід отримала тілесні ушкодження, внаслідок яких померла в цей же день, що підтверджується змістом свідоцтва про смерть серії НОМЕР_1 (а.с.5).

ОСОБА_11 з 01.07.2011 року перебувала в зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_1 , що підтверджується змістом свідоцтва про шлюб серії НОМЕР_2 (а.с. 6) та витягом з Державного реєстру актів цивільного стану громадян щодо актового запису про шлюб ( а.с. 119-120).

Зі змісту свідоцтва про народження серії НОМЕР_3 вбачається, що в шлюбі ОСОБА_5 та ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_1 народився син ОСОБА_2 (а.с. 7).

Згідно вироку Богунського районного суд м. Житомира від 14.06.2019 р. відповідач ОСОБА_3 визнаний винним у скоєнні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України, йому призначено покарання у виді 3 (трьох) років позбавлення волі без позбавлення права керування транспортними засобами; відповідно до ст.ст. 75, 76 КК України звільнено засудженого від відбування призначеного покарання з випробування з іспитовим строком 2 (два) роки; цивільний позов потерпілого ОСОБА_4 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди залишено без розгляду; у задоволенні цивільного позову потерпілого ОСОБА_1 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди відмовлено у зв`язку з недоведеністю (а.с. 8-10).

Вироком Житомирського апеляційного суду від 19.11.2019 р. вирок Богунського районного суду м. Житомира від 14.06.2019 р. скасовано в частині призначення покарання; постановлено новий вирок, яким призначено ОСОБА_3 покарання за ч. 2 ст. 286 КК України у виді позбавлення волі на строк 3 роки з позбавленням права керування транспортними засобами на 1 рік; на підставі ст. ст. 75, 76 КК України звільнено ОСОБА_3 від відбування основного покарання з випробуванням на строк 2 роки; також скасовано вирок в частині вирішення цивільного позову ОСОБА_1 та призначено новий розгляд в цій частині в суді першої інстанції; в решті вирок суду першої інстанції залишено без змін (а.с.11-13).

Ухвалою суду від 21.01.2020 р. позовну заяву ОСОБА_1 , який діє в своїх інтересах та інтересах малолітнього ОСОБА_2 , до ОСОБА_3 про відшкодування шкоди, повернуто позивачу, яка залишена без змін ухвалою Житомирського апеляційного суду від 20.05.2020 р. (а.с. 14).

Повторно з позовом про відшкодування шкоди ОСОБА_1 звернувся 09.12.2021 року (а.с.1)

Судом встановлено, що на підставі полісу страхування № АК/5546472 від 24.07.2017 року цивільно-правова відповідальність ОСОБА_3 була застрахована в ПАТ«Страхова группа «ТАС», згідно якого страхові суми (ліміти відповідальності) на одного потерпілого за шкоду, заподіяну життю і здоров`ю, становлять 200000,00 грн., за шкоду, заподіяну майну - 100000,00 грн, розмір франшизи - 0,00 грн (а.с.22).

Зі змісту довідки КП "ВЖРЕП № 5" № 1450 від 03.07.2018 року вбачається, що з 03.07.2018 року малолітній ОСОБА_2 без реєстрації проживає з батьком ОСОБА_1 за адресою АДРЕСА_1 , перебуває на його утриманні, що підтверджується заявами сусідів- свідків (а.с. 44) .

Відповідно до довідки з Управління ведення реєстру територіального громади Житомирської міської ради №10-14/15465 від 14.06.2019 р неповнолітній ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з 14.06.2019 року зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , за місцем реєстрації батька (а.с. 47).

З 18.07.2018 р. ОСОБА_1 перебуває на обліку в Головному управлінні Пенсійного фонду України в Житомирській області та отримує пенсію у зв`язку з втратою годувальника (а.с. 146-162).

Згідно страхового акту від 09739/07/720 від 10.12.2020 р. матері померлої ОСОБА_5 - ОСОБА_9 , за її заявою нараховане страхове відшкодування за завдану моральну шкоду в розмірі 8935,20 грн (а.с. 186-189).

Відповідно до страхового акту № 09134/07/720 від 23.11.2020 р. батьку померлої ОСОБА_5 - ОСОБА_10 , за його заявою нараховане страхове відшкодування за завдану моральну шкоду в розмірі 8935,20 грн (а.с. 190-193).

