ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 грудня 2022 року

м. Черкаси

Справа № 707/1259/22
Провадження № 22-ц/821/1637/22
Категорія: 310000000

Черкаський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючої: Карпенко О.В.

суддів: Бородійчука В.Г., Василенко Л.І.

за участю секретаря: Мунтян К.С.

учасники справи:

позивач: ОСОБА_1

відповідач: ОСОБА_2

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Черкаського районного суду Черкаської області від 20 жовтня 2022 року (ухваленого в приміщенні Черкаського районного суду Черкаської області під головуванням судді Тептюка Є.П.) у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів,-

в с т а н о в и в :

Короткий зміст позовних вимог

22 червня 2022 року ОСОБА_1 звернулася до Черкаського районного суду Черкаської області із позовом до ОСОБА_2 про стягнення пені за несвоєчасну сплату аліментів, посилаючись в обгрунтування заявленого позову на те, що рішенням Черкаського районного суду від 29 вересня 2021 року з відповідача по справі на користь позивача було стягнуто аліменти на утримання сина в розмірі ј частини з усіх видів заробітку (доходу), але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з 05.08.2021 року і до досягнення ним повноліття, яке допущено до негайного виконання в межах суми платежу за 1 місяць.

Позивачка вказує, що на виконання рішення суду про стягнення з відповідача на її користь аліментів в межах суми платежу за 1 місяць судом видано виконавчий документ № 707/1880/21, який пред`явлено стягувачем до примусового виконання до Черкаського відділу ДВС у Черкаському районі, у зв`язку з невиконанням боржником в добровільному порядку в цій частині рішення суду.

25 листопада 2021 року старшим державним виконавцем відкрито ВП №67569728 за заявою стягувача щодо стягнення аліментів. Станом на 25 листопада 2021 року заборгованість відповідача зі сплати аліментів в межах платежу за один місяць становить 3195,39 грн.

Після набрання рішенням суду законної сили, зазначає ОСОБА_1 , Черкаським районним судом Черкаської області було видано виконавчий лист щодо стягнення з відповідача аліментів, який стягувачем пред`явлений для примусового виконання, у зв`язку з невиконанням боржником рішення суду в добровільному порядку та 10 грудня 2021 року старшим державним виконавцем відкрито ВП №67832617 щодо стягнення з відповідача аліментів. Станом на 01 грудня 2021 року державним виконавцем встановлено заборгованість боржника зі сплати щомісячних аліментних платежів у розмірі 11920,64 грн.

28 січня 2022 року старшим державним виконавцем було винесено постанову про об`єднання ВП №67569728 та №67832617 у зведене ВП за №68413340.

ОСОБА_1 вказує, що станом на 01 червня 2022 року боржник повинен був сплатити 37839,46 грн., натомість сплатив 21873,35 грн., при цьому, як стверджує позивачка, відповідач має дохід, оскільки з 07 жовтня 2020 року отримує пенсію по інвалідності, крім того останньому було нараховано матеріальне забезпечення з 30 жовтня 2020 року по 17 жовтня 2021 року у зв`язку з перебуванням на обліку в Черкаській районній філії Черкаського обласного центру зайнятості.

Позивачка вказує, що отримуючи щомісячний дохід, відповідач здійснив перерахування коштів позивачу в рахунок сплати аліментів лише за січень у розмірі 3000 грн. Таким чином, наведене свідчить, що відповідач будучи ознайомлений з рішенням суду щодо стягнення з нього аліментів, погодився з ним і не оскаржував, однак аліменти не сплачував, та фактично приховував свій дохід, оскільки на вимогу державного виконавця декларацію про майно і доходи не подав.

На думку позивачки, існуюча заборгованість зі сплати аліментів на утримання неповнолітньої дитини за рішенням суду виникла з вини відповідача.

