ЧЕРНІВЕЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
У Х В А Л А

23 лютого 2022 року м. Чернівці

справа № 725/6156/15

провадження 22-ц/822/31/22

Чернівецький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого Перепелюк І. Б.

суддів: Височанської Н.К., Лисака І.Н.

секретар Скрипка С.В.

розглянувши апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Першотравневого районного суду м.Чернівців від 28 січня 2016 року в цивільній справу за позовом ОСОБА_2 до Публічного акціонерного товариства «Детальта Банк», треті особи : приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Паракуда Ірина Вікторівна, Першотравневий відділ державної виконавчої служби Чернівецького міського управління юстиції про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню

встановив:

Короткий зміст позовних вимог

В листопаді 2015 року ОСОБА_2 звернулася в Першотравневий районний суд м.Чернівців з позовом до ПАТ «Дельта Банк», треті особи на стороні відповідача: приватний нотаріус Київського міського нотаріального округ Паракуда І.В. та Першотравневий відділ ДВС Чернівецького міського управління юстиції, про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню.

Посилалась на відсутність прав у ПАТ «Дельта Банк» на звернення стягнення на предмет іпотеки та порушення нотаріусом вимог законодавства, що регулює порядок вчинення виконавчого напису, що виразилось у включенні до безспірної заборгованості за кредитним договором сум поза межами трьохрічного строку позовної давності.

Зазначала, що 05.09.2008 року між ТзОВ «Український промисловий банк» та ОСОБА_1 був укладений кредитний договір №1826-002/ФКВ-08, відповідно до якого, банк надав позичальнику кредит у розмірі 120000 доларів США зі сплатою процентів у розмірі 15,1% річних. З метою забезпечення вказаного зобовязання між ТзОВ «Український промисловий банк» та ОСОБА_2 укладено договір іпотеки №1826-002/Zфквіп-08, за умовами якого іпотекодавець передав в іпотеку банку нерухоме майно, а саме житловий будинок з належними до нього надвірними спорудами та земельну ділянку площею 0,1 га на якій розміщений вказаний будинок, кадастровий номер :36:002:0152 за адресою АДРЕСА_1 .

26.09.2013 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Паракуда І.В. було вчинено виконавчий напис №2531, відповідно до якого запропоновано звернути стягнення на вказане вище майно, яке є предметом іпотеки, в рахунок погашення заборгованості перед ПАТ «Дельта Банк» за кредитним договором в сумі 116353 доларів США, що еквівалентно 930009 грн. 53 коп.; заборгованості по відсотках 61854 доларів США, що еквівалентно 494406 грн 29 коп., а також плата за вчинення виконавчого напису 2500 грн. На підставі вказаного виконавчого напису Першотравневим ВДВС Чернівецького МУЮ відкрито виконавче провадження.

Вважає, що вказаний виконавчий напис слід визнати таким, що не підлягає виконанню оскільки виконавчий напис вчинено нотаріусом за відсутності безспірності стосовно заборгованості за кредитним договором, відсутності у відповідача пріоритету на задоволення вимог за рахунок предмету іпотеки через відсутність державної реєстрації відомостей про відступлення на користь ПАТ «Дельта Банк» прав за договором іпотеки, порушення строків для вчинення виконавчого напису, вважаючи, що стягнення здійснюється за період з 01 липня 2010 року по 23 липня 2013 року.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Першотравневого районного суду м.Чернівців від 28 січня 2016 року в задоволенні позову ОСОБА_2 до ПАТ « Дельта Банк», треті особи приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Паракуда І.В., Першотравневий ВДВС Чернівецького МУЮ про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню відмовлено.

Короткий зміст та узагальнені доводи апеляційної скарги

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить рішення Першотравневого районного суду м.Чернівців від 28 січня 2016 року в скасувати, і постановити нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити у повному обсязі.

ОСОБА_1 вважає, що рішення ухвалене з порушенням норм процесуального права, з неповним з`ясуванням обставин справи, які мають значення для справи.