Зі змісту страхового акту №01473/07/720 від 17.02.2020 р. вбачається, що сину померлої ОСОБА_5 - ОСОБА_4 за його заявою нараховане страхове відшкодування на поховання в розмірі 5779,45 грн. та за заподіяну моральну шкоду в розмірі 8935,20 грн. (а.с.196-199).

ІV. ЗАКОНОДАВСТВО, ЩО ПІДЛЯГАЄ ЗАСТОСУВАННЮ, ОЦІНКА та МОТИВИ СУДУ

Дослідивши письмові матеріали справи, заслухавши пояснення третьої особи, суд дійшов наступного висновку.

За правилами ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Згідно з пунктом 3 частини другої статті 11 ЦК України підставою виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є завдання майнової (матеріальної шкоди) та моральної шкоди іншій особі.

Відповідно до ч. 1 ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Пунктом 1 частини 2 статті 1167 ЦК України передбачено, що моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала, якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки.

Нормами ч. 2 ст. 1168 ЦК України визначено, що моральна шкода, завдана смертю фізичної особи, відшкодовується її чоловікові (дружині), батькам (усиновлювачам), дітям (усиновленим), а також особам, які проживали з нею однією сім`єю.

За правилами ч. 2 ст. 1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Згідно зі ст. 1200 ЦК України у разі смерті потерпілого право на відшкодування шкоди мають непрацездатні особи, які були на його утриманні або мали на день його смерті право на одержання від нього утримання, а також дитина потерпілого, народжена після його смерті.

Матеріалами справи підтверджується, що внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, винним у скоєнні якого був визнаний співвідповідач ОСОБА_3 , загинула ОСОБА_5 , яка перебувала в зареєстрованому шлюбі з позивачем ОСОБА_1 і на її утриманні перебував малолітній ОСОБА_2 .

Отже, у співвідповідача ОСОБА_3 виник обов`язок відшкодувати шкоду, завдану джерелом підвищеної небезпеки, яка передбачена ст.ст. 1168, 1200 ЦК в порядку та в спосіб, який передбачений законом.

Водночас, цивільно-правова відповідальність ОСОБА_3 на момент скоєння дорожньо-транспортної пригоди була застрахована в ПАТ«Страхова группа «ТАС», в тому числі, щодо відшкодування шкоди, заподіяної життю і здоров`юпотерпілому.

Щодо відшкодування шкоди у вигляді страхових виплат з ПАТ «Страхова группа «ТАС»

Згідно зі ст. 979 ЦК України за договором страхування одна сторона (страховик) зобов`язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору.

Відповідно до пункту 3 частини першої статті 988 ЦК України страховик зобов`язаний у разі настання страхового випадку здійснити страхову виплату у строк, встановлений договором.

Спірні правовідносини, окрім відповідних положень ЦК України, регулюються нормами Закону України від 01 липня 2004 року № 1961-IV «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», далі за текстом Закон України № 1961-IV, який є спеціальним законом, що регулює правовідносини у сфері обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів.

За нормами статті 3 Закону України № 1961-IV обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності здійснюється з метою забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та/або майну потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди та захисту майнових інтересів страхувальників.

Згідно статті 6 Закону України № 1961-IVстраховим випадком є дорожньо-транспортна пригода, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю та/або майну потерпілого.

Таким чином, аналіз наведених вище положень законодавства дає суду можливість констатувати, що у випадках, коли деліктні відносини поєднуються з відносинами обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, боржником у деліктному зобов`язанні в межах суми страхового відшкодування виступає страховик завдавача шкоди. Цей страховик, хоч і не завдав шкоди, але є зобов`язаним суб`єктом перед потерпілим замість завдавача шкоди в передбаченому Закону України № 1961-IV порядку. Після такої виплати деліктне зобов`язання припиняється його належним виконанням.

У разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи (пункт 22.1 статті 22 Закону України № 1961-IV).

Право потерпілого на відшкодування заподіяної шкоди, так і кореспондуючий обов`язок страховика (страхової компанії) здійснити його відшкодування виникає на підставі настання страхового випадку -дорожньо-транспортної пригоди.

При цьому зазначений закон встановлює як підстави відшкодування шкоди і відмови страховика у такому відшкодуванні, так і процедури, за якими така шкода відшкодовується.