Посилаючись на вимоги ст.196 СК України, яка передбачає відповідальність платника аліментів за прострочення їх сплати та на постанову ВП ВС від 03 квітня 2019 року №333/6020/16-ц (провадження №14-61цс18) ОСОБА_1 вважає, що із відповідача на її користь підлягає стягненню пеня у розмірі заборгованості по сплаті аліментів, яка згідно наведеного позивачкою розрахунку за період з 05 серпня 2021 року по 31 травня 2022 року становить 15966,11 грн., про стягнення якої вона і звернулася до Черкаського районного суду Черкаської областііз відповідним позовом.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Черкаського районного суду Черкаської області від 20 жовтня 2022 року у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 - відмовлено.

Вирішено питання про судові витрати.

Рішення суду першої інстанції, зокрема, мотивоване тим, що оскільки позивачкою не доведено винну поведінку ОСОБА_2 , внаслідок якої виникла заборгованість зі сплати аліментів, до відповідача не може бути застосована відповідальність, передбачена ч.1 ст.196 СК України, у зв`язку з чим відсутні правові передумови для стягнення із ОСОБА_2 на користь позивачки заборгованості по пені за несвоєчасну сплату аліментів.

Серед іншого, суд акцентував увагу на тому, що хоча поведінка ОСОБА_2 щодо сплати аліментів була пасивною, оскільки він розраховував, що активну поведінку повинна проявити саме позивачка, однак, така поведінка відповідача не свідчить про наявність у нього умислу щодо ухилення від сплати аліментів, і в діях останнього відсутня вина щодо виникнення заборгованості зі сплати аліментів, яка, до того ж, на час розгляду справи вже погашена, у зв`язку із чим суд прийшов до висновку про відмову в задоволенні позову.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги

В апеляційній скарзі, поданій 22 листопада 2022 року ОСОБА_1 , вважаючи оскаржуване рішення суду першої інстанції необґрунтованим, постановленим із порушенням норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права, при неповному з`ясуванні обставин, що мають значення для справи, без урахування висновків щодо застосування норми права до спірних правовідносин, викладених у постановах Верховного Суду, просить скасувати рішення Черкаського районного суду Черкаської області від 20 жовтня 2022 року та ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити у повному обсязі та вирішити питання про стягнення із відповідача судових витрат.

Аргументи учасників справи

Доводи особи, яка подала апеляційну скаргу

Апеляційна скарга, зокрема, мотивована тим, що суд першої інстанції не врахував висновки Верховного Суду про те, що саме на платника аліментів покладається обов`язок доводити відсутність своєї вини в несплаті (неповній сплаті) аліментів.

Серед іншого, скаржник зазначає, що оскільки відповідач не виконував належним чином свого обов`язку зі сплати аліментів, допускав бездіяльність, яка виявилась у несплаті аліментів з 05 серпня 2021 року, внаслідок чого утворилась заборгованість згідно з розрахунком заборгованості №8953/1 від 01 червня 2022 року, який не скасований та є чинним. Крім того, відповідачем не доведено, що зазначена заборгованість виникла не з його вини або внаслідок об`єктивної неможливості сплачувати аліменти щомісячно чи періодично.

На думку особи, що подала апеляційну скаргу, відповідач мав об`єктивну можливість належно виконувати обов`язок та сплачувати аліменти на утримання неповнолітнього сина, не допускаючи виникнення заборгованості зі сплати аліментів.

Відзив на апеляційну скаргу до суду апеляційної інстанції не надходив.

Фактичні обставини справи

Рішенням Черкаського районного суду Черкаської області від 29 вересня 2021 року, яке набрало законної сили 30 жовтня 2021 року, по справі №707/1880/21, стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання неповнолітньої дитини ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1 у розмірі 1/4 частини від усіх видів його заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 05 серпня 2021 року і до досягнення дитиною повноліття. Рішення допущено до негайного виконання в межах суми платежу за 1 міс. (а.с. 20-22).

29 вересня 2021 року Черкаським районним судом Черкаської області видано виконавчий лист №707/1880/21 щодо негайного стягнення аліментів в межах суми платежу за 1 міс.(а.с. 23).