Оскільки розгляд справи відбувся без участі боржника ОСОБА_1 то це призвело не тільки до порушення прав позивачки, але й безпосередньо боржника ОСОБА_1 .

В першу чергу ОСОБА_1 як боржник, жодних досудових вимог не отримував. Не залучення до участі у справі боржника ОСОБА_1 призвело до того, що фактично відбулось подвійне стягнення.

Позивач зазначала в позові, що виконавчий напис вчинено нотаріусом за відсутності безспірності стосовно заборгованості за кредитним договором, проте суд на ці доводи уваги не звернув.

Отже вирішуючи спір суд повинен перевірити доводи боржника у повному обсязі й установити та зазначити в рішенні, чи справді на момент вчинення нотаріусом виконавчого напису боржник мав безспірну заборгованість перед стягувачем, тобто чи існувала заборгованість саме такого розміру, як зазначено у виконавчому написі, та чи не було невирішених по суті спорів щодо заборгованості або її розміру станом на час вчинення нотаріусом виконавчого напису.

Також, апелянт не погоджується з доводами суду, що спірний виконавчий напис нотаріусом вчинено 26.09.2013 року, тобто значно раніше до звернення трирічного строку для виникнення права вимоги.

Обставини справи встановлені судом

Судом встановлено, що 05.09.2008 року між ТзОВ «Український промисловий банк» та ОСОБА_1 був укладений кредитний договір №1826-002/ФКВ-08, відповідно до якого банк надав позичальнику кредит у розмірі 120000 доларів США строком на 36 місяців з процентною ставкою 15, 1% річних. Дата повернення кредиту 04 вересня 2011 року.

З метою забезпечення вказаного зобовязання між ТзОВ «Український промисловий банк» та ОСОБА_2 було укладено іпотечний договір №1826-002/Zфквіп-08 за умовами якого іпотекодавець передав в іпотеку банку нерухоме майно, а саме житловий будинок з належними до нього надвірними спорудами та земельну ділянку площею 0,1 га, на якій розміщений вказаний будинок, кадастровий номер :36:002:0152 за адресою АДРЕСА_1 ( що відповідно до примітки нотаріуса Київського міського нотаріального округу Паракуда І.В., за даними Державного реєстру речових прав на нерухоме майно у Державному реєстрі іпотек 05.09.2008 року приватним нотаріусом Чернівецького міського нотаріального округу Козловою Н.В. зареєстровано іпотеку (відповідно до вказаного вище іпотечного договору), іпотекодержатель ТзОВ «Український промисловий банк».

Рішенням Першотравневого районного суду м.Чернівців від 28 січня 2016 року в задоволенні позову ОСОБА_2 до ПАТ « Дельта Банк», треті особи приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Паракуда І.В., Першотравневий ВДВС Чернівецького МУЮ про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню відмовлено.

Ухвалою Апеляційного суду м.Чернівців від 17 березня 2016 року апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилено. Рішення Першотравневого районного суду м.Чернівців від 28 січня 2016 року залишено без змін.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 26 квітня 2017 року ухвалу Апеляційного суду м.Чернівців від 17 березня 2016 року та рішення Першотравневого районного суду м.Чернівців від 28 січня 2016 року залишено без змін.

Мотиви, з яких виходив апеляційний суд та застосовані норми права

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційне провадження слід закрити з наступних підстав.

Відповідно до частини 1 статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до ч.1 ст.16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Реалізація права особи на судовий захист здійснюється, зокрема, шляхом оскарження судових рішень у судах апеляційної інстанції, оскільки перегляд таких рішень в апеляційному порядку гарантує відновлення порушених прав і охоронюваних законом інтересів особи. За правовим висновком, сформульованим Конституційним Судом України, правосуддя за своєю суттю визнається таким лише за умови, що воно відповідає вимогам справедливості і забезпечує ефективне поновлення в правах (абзац 10 пункту 9 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 30 січня 2003 року № 3-рп/2003). Отже, право на апеляційне оскарження судових рішень у контексті положень частин 1, 2 статті 55, пункту 8 частини 3 статті 129 Конституції України є складовою права кожної особи на звернення до суду.