Пунктом 23.1 статті 23 Закону України № 1961-IV визначено, що шкодою, заподіяною життю та здоров`ю потерпілого внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, є, зокрема, шкода, пов`язана зі смертю потерпілого.

Відповідно до ст. 27.2 Закону України № 1961-IV страховик здійснює відшкодування шкоди, заподіяної смертю потерпілого, на умовах, встановлених статтею 1200 Цивільного кодексу України, кожній особі, яка має право на таке відшкодування, рівними частинами.

Стаття 27.3 Закону України № 1961-IV страховик (у випадках, передбачених підпунктами "г" і "ґ" пункту 41.1 та підпунктом "в" пункту 41.2 статті 41 цього Закону, - МТСБУ) відшкодовує моральну шкоду, заподіяну смертю фізичної особи, її чоловіку (дружині), батькам (усиновлювачам) та дітям (усиновленим). Загальний розмір такого страхового відшкодування (регламентної виплати) цим особам стосовно одного померлого становить 12 мінімальних заробітних плат у місячному розмірі, встановлених законодавством на день настання страхового випадку, і виплачується рівними частинами.

Таким чином, у разі, якщо цивільно-правова відповідальність особи, яка визнана винною у скоєнні дорожньо-транспортної пригоди, внаслідок якої настала смерть потерпілого, була застрахована, потерпілі мають право на отримання від страхової компанії страхових виплат в рахунок відшкодування шкоди, заподіяної смертю потерпілого, на умовах, встановлених статтею 1200 Цивільного кодексу України, та на відшкодування моральної шкоди.

Для отримання страхового відшкодування потерпілий чи інша особа, яка має право на отримання відшкодування, протягом 30 днів з дня подання повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду подає страховику (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону) заяву про страхове відшкодування (пункт 35.1 статті 35 Закону України № 1961-IV).

Згідно з пунктом 36.1 статті 36 Закону України № 1961-IVстраховик, керуючись нормами цього Закону, приймає вмотивоване рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) або про відмову у здійсненні страхового відшкодування (регламентної виплати).

Підпункт 37.1.4 пункту 37.1 статті 37 Закону України № 1961-IV визначає наслідком пропуску потерпілою особою річного строку, якщо шкода заподіяна майну потерпілого, і трирічного строку, якщо шкода заподіяна здоров`ю або життю потерпілого, подання заяви до страховика про страхове відшкодування, право страховика на відмову у виплаті регламентних виплат.

При цьому зазначений у підпункті 37.1.4 пункту 37.1 статті 37 Закону України № 1961-ІV строк є присічним і поновленню не підлягає.

Такий правовий висновок щодо застосування норм права висловлений Великою Палатою Верховного Суду в постановах від 03 жовтня 2018 року у справі № 753/5293/16-ц, від 11 грудня 2019 року у справі № 465/4287/15 та Верховним Судом в постановах від 21 березня 2019 року у справі № 758/16132/16-ц, від 01 липня 2019 року у справі № 513/1275/14-ц, від 05 лютого 2020 року у справі № 748/1893/18 та від 22 квітня 2021 року у справі № 754/5626/19.

В постанові Великої Палати Верховного Суду від 14.12.2021 р. у справі № 147/66/17 суд зробив наступні висновки: "...Аналізуючи норми законодавства стосовно добросовісної поведінки всіх учасників правовідносин (стаття 13 ЦПК України) та принципу повного відшкодування шкоди (стаття 1166 ЦК України), Велика Палата Верховного Суду з огляду на відсутність норми закону, що передбачає припинення в цьому випадку цивільного права на відшкодування, та з урахуванням із загального права особи на захист права в суді (стаття 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод) дійшла висновку, що при добросовісній поведінці потерпілої особи та доведеності, що річний строк пропущено через незалежні від потерпілої особи причини, особа може отримати таке відшкодування, пред`явивши вимогу до страховика (страхової компанії) в судовому порядку протягом строку позовної давності.

Покладання обов`язку з відшкодування шкоди у межах страхового відшкодування на страхувальника, який уклав відповідний договір страхування і сплачує страхові платежі, крім зазначених вище випадків, суперечить меті інституту страхування цивільно-правової відповідальності (стаття 3 Закону України № 1961-IV).