25 листопада 2021 року старшим державним виконавцем Черкаського відділу державної виконавчої служби у Черкаському районі Черкаської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Нагорнюком С.В. винесено постанову про відкриття виконавчого провадження №67569728 на виконання виконавчого листа №707/1880/21, виданого 29.09.2021 року Черкаським районним судом Черкаської області, щодо стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліментів на утримання неповнолітньої дитини ОСОБА_3 в межах платежу за 1 міс. (а.с. 24).

Відповідно до розрахунку заборгованості по аліментах від 23.12.2021 року №35599/1, заборгованість ОСОБА_2 станом на 25.11.2021 року становить 3195,39 грн. Заборгованість станом на 04.08.2021 року відсутня. (а.с. 25).

16 листопада 2021 року Черкаським районним судом Черкаської області видано виконавчий лист №707/1880/21 щодо стягнення аліментів з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 на утримання сина ОСОБА_3 (а.с. 26).

10 грудня 2021 року старшим державним виконавцем Черкаського відділу державної виконавчої служби у Черкаському районі Черкаської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Нагорнюком С.В. винесено постанову про відкриття виконавчого провадження №67832617 щодо виконання виконавчого листа №707/1880/21, виданого 16.11.2021 року Черкаським районним судом Черкаської області про стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліментів на утримання неповнолітньої дитини ОСОБА_3 (а.с. 27).

28 січня 2022 року старшим державним виконавцем об`єднано ВП №67569728; №67832617 у зведене виконавче провадження за №684113340, про що винесено відповідну постанову (а.с. 29).

Відповідно до постанови старшого державного виконавця від 28 січня 2022 року по ВП №67832617, зобов`язано боржника надати довідку про доходи, починаючи з 01.08.2021 року, також звернуто стягнення на усі види заробітку (доходу) ОСОБА_2 , на які не заборонено законом звертати стягнення; провести щомісячне утримання з усіх видів заробітку (доходу), що належить до виплати боржнику, після відрахування податків, в розмірі 50% заробітку, щомісячно, до повного погашення заборгованості, що станом на 28.01.2022 року становить 19685,21 грн. Після погашення заборгованості, відрахування проводити відповідно до вище зазначеного виконавчого документа (а.с. 30-31).

09 лютого 2022 року від ОСОБА_2 до начальника Черкаського відділу ДВС у Черкаському районі Черкаської області надійшла заява про долучення до матеріалів ВП квитанції про сплату боргу по аліментам на користь ОСОБА_1 в сумі 3000 грн. (а.с. 32).

У зв`язку з даною заявою, старшим державним виконавцем направлено вимогу до ГУ ПФУ в Черкаській області щодо зміни суми, що підлягає утриманню з усіх видів заробітку (доходу), що належить до виплати боржнику відповідно до постанови від 28.01.2022 року про звернення стягнення, що станом на 28.01.2022 року становила 19685.21 грн., станом на 26.05.2022 року становить 15966,11 грн. (а.с .36).

14.04.2022 року старшим державним виконавцем направлено вимогу до ГУ ПФУ в Черкаській області щодо надання довідки про доходи ОСОБА_2 , за період з 05.08.2021 року по 01.05.2021 року (а.с. 46).

Відповідно до листа з ГУ ПФУ в Черкаській області від 02.05.2022 року, ОСОБА_2 перебуває на пенсійному обліку в ГУ ПФУ в Черкаській області як одержувач пенсії. (а.с. 47).

14 квітня 2022 року старшим державним виконавцем направлено вимогу ОСОБА_2 щодо надання декларації про доходи та майно (а.с. 48).

Згідно розрахунку заборгованості по аліментах від 01 червня 2022 року №8953/1, станом на 01.06.2022 року сума заборгованості по аліментам становить 15966,11 грн. (а.с. 39).

21 червня 2022 року старшим державним виконавцем Нагорнюком С.В. винесено постанову про закінчення ВП по виконавчому листу №707/1880/21 щодо стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліментів на утримання дитини, в межах платежу за 1 місяць, у зв`язку з фактичним виконанням в повному обсязі рішення (а.с. 88).