Частиною 1 ст.352 ЦПК України визначено, що учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково.

В силу ч.3 цієї статті після відкриття апеляційного провадження за апеляційною скаргою особи, яка не брала участі у справі, але суд вирішив питання про її права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, така особа користується процесуальними правами і несе процесуальні обов`язки учасника справи.

Отже, вказана стаття визначає коло осіб, які наділені процесуальним правом на апеляційне оскарження судового рішення, які поділяються на дві групи - учасники справи, а також особи, які участі у справі не брали, але судове рішення стосується їх прав, інтересів та (або) обов`язків. При цьому, на відміну від оскарження судового рішення учасником справи, не залучена до участі у справі особа повинна довести наявність у неї правового зв`язку зі сторонами спору або безпосередньо судовим рішенням через обґрунтування наявності трьох критеріїв: вирішення судом питання про її (1) право, (2) інтерес, (3) обов`язок і такий зв`язок має бути очевидним та безумовним, а не ймовірним.

За таких обставин, судове рішення, оскаржуване не залученою особою, повинно безпосередньо стосуватися прав, інтересів та обов`язків цієї особи, тобто судом має бути розглянуто й вирішено спір про право у правовідносинах, учасником яких на момент розгляду справи та прийняття рішення судом першої інстанції є скаржник, або міститься судження про права та обов`язки цієї особи у відповідних правовідносинах. Рішення є таким, що прийняте про права та обов`язки особи, яка не була залучена до участі у справі, якщо в мотивувальній частині рішення містяться висновки суду про права та обов`язки цієї особи, або у резолютивній частині рішення суд прямо вказав про права та обов`язки таких осіб. В такому випадку рішення порушує не лише матеріальні права осіб, не залучених до участі у справі, а й їх процесуальні права, що витікають із сформульованого в пункті 1 статті 6 Європейської конвенції про захист прав людини і основних свобод положення про право кожного на справедливий судовий розгляд при визначенні його цивільних прав і обов`язків. Будь-який інший правовий зв`язок між скаржником і сторонами спору не може братися до уваги.

Після прийняття апеляційної скарги особи, яка не брала участі у справі, суд апеляційної інстанції з`ясовує, чи прийнято оскаржуване судове рішення безпосередньо про права, інтереси та (або) обов`язки скаржника і які конкретно.

Системний аналіз наведених процесуальних норм свідчить про те, що суд апеляційної інстанції лише в межах відкритого апеляційного провадження має процесуальну можливість зробити висновок щодо вирішення чи не вирішення судом першої інстанції питань про права та інтереси особи, яка не брала участі в розгляді справи судом першої інстанції.

Як роз`яснено Пленумом Верховного Суду України у пункті 8 постанови від 24 жовтня 2008 року № 12 «Про судову практику розгляду цивільних справ в апеляційному порядку», при поданні апеляційної скарги особою, яка не має передбаченого статтею 292 ЦПК України 2004 року права на апеляційне оскарження, у тому числі особою, яка не брала участі у справі, про права та обов`язки якої суд першої інстанції питання не вирішував, подання скарги на ухвалу суду, що не підлягає апеляційному оскарженню, суддя-доповідач відповідно до цієї норми та частини третьої статті 297 ЦПК України 2004 року постановляє ухвалу про відмову в прийнятті апеляційної скарги. Якщо зазначені обставини будуть встановлені після прийняття апеляційної скарги до розгляду, апеляційний суд постановляє ухвалу про закриття апеляційного провадження у справі за такою скаргою.