Відтак, аналізуючи зазначене законодавство в сукупності з загальними принципами цивільного права, як то добросовісність поведінки та спрямованість на відновлення порушеного права, слід дійти висновку, що потерпіла особа при відмові страховика (страхової компанії) у виплаті регламентних платежів у зв`язку з пропуском річного строку, має право на пред`явлення вимоги до страховика (страхової компанії) винної у спричиненні шкоди особи про відшкодування шкоди в межах страхової суми протягом строку позовної давності.

У випадку, якщо потерпіла особа звернеться до страховика (страхової компанії) за відшкодуванням шкоди з пропуском встановленого річного строку, однак доведе, що нею здійснено розумних заходів для отримання відшкодування за рахунок страховика, та строк пропущено через незалежні від потерпілої особи причини, вона має право на відшкодування шкоди в межах страхової суми за рахунок страховика (страхової компанії) винної у спричиненні шкоди особи, у тому числі у судовому порядку..." (п.п. 133-136 постанови).

З матеріалів, долучених до позовної заяви ОСОБА_1 , та страхових актів, направлених на вимогу суду ПАТ «Страхова компанія «ТАС», вбачається, що позивач взагалі не звертався до страховика з заявою про виплату належного йому та його неповнолітньому синові ОСОБА_2 страхового відшкодування. В позовній заяві позивач також не посилається на те, що він звертався до страхової компанії за отриманням страхових виплат, але йому було відмовлено.

За наслідками вирішення спору у справі № 147/66/17 Велика Палата Верховного Суду також дійшла наступних висновків:

«…. Велика Палата Верховного Суду звертає увагу на те, що внаслідок заподіяння під час ДТП шкоди виникають цивільні права й обов`язки, пов`язані з її відшкодуванням. Зокрема, потерпілий набуває право отримати відшкодування шкоди, а обов`язок виплатити відповідне відшкодування за Законом №1961-IV виникає у страховика особи, яка застрахувала цивільну відповідальність (у визначених Законом №1961-IV випадках - МТСБУ) та в особи, яка застрахувала цивільну відповідальність, якщо розмір завданої нею шкоди перевищує розмір страхового відшкодування, зокрема на суму франшизи, чи якщо страховик (МТСБУ) за Законом №1961-IV не має обов`язку здійснити страхове відшкодування (регламентну виплату). Тобто внаслідок заподіяння під час ДТП шкоди (настання страхового випадку) винуватець ДТП не звільняється від обов`язку відшкодувати завдану шкоду, але цей обов`язок розподіляється між ним і страховиком (МТСБУ). Тому висновок апеляційного суду про абсолютність права потерпілого на відшкодування шкоди саме за рахунок особи, яка завдала шкоди, є помилковим… (п. 150 постанови).

….Велика Палата Верховного Суду в постановах від 04 липня 2018 року у справі № 755/18006/15-ц (пункт 59), від 03 жовтня 2018 року у справі №760/15471/15-ц неодноразово звертала увагу на те, що у справах про відшкодування матеріальної шкоди, заподіяної страхувальником за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, у межах ліміту страхового відшкодування належним відповідачем буде страховик.

Принцип повного відшкодування шкоди, закріплений у статті 1166 ЦК України, реалізується у відносинах страхування через застосування положень статті 1194 цього Кодексу. Вказана норма передбачає, що особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди за загальним правилом зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

Відповідно, якщо такої різниці немає та шкода покрита в повному обсязі страховою виплатою, в такому випадку в цій справі відсутні підстави для покладення відповідальності на страхувальника.

Разом з тим суди встановили, що позивач з позовом до страховика (страхової компанії) звернувся поза межами річного строку та з відповідною заявою в позасудовому порядку до страховика також не звертався.

Звертаючись до суду, позивач не посилається на те, що незвернення до страховика (страхової компанії) було обумовлене обставинами, які не залежали від його дій, та ним було здійснено розумних, необхідних та достатніх заходів щодо такого відшкодування, а тому з огляду на вищевикладене підстав для задоволення позову немає.

Велика Палата Верховного Суду бере до уваги те, що іншої норми яка б визначала особливості відповідальності осіб, які застрахували свою цивільну відповідальність, у главі 82 ЦК України немає. Тому частка відповідальності особи, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, становить різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням) (п.п. 154-159 постанови)…».