Відповідно до розрахунку заборгованості по аліментах від 12 вересня 2022 року у ОСОБА_2 станом на 12 вересня 2022 року заборгованість по аліментах відсутня, натомість є переплата в сумі 5775,05 грн. (а.с. 93).

Позиція Апеляційного суду

Згідно зі ст. 129 Конституції України однією з основних засад судочинства є забезпечення апеляційного оскарження рішення суду, а відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод таке конституційне право повинно бути забезпечене судовими процедурами, які повинні бути справедливими.

Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного провадження, з особливостями, встановленими цією главою.

Згідно з ч. 13 ст. 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Крім того, практика Європейського суду з прав людини з питань гарантій публічного характеру провадження у судових органах в контексті пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, свідчить про те, що публічний розгляд справи може бути виправданим не у кожному випадку (рішення від 08 грудня 1983 року у справі «Axen v. Germany», заява №8273/78, рішення від 25 квітня 2002 року «Varela Assalino contre le Portugal», заява № 64336/01).

Так, у випадках, коли мають бути вирішені тільки питання права, то розгляд письмових заяв, на думку ЄСПЛ, є доцільнішим, ніж усні слухання, і розгляд справи на основі письмових доказів є достатнім. В одній із зазначених справ заявник не надав переконливих доказів на користь того, що для забезпечення справедливого судового розгляду після обміну письмовими заявами необхідно було провести також усні слухання. Зрештою, у певних випадках влада має право брати до уваги міркування ефективності й економії. Зокрема, коли фактичні обставини не є предметом спору, а питання права не становлять особливої складності, та обставина, що відкритий розгляд не проводився, не є порушенням вимоги пункту 1 статті 6 Конвенції про проведення публічного розгляду справи.

Суд апеляційної інстанції створив учасникам процесу належні умови для ознайомлення з рухом справи шляхом надсилання процесуальних документів та апеляційної скарги, а також надав сторонам строк для подачі відзиву.

Крім того, кожен з учасників справи має право безпосередньо знайомитися з її матеріалами, зокрема з аргументами іншої сторони, та реагувати на ці аргументи відповідно до вимог ЦПК України.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, вивчивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог поданої апеляційної скарги, апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційна скарга ОСОБА_1 не підлягає до задоволення, виходячи з наступного.

Мотиви, з яких виходить Апеляційний суд, та застосовані норми права

Суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. (ч.1 та ч. 2 ст. 367 ЦПК України).

Згідно з частиною першою статті 196 СК України у разі виникнення заборгованості з вини особи, яка зобов`язана сплачувати аліменти за рішенням суду або за домовленістю між батьками, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка суми несплачених аліментів за кожен день прострочення від дня прострочення сплати аліментів до дня їх повного погашення або до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені, але не більше 100 відсотків заборгованості.

Неустойка (пеня) - це спосіб забезпечення виконання зобов`язання. Її завдання - сприяти належному виконанню зобов`язання, стимулювати боржника до належної поведінки. Однак таку функцію неустойка виконує до моменту порушення зобов`язання боржником. Після порушення боржником свого обов`язку неустойка починає виконувати функцію майнової відповідальності. Це додаткові втрати боржника, майнове покарання його за невиконання або невчасне виконання обов`язку сплатити аліменти.

Стягнення неустойки є санкцією за ухилення від сплати аліментів.

Ухиленням від сплати аліментів слід вважати дії або бездіяльність винної особи, спрямовані на невиконання рішення суду про стягнення з неї на користь стягувача визначеної суми аліментів. Вони можуть виразитись як у прямій відмові від сплати встановлених судом аліментів, так і в інших діях (бездіяльності), які фактично унеможливлюють виконання вказаного обов`язку (приховуванні заробітку (доходу), що підлягає обліку при відрахуванні аліментів, зміні місця роботи чи місця проживання з неподанням відповідної заяви про необхідність стягування аліментів тощо).

Тлумачення статті 196 СК України свідчить про те, що відповідальність платника аліментів за прострочення їх сплати у виді неустойки (пені) настає лише за наявності вини цієї особи.

На платника аліментів не можна покладати таку відповідальність, якщо заборгованість утворилася з незалежних від нього причин.