Європейський суд з прав людини зазначив, що одним із фундаментальних аспектів верховенства права є принцип юридичної визначеності, який передбачає повагу до принципу res judicata - принципу остаточності рішень суду. Цей принцип наголошує, що жодна зі сторін не має права вимагати перегляду остаточного та обов`язкового рішення суду просто тому, що вона має на меті добитися нового слухання справи та нового її вирішення. Повноваження вищих судових органів стосовно перегляду мають реалізовуватись для виправлення судових помилок та недоліків судочинства, але не для здійснення нового судового розгляду. Перегляд не повинен фактично підміняти собою апеляцію, а сама можливість існування двох точок зору на один предмет не є підставою для нового розгляду. Винятки із цього принципу можуть мати місце лише за наявності підстав, обумовлених обставинами важливого та вимушеного характеру (PONOMARYOV v. UKRAINE, № 3236/03, § 40, ЄСПЛ, 03 квітня 2008 року).

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 зазначає, що оскаржуваним рішенням суду порушені його права.

Встановлено, що 5 вересня 2008 року між ТОВ «Український промисловий банк» та ОСОБА_1 був укладений кредитний договір, відповідно до якого банк надав позичальнику кредит у розмірі 120000 доларів США строком на 36 місяців з процентною ставкою 15,1% річних. Дата повернення кредиту 4 вересня 2011 року.

З метою забезпечення вказаного зобов`язання між ТОВ «Український промисловий банк» та ОСОБА_2 укладено іпотечний договір, за умовами якого іпотекодавець передав в іпотеку банку нерухоме майно, а саме - житловий будинок з належними до нього надвірними спорудами та земельну ділянку площею 0,1 га, на якій розміщений вказаний будинок, за адресою: АДРЕСА_1 .

Відповідно до п.п. 4.1, 4.3 вказаного іпотечного договору, у зв`язку з порушенням або невиконанням позичальником своїх зобов`язань за кредитним договором, іпотекодержатель набуває права на звернення стягнення на предмет іпотеки зокрема шляхом вчинення виконавчого напису нотаріуса.

Згідно акту приймання-передачі кредитних договорів, договорів застави (іпотеки), поруки, кредитних справ, на підставі договору про передачу активів та кредитних зобов`язань ТОВ «Укрпромбанк» на користь ПАТ «Дельта Банк» від 30 червня 2010 року, право вимоги за кредитним договором від 5 вересня 2008 року, укладеного між ТОВ «Український промисловий банк» та ОСОБА_1 перейшло до ПАТ «Дельта Банк».

Згідно пунктів 1.7, 4.1-4.3 договору про передачу Активів та Кредитних зобов`язань Укрпромбанку на користь Дельта Банку від 30 червня 2010 року та акту приймання-передачі до нього, до Дельта Банку як нового кредитора перейшло право вимоги за кредитними та забезпечувальними договорами, іпотеки тощо, що існували у попереднього кредитора ( ОСОБА_3 ) на момент переходу цих прав, що не суперечило п.1 ч.І ст.512, ст.513-514, 516 ЦК України.

Станом на 23 липня 2013 року позичальником взяті на себе зобов`язання по кредитному договору не виконані.

Відповідно до кредитного договору - строком повернення кредиту була визначена дата 4 вересня 2011 року. В матеріалах справи наявні досудові вимоги, адресовані як ОСОБА_2 , так і ОСОБА_1 , датовані 21 серпня 2013 року із зазначенням суми простроченої заборгованості і попередженням про вчинення виконавчого напису нотаріуса в разі незадоволення претензії банку.

Приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Паракудою І.В. за заявою АТ «Дельта Банк» 26 вересня 2013 року вчинено виконавчий напис, яким запропоновано звернути стягнення на предмет іпотеки за іпотечним договором від 5 вересня 2008 року, зареєстрований в реєстрі №2531, в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором в сумі 116353 доларів США, що еквівалентно 930009,53 грн; заборгованості по відсотках - 61854 долара США, що еквівалентно 494406,29 грн, а також плата за вчинення виконавчого напису - 2500 грн.