За правилами ч. 4 ст. 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладених в постановах Верховного Суду.

Суд вважає за можливе застосувати до спірних правовідносин правові висновки, викладені в зазначеній вище постанові, оскільки саме в ній Велика Палата Верховного Суду вирішила правову проблему і висловила правову позицію щодо відшкодування шкоди у випадку пропуску потерпілим строку звернення до страхової компанії, який передбачений в підпункті 37.1.4 пункту 37.1 статті 37 Закону України № 1961-ІV, при цьому, який саме строк - річний, передбачений для відшкодування шкоди, завданої майну потерпілому, чи трирічний, якщо шкода завдана здоров`ю, немає визначального значення, оскільки строки встановлені однією тією ж самою нормою і стосуються сфери застосування в аналогічних правовідносинах.

Отже, враховуючи викладене, беручи до уваги, що позивач, маючи зобов`язання та право на звернення за регламентними виплатами до ПАТ «Страхова компанія «ТАС», з такою заявою протягом трирічного строку не звернувся, в позовній заяві не посилався на те, що він не звертався до страхової компанії з незалежних від нього причин, хоча вживав всі необхідні та можливі для цього заходи, суд приходить до висновку про відмову в задоволенні позовних вимог, заявлених позивачем до ПАТ «Страхова компанія «ТАС».

Щодо заявлених позовних вимог про відшкодування шкоди в порядку ст. 1200 ЦК України з ОСОБА_3 .

Звертаючись з позовом, позивач просив суд на підставі ст. 1200 ЦК України стягнути з ОСОБА_3 шкоду, завдану смертю ОСОБА_5 , у вигляді щомісячних платежів на утримання неповнолітнього сина ОСОБА_2 до досягнення ним повноліття, які перевищують розмір одноразової страхової виплати в сумі 200000,00 грн, за період, починаючи фактично з 01.03.2023 року. При цьому з 01.04.2023 року просив визначити розмір щомісячного платежу на рівні Ѕ частини мінімальної заробітної плати, посилаючись на норми ст. 1208 ЦК України.

Відповідно до положень ч.1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

З огляду на те, що заявлені позивачем до ОСОБА_3 вимоги перевищують розмір страхового відшкодування, на виплату якого мав би право ОСОБА_2 , в інтересах якого діє батько ОСОБА_8 , суд вважає, що позовні вимоги в цій частині підлягають задоволенню, з ОСОБА_3 на підставі ст. ст. 1166, 1200, 1194 ЦК Україні підлягають стягненню виплати у вигляді щомісячних платежів, які перевищують розмір страхового відшкодування.

За правилами п. 1 абзц. 2 ч. 1 ст. 1200 ЦК України шкода, завдана смертю потерпілого, відшкодовується дитині - до досягнення нею вісімнадцяти років (учню, студенту - до закінчення навчання, але не більш як до досягнення ним двадцяти трьох років).

Згідно з ч. 2 ст. 1200 ЦК України особам, визначеним у пунктах 1-5 частини першої цієї статті, шкода відшкодовується у розмірі середньомісячного заробітку (доходу) потерпілого з вирахуванням частки, яка припадала на нього самого та працездатних осіб, які перебували на його утриманні, але не мають права на відшкодування шкоди. До складу доходів потерпілого також включаються пенсія, суми, що належали йому за договором довічного утримання (догляду), та інші аналогічні виплати, які він одержував.

Зі змісту абз. 2 ч. 4 ст. 1200 ЦК України розмір відшкодування може бути збільшений законом.

Відповідно до ч. 2 ст. 1208 ЦК України за заявою потерпілого у разі збільшення розміру мінімальної заробітної плати розмір відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю, підлягає відповідному збільшенню на підставі рішення суду.

Таким чином, за вирахуванням частки, яка припадала на потерпілу ОСОБА_5 , відсутністю в матеріалах справи відомостей про працездатних осіб, які перебували на її утриманні, розмір частки на утримання неповнолітнього ОСОБА_2 становить Ѕ від розміру середньомісячного заробітку (доходу) потерпілої.

Згідно довідки про доходи від 06.03.2018 року, виданої ТОВ «Трейд Медіон», ОСОБА_5 працювала у вказаному товаристві на посаді продавця-консультанта, загальна сума доходу за період з 01.09.2017 р. по 31.01.2018 р. становить 17807,55 грн, що в середньому становить 3561, 51 грн місяць (а.с.18).