Перелік причин, з яких утворилась заборгованість не з вини платника аліментів, не є вичерпним і може встановлюватись судом у кожному конкретному випадку окремо на підставі поданих доказів, що обґрунтовується наступним.

Сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства (частина дев`ята статті 7 СК України).

Згідно зі статтею 8 СК України, якщо особисті немайнові та майнові відносини між подружжям, батьками та дітьми, іншими членами сім`ї та родичами не врегульовані цим Кодексом, вони регулюються відповідними нормами ЦК України, якщо це не суперечить суті сімейних відносин.

Відповідно до частини першої статті 9 ЦК України положення цього Кодексу застосовуються до врегулювання відносин, які виникають у сферах використання природних ресурсів та охорони довкілля, а також до трудових та сімейних відносин, якщо вони не врегульовані іншими актами законодавства.

Тлумачення статті 8 СК України та частини першої статті 9 ЦК України дозволяє зробити висновок, що положення ЦК України субсидіарно застосовуються для регулювання сімейних відносин.

Особа, яка порушила зобов`язання, несе відповідальність за наявності її вини (умислу або необережності), якщо інше не встановлено договором або законом. Особа є невинуватою, якщо вона доведе, що вжила всіх залежних від неї заходів щодо належного виконання зобов`язання. Відсутність своєї вини доводить особа, яка порушила зобов`язання (частини перша та друга статті 614 ЦК України).

Тлумачення вказаних норм свідчить, що стягнення пені, передбаченої абзацом 1 частини першої статті 196 СК України, можливе лише у разі виникнення заборгованості з вини особи, зобов`язаної сплачувати аліменти.

У СК України не передбачено випадки, коли вина платника аліментів виключається. Очевидно, що в такому разі підлягають застосуванню норми цивільного законодавства. Якщо платник аліментів доведе, що вжив всіх залежних від нього заходів щодо належного виконання зобов`язання, то платник аліментів є невинуватим у виникненні заборгованості, і підстави стягувати неустойку (пеню) відсутні. Саме на платника аліментів покладено обов`язок доводити відсутність своєї вини в несплаті (неповній сплаті) аліментів.

Отже, для застосування зазначеної вище санкції до платника аліментів необхідні такі умови: існування заборгованості зі сплати аліментів, встановлених рішенням суду або за домовленістю між батьками згідно з частиною першою статті 189 СК України; наявність винних дій особи, яка зобов`язана сплачувати аліменти, що призвели до виникнення заборгованості.

Такого висновку дійшов Верховний Суд у постановах від 14 грудня 2020 року у справі № 661/905/19 (провадження № 61-16670 св19), від 10 лютого 2021 року у справі № 461/7406/18 (провадження № 61-2128св20) та від 12 квітня 2022 року у справі № 381/1553/19-ц (провадження № 61-9238св21).

Суд першої інстанції, встановивши фактичні обставини у справі, від яких залежить правильне вирішення спору, вірно застосувавши норми матеріального права, дійшов обґрунтованого висновку про те, що вина ОСОБА_2 у простроченні сплати аліментів відсутня, оскільки рішення щодо стягнення аліментів було постановлено без виклику сторін 29 вересня 2021 року. Докази отримання даного рішення відповідачем у матеріалах справи відсутні.

Апеляційний суд вважає вірним висновок суду першої інстанції, що несплата аліментів відповідачем протягом того часу, поки не відкрито виконавче провадження та не вирахувано розмір щомісячного стягнення на утримання дитини, не свідчить про його ухилення від виконання рішення суду, оскільки у позасудовому порядку сторони не дійшли згоди щодо розміру стягуваних аліментів на утримання неповнолітнього сина.

Більш того, не подано будь-яких доказів з приводу того, коли ОСОБА_1 звернулась з заявою до ДВС з приводу примусового виконання виконавчих листів. Матеріали справи містять лише відомості про відкриття виконавчих проваджень 25.11.2021 року щодо виконання рішення по сплаті аліментів в межах суми платежу за 1 місяць та 10.12.2021 року щодо стягнення щомісячних платежів на утримання дитини.