Так, з матеріалів справи вбачається, що у даній справі спір виник між ОСОБА_2 та ПАТ «Детальта Банк» з приводу виконавчого напису про звернення стягнення на предмет іпотеки.

Правовідносини з іпотеки врегульовані як у ЦК України так і у Законі України «Про іпотеку».

Суд може одночасно звернути стягнення на предмет іпотеки та стягнути суму заборгованості за основним зобов`язанням у разі, коли особа позичальника є відмінною від особи іпотекодавця з урахуванням положень статті 11 Закону № 898-ІV, якщо одночасно заявлені вимоги про стягнення заборгованості з позичальника з вимогами про стягнення заборгованості шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки, належні іпотекодавцю, який не є позичальником.

Відповідно до Закону № 898-IV іпотека - це вид забезпечення виконання зобов`язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов`язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому цим Законом.

Безпосередньо Законом № 898-IV визначено, що іпотека має похідний характер від основного зобов`язання і є дійсною до припинення основного зобов`язання або до закінчення строку дії іпотечного договору, а отже, іпотека не може існувати самостійно без основного зобов`язання.

Суб`єктами іпотечних правовідносин Закон №898-IV визначає іпотекодавця та іпотекодержателя.

Майновий поручитель - особа, яка передає в іпотеку нерухоме майно для забезпечення виконання зобов`язання іншої особи - боржника.

Жодним із названих нормативних актів не передбачено солідарну відповідальність боржника за кредитним договором та іпотекодавця.

Отже, можна зробити висновок, що боржник за основним зобов`язанням та майновий поручитель - іпотекодавець не є солідарними боржниками, оскільки солідарна відповідальність настає лише у випадках, прямо передбачених законом або договором (стаття 541 ЦК України).

Законом № 898-IV солідарної відповідальності боржника за основним зобов`язанням та майнового поручителя в разі порушення боржником зобов`язання не передбачено. Крім того, у цьому Законі в частині першій статті 11 визначено, що майновий поручитель несе відповідальність перед іпотекодержателем за невиконання боржником основного зобов`язання виключно в межах вартості предмета іпотеки.

Тобто обсяг відповідальності майнового поручителя обмежений вартістю майна, переданого ним в іпотеку, у зв`язку із чим збільшення обсягу відповідальності майнового поручителя неможливе.

ОСОБА_1 не є іпотекодавцем, не несе солідарної відповідальності перед іпотекодаржателем при зверненні стягнення на предмет іпотеки.

Крім того, оскаржуване рішення не містить висновків суду щодо прав та обов`язків ОСОБА_1 , а тому його права та інтереси цим рішенням не порушені.

Відповідно до п.3 ч. 1 ст. 362 ЦПК України, суд апеляційної інстанції закриває апеляційне провадження, якщо після відкриття апеляційного провадження за апеляційною скаргою, поданою особою з підстав вирішення судом питання про її права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, встановлено, що судовим рішенням питання про права, свободи, інтереси та (або) обов`язки такої особи не вирішувалося.

Отже, установивши відсутність порушення прав чи законних інтересів ОСОБА_1 , апеляційний суд приходить до висновку, що рішенням Першотравневого районного суду м.Чернівців від 28 січня 2016 року у цій справі не вирішено питання про його права, інтереси та/або обов`язки і вважає, що апеляційне провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_1 підлягає закриттю на підставі пункту 3 частини першої статті 362 ЦПК України.

Керуючись ст.ст.362, 368, 374, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд

ухвалив :

Апеляційне провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Першотравневого районного суду м.Чернівців від 28 січня 2016 року в цивільній справу за позовом ОСОБА_2 до Публічного акціонерного товариства «Детальта Банк», треті особи : приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Паракуда Ірина Вікторівна та Першотравневий відділ державної виконавчої служби Чернівецького міського управління юстиції, про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, закрити.

Ухвала набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Головуючий І.Б. Перепелюк

Судді: Н.К. Височанська

І.Н. Лисак