Беручи до уваги те, що розмір мінімальної заробітної плати на день ухвалення рішення становить 6700,00 грн, що значно перевищує розмір середньомісячного заробітку потерпілої ОСОБА_5 , який вона отримувала на момент смерті, суд вважає за можливе на підставі ч. 2 ст. 1208 ЦК України визначити розмір щомісячних платежів, які підлягають стягненню з відповідача ОСОБА_3 , на рівні Ѕ від мінімальної заробітної плати, встановленої законом.

Отже, враховуючи викладене, беручи до уваги межі заявлених позивачем позовних вимог, суд вважає, що підлягає задоволенню вимога позивача про стягнення з ОСОБА_3 шкоди у вигляді щомісячних платежів, які перевищують розмір страхової виплати та її недостатності для повного відшкодування шкоди, а саме - 2444,00 грн за період з 01.03.2023 по 31.03.2023 року, що становить залишок виплат, які не покриваються страховим відшкодуванням в межах страхового ліміту в сумі 200000,00 грн на одного потерпілого, а починаючи з 01.04.2023 року стягувати з ОСОБА_3 на користь неповнолітнього ОСОБА_2 щомісячні платежі в розмірі 1/2 мінімальної заробітної плати до досягнення ним повноліття.

Щодо стягнення моральної шкоди зі співвідповідача ОСОБА_3 .

За приписами ч. 1 ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.

Тобто, підставою для відшкодування шкоди є не просто неправомірність дій, а неправомірність, яка призвела до порушення гарантованих особі прав, які підлягають захисту.

Моральна шкода полягає, зокрема, у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів (п.п. 2 ч. 2 ст. 23 ЦК України).

Згідно з ч.ч. 3, 4 ст. 23 ЦК України якщо інше не встановлено законом, моральна шкода відшкодовується грошовими коштами, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування.

На підставі ст.ст. 1167, 1168 ЦК України підлягає відшкодуванню моральна шкода, заподіяна смертю потерпілого внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки, зокрема, шкода відшкодовується чоловікові, дітям тощо.

В Постанові Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» №4 від 31.03.1995 року містяться наступні роз`яснення: "...Під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній або юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.

Позивачем має бути зазначено, в чому полягає моральна шкода, якими неправомірними діями чи бездіяльністю її завдано позивачеві, з яких міркувань він виходив, визначаючи розмір шкоди, та якими доказами це підтверджується.

Відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.

Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає в межах заявлених вимог залежно від характеру та обсягу заподіяних позивачеві моральних і фізичних страждань, з урахуванням в кожному конкретному випадку вини відповідача та інших обставин. Зокрема, враховується характер та обсяг моральних страждань, яких зазнав позивач внаслідок протиправних дій відповідача, час і зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану..." (п.п. 3, 4, 5, 9).

Дослідивши письмові матеріали, встановивши фактичні обставини, суд дійшов висновку про відсутність правових підстав для стягнення на користь безпосередньо позивача ОСОБА_1 моральної шкоди з огляду на наступне.

Вимоги позивача про відшкодування моральної шкоди є необґрунтованими та не підлягають задоволенню судом, оскільки факт завдання позивачу моральної шкоди не знайшов свого підтвердження в ході розгляду справи, позивачем не надано будь-яких доказів з огляду на положення ст.ст. 76-81 ЦПК України в обґрунтування викладеного в позові, як і відсутнє будь-яке обгрунтування розміру моральної шкоди в сумі 477662,00 грн.

В судовому засіданні ОСОБА_4 , який є сином померлої ОСОБА_5 від попереднього шлюбу, пояснив, що протягом останніх шести місяців перед смертю матері ОСОБА_1 не проживав разом з нею та неповнолітнім сином ОСОБА_2 . Вказував, що позивач вів аморальний спосіб життя, вживав алкогольні напої, протягом тривалого часу ніде не працював, застосовував домашнє насильство як до ОСОБА_5 , в тому числі в присутності неповнолітнього сина ОСОБА_2 , так і безпосередньо до нього.