Статтею 28 Закону України "Про виконавче провадження" передбачено, що копії постанов виконавця та інші документи виконавчого провадження доводяться виконавцем до відома сторін та інших учасників виконавчого провадження, надсилаються адресатам простим поштовим відправленням або доставляються кур`єром, крім постанов про відкриття виконавчого провадження. Боржник вважається повідомленим про початок примусового виконання рішень, якщо йому надіслано постанову про відкриття виконавчого провадження за адресою, зазначеною у виконавчому документі.

У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного цивільного суду від 31 липня 2019 року № 554/13475/15-ц (провадження № 61-25124св18) міститься висновок про те, що державний виконавець повинен не лише направити боржнику копію постанови про відкриття виконавчого провадження, а й встановити факт отримання боржником копії цієї постанови, якою встановлено строк для добровільного виконання рішення суду.

У матеріалах справи відсутні будь-які докази з приводу того, коли саме ОСОБА_2 отримав копії постанов про відкриття виконавчого провадження. Більш того, позивачем не доведено, що державним виконавцем було проведено ряд заходів, направлених на виконання рішення суду, однак ОСОБА_2 не реагував на такі виклики і ухилявся від сплати аліментів.

Крім того, судом першої інстанції встановлено, що заборгованість зі сплати аліментів, яка утворилась не з вини відповідача, останнім вже погашена, що вбачається з розрахунку заборгованості по аліментах від 12 вересня 2022 року, в якому вказано, що заборгованість по аліментах у ОСОБА_2 станом на 12 вересня 2022 року відсутня, натомість є переплата в сумі 5775,05 грн. (а.с. 93). Вказане також свідчить про відсутність у ОСОБА_2 умислу на ухилення від сплати заборгованості по аліментам.

Таким чином, ухвалюючи рішення у справі, суд першої інстанції, на підставі належним чином оцінених доказів, поданих сторонами (стаття 89 ЦПК України), з урахуванням встановлених обставин і вимог статей 12, 81 ЦПК України, встановивши відсутність належних та допустимих доказів повідомлення державним виконавцем боржника про початок виконання судового рішення суду про стягнення з останнього аліментів,(яке було ухвалено у відсутність ОСОБА_2 ), як того вимагає Закон, обґрунтовано вважав, що заборгованість зі сплати аліментів виникла не з вини боржника, що є обов`язковою умовою та підставою нарахування пені з аліментів й дійшов правильного висновку про відсутність правових підстав для задоволення позову про стягнення неустойки (пені) за несвоєчасну сплату аліментів.

Суд першої інстанції розглянув позов саме в межах заявлених ОСОБА_1 вимог і на підставі доказів, поданих позивачем і прийшов до аргументованого висновку про відмову у його задоволенні.

Інші доводи апеляційної скарги ОСОБА_1 суттєвими не являються, носять суб`єктивний характер і правильності висновків суду першої інстанції не спростовують.

У відповідності до вимог ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо надання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки з огляду на конкретні обставини справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року). Оскаржене судове рішення відповідає критерію обґрунтованості судового рішення.

Згідно з усталеною практикою Європейського суду з прав людини, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Враховуючи викладене, апеляційний суд вважає, що постановлене у справі рішення є законним та обґрунтованим і підстав для його зміни чи скасування за наведеними у скарзі доводами, не вбачає.

Судові витрати, понесені у зв`язку з переглядом судового рішення в апеляційній інстанції, розподілу не підлягають, оскільки апеляційна скарга залишається без задоволення.

Керуючись ст. ст. 258, 374, 375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, апеляційний суд, -

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Рішення Черкаського районного суду Черкаської області від 20 жовтня 2022 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів- залишити без змін.

Судові витрати, понесені у зв`язку із переглядом справи у суді апеляційної інстанції - залишити за особою, яка подала апеляційну скаргу.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів в порядку та за умов, визначених ЦПК України.

Головуюча О.В. Карпенко

Судді В.Г. Бородійчук

Л.І. Василенко