Зі змісту постанов Богунського районного суду м. Житомира від 21.02.2017 р. та від 25.07.2018 року вбачається, що ОСОБА_1 двічі притягувався до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 173-2 КУпАП, а саме - вчинення домашнього насильства до ОСОБА_4 , ОСОБА_5 та неповнолітнього сина ОСОБА_2 (а.с. 170-171).

Суд вважає, що знайшли своє підтвердження на підставі матеріалів справи пояснення ОСОБА_4 , що позивач ОСОБА_1 не брав участі ні в організації поховання ОСОБА_5 , поминальних обрядів, оскільки саме на користь ОСОБА_4 страховою компанією були сплачені відповідні страхові виплати. ОСОБА_4 в судовому засіданні посилався і на те, що ОСОБА_1 жодного разу не відвідав могилу матері.

Також ОСОБА_12 надавав пояснення, що саме він весь час спілкувався в винуватцем дорожньо-транспортної пригоди, який розкаювався у вчиненому, розумів, що він накоїв, саме ОСОБА_12 відповідач ОСОБА_3 передавав в рахунок компенсації грошові кошти на загальну суму 80000,00 грн. З вироку Богунського районного суду м. Житомира вбачається, що ОСОБА_4 брав участь в судовому розгляді справи, при цьому ОСОБА_1 безпосередньо участі не брав, що свідчить про його незацікавленість в результатах розгляду.

Також суд звертає увагу, що в даному судовому провадженні, незважаючи на значний обсяг заявлених вимог, позивач жодного разу в судове засідання не з`явився і участі в розгляді справи не брав, що на переконання суду також певною мірою вказує на значення даної справи для позивача.

Матеріалами справи також підтверджується, що позивач протягом тривалого часу не працює, останній запис в трудовій книжкі зроблений у 2012 році, основним джерелом його доходу є соціальні виплати, які він отримує від держави (а.с. 19-20, 123-129, 143-162).

При цьому суд звертає увагу, що позивач ОСОБА_1 є особою достатньо молодого віку, відомості про те, що він є непрацездатним з об`єктивним причин, в матеріалах справи відсутні, на його утриманні перебуває неповнолітня дитина, докази про те, що дитина потребує постійного стороннього догляду, у зв`язку з чим позивач позбавлений можливості працювати і забезпечувати належний рівень матеріального забезпечення дитини, також відсутні, а відтак у суду існують достатньо обгрунтовані підстави вважати, що позивач не працює з незрозумілих причин.

На підставі фактично встановлених обставин справи, суд вважає, що позивачем не доведено завдання йому моральних страждань, в чому саме вони проявились, що могло б бути підставою для стягнення відповідного морального відшкодування.

Суд вважає, що за встановлених обставин сам по собі факт перебування позивача в зареєстрованому шлюбі з загиблою ОСОБА_5 не є достатньою підставою для стягнення на його користь морального відшкодування.

В постанові Великої Палати Верховного Суду від 15.12.2020 у справі №752/17832/14-ц висловлено, що відшкодування моральної шкоди не повинно призводити до безпідставного збагачення.

З урахуванням викладеного, суд відмовляє в задоволенні позовної вимоги про стягнення моральної шкоди на користь безпосередньо ОСОБА_1 .

Щодо стягнення моральної шкоди на користь неповнолітнього ОСОБА_2 .

Суд беззаперечно вважає, що смертю матері неповнолітньому ОСОБА_2 завдано негативні емоції, занепокоєння, переживання, стрес, психологічні страждання сина, який втратив матір, безумовно є значними чи навіть безмежними, і навряд чи можуть бути усунені чи пом`якшені шляхом виплати будь-якої суми грошових коштів.

Виходячи із засад розумності, справедливості та співмірності, суд визначає розмір морального відшкодування в сумі 100 000, 00 грн, який суд визнає необхідним і достатнім, здатним компенсувати понесені хлопчиком психо-емоційні втрати немайнового характеру.

При цьому суд враховує поведінку заподіювача шкоди, який на стадії судового розгляду кримінального провадження свою вину усвідомлював, щиро розкаявся, допомагав потерпілому ОСОБА_12 , якому добровільно сплатив грошові кошти в розмірі 80000,00 грн в рахунок компенсації завданих збитків. Також суд враховує, що відповідно до даного рішення на ОСОБА_3 буде покладено обов`язок здійснювати щомісячні платежі на користь ОСОБА_2 , на користь страхової компанії з нього стягнуті грошові кошти в розмірі 43714,65 грн, що підтверджується змістом заочного рішення Богунського районного суду м. Житомира від 01.12.2021 року (а.с. 172), що вказує на те, що співвідповідач має значні грошові зобов`язання.

Суд вважає, що розмір присудженого до стягнення морального відшкодування не повинен бути надмірним і таким, що взагалі унеможливить виконання судового рішення.

Таким чином, виходячи із встановлених фактичних обставин справи і вимог чинного законодавства, дослідивши і проаналізувавши зібрані у справі докази в їх сукупності, суд дійшов висновку про часткове задоволення позовних вимог, та про стягнення з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 шкоду у вигляді щомісячних платежів, починаючи з 01.03.2023р. по 31.03.2023 р. в сумі 2444,00 грн., а з 01.04.2023 р. по 22.12.2029 р. стягувати щомісячні платежі в розмірі 1/2 частини мінімальної заробітної плати, а також про стягнення на користь ОСОБА_2 моральної шкоди в розмірі 100 000, 00 грн.

В задоволенні позовних вимог до ПАТ «Страхова компанія «ТАС» про стягнення страхових виплат в межах страхового ліміту, а також в задоволенні вимог про стягнення з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 моральної шкоди, суд відмовляє за безпідставністю.

V. РОЗПОДІЛ СУДОВИХ ВИТРАТ

Відповідно до положень ст. 141 ЦПК України пропорційно до розміру задоволених позовних вимог суд стягує з відповідача ОСОБА_3 на користь держави, оскільки позивач звільнений від сплати судового збору при зверненні до суду, судовий збір, який обрахований відповідно до положень п.п. 1, 4, 10 ч. 1 ст. 176 ЦПК України і складається із загальної суми позовних вимог - моральна шкода в розмірі 100000,00 грн, та сукупністю строкових платежів за три роки в розмірі 119694,00 грн (3350,00 грн (1/2 мінімальної заробітної плати, яка на день ухвалення рішення становить 6700,00) х 35 місяців (починаючи з 01.04.2023 року), що дорівнює 117250 грн + 2444,00 грн (виплата за березень 2023 року)), що разом становить 219694, 00 грн, один відсоток від якої дорівнює 2196,94 грн.

Керуючись ст.ст. 12-13, 141, 211, 258, 259, 263-265, 268, 273, 354 ЦПК України, суд,-

УХВАЛИВ:

Позов задоволити частково.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 , в інтересах якого діє законний представник ОСОБА_1 , у зв`язку з недостатністю суми страхового відшкодування, різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою, шкоду у вигляді щомісячних платежів з 01.03.2023 р. по 31.03.2023 р. в сумі 2444,00 грн (що становить залишок щомісячного платежу, який не покривається страховим відшкодуванням в межах страхового ліміту в сумі 200000,00 грн на одного потерпілого, як одноразової страхової виплати, яка підлягала б сплаті страховою компанією), а з 01.04.2023 року стягувати щомісячні платежі в розмірі 1/2 частини мінімальної заробітної плати, встановленої законом, до досягнення ОСОБА_2 повноліття - до ІНФОРМАЦІЯ_3 , а також стягнути в рахунок компенсації моральної шкоди 100000,00 (сто тисяч) гривень.

В задоволенні позовних вимог про стягнення страхового відшкодування у вигляді одноразової виплати на користь ОСОБА_2 та моральної шкоди, як страхової виплати, на користь ОСОБА_1 з ПАТ «Страхова компанія «ТАС», а також в задоволенні позовних вимог про стягнення моральної шкоди з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 - відмовити.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь держави судовий збір в розмірі 2196,94 грн.

Рішення може бути оскаржене до Житомирського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його складення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 , РНОКПП: НОМЕР_4 .

Відповідачі: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , зареєстроване місце проживання АДРЕСА_2 , місце проживання: АДРЕСА_3 , РНОКПП НОМЕР_5 .

Приватне акціонерне товариство «Страхова группа «ТАС», місцезнаходження: м. Київ, пр-т Перемоги, 65, ідентифікаційний номер юридичної особи: 30115243.

Третя особа: ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , місце проживання: АДРЕСА_4 , РНОКПП: НОМЕР_6 .

Повний текст рішення складено 21.11.2022 року.

Суддя О.В. Стрілецька