Справа № 157/648/20 Головуючий у 1 інстанції: Гладіч Н. І.
Провадження № 22-ц/802/947/22 Категорія: 11 Доповідач: Федонюк С. Ю.
ВОЛИНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

19 грудня 2022 року місто Луцьк

Волинський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - судді Федонюк С. Ю.,

суддів - Здрилюк О.І., Матвійчук Л. В.,

з участю:

секретаря судового засідання - Губарик К. А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Луцьку цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про усунення перешкод у користуванні житловим будинком за апеляційною скаргою представника позивача ОСОБА_1 Мазурика Павла Анатолійовича на ухвалу Любешівського районного суду Волинської області від 25 серпня 2022 року,

В С Т А Н О В И В:

Ухвалою Любешівського районного суду Волинської області від 25 серпня 2022 року позов залишено без розгляду на підставі п.3 ч.1 ст.257 ЦПК України, у зв"язку з повторною неявкою позивачки ОСОБА_1 у судове засідання.

Не погоджуючись із даною ухвалою суду, ОСОБА_1 через свого представника Мазурика П. А. подала апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення норм процесуального права, просить скасувати оскаржувану ухвалу суду.

Підставами апеляційного оскарження ОСОБА_1 та її представник Мазурик П. А. зазначають порушення норм процесуального права, а саме те, що суд дійшов помилкового висновку про залишення позову без розгляду, оскільки до справи додано всі необхідні докази на підтвердження повноважень адвоката Мазурика П. А. діяти в інтересах ОСОБА_1 .

На переконання апелянта долучені докази є достатніми для встановлення повноважень адвоката, зокрема копію договору про надання правової допомоги від 18 жовтня 2020 року № б/н та ордер на надання правової допомоги.

Крім того, в апеляційній скарзі зазначається, що дана справа знаходиться на розгляді суду з вересня 2020 року. Розгляд справи неодноразово відкладався, при чому як з ініціативи сторін, так і з ініціативи суду. Вказується на помилковість висновку суду про те, що в судовому засіданні 25.08.2022 ОСОБА_1 повторно не з`явилась, жодних заяв до суду не подала, а представник позивача Мазурик П. А. не надав належним чином укладену угоду на представництво інтересів позивачки.

Відзив на апеляційну скаргу від іншого учасника справи не надходив.

Відповідно до частин першої, другої статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Заслухавши суддю - доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість ухвали суду в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів доходить висновку, що така підлягає до задоволення з наступних підстав.

Згідно зі ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Залишаючи позовну заяву ОСОБА_1 без розгляду, суд першої інстанції вважав, що позивач, будучи належним чином повідомленою про час та місце розгляду справи, в судові засідання 18.07.2022, 27.07.2022 та 25.08.2022 повторно не з`явилася, будь-яких належних та допустимих доказів на підтвердження поважності причин неявки суду не надала, а також дійшов висновку, що долучений до справи адвокатом Мазуриком П.А. договір про надання правничої допомоги № б/н, укладений 18 жовтня 2020 року, не містить інформації, в якій саме цивільній справі адвокат має право представляти інтереси позивача, а тому вважав, що угода на представництво належним чином не укладена.

Колегія суддів не погоджується з таким висновком суду, зважаючи на наступне.

З матеріалів справи вбачається, що у вересні 2020 року ОСОБА_1 звернулась до Камінь-Каширського районного суду із позовом до ОСОБА_2 про усунення перешкод у здійсненні права користування власністю - житловим будинком - шляхом виселення відповідача.

У липні 2020 року ОСОБА_2 подав зустрічний позов до ОСОБА_1 про встановлення сервітуту на користування земельною ділянкою та житловим будинком.

Рішенням Камінь-Каширського районного суду від 04 січня 2021 року позов ОСОБА_1 було задоволено, в задоволенні зустрічного позову - відмовлено.

Постановою Волинського апеляційного суду від 30 березня 2021 року дане рішення було залишене без змін.

Постановою Верховного Суду від 04 серпня 2021 року касаційну скаргу відповідача задоволено частково. Рішення місцевого суду від 04 січня 2021 року та постанову апеляційного суду від 30 березня 2021 року у частині задоволення позовних вимог про усунення перешкод у користуванні житловим будинком шляхом виселення із жилого приміщення та стягнення судових витрат скасовано та в цій частині передано справу на новий розгляд до суду першої інстанції.

Після вирішення питань про самовідвід та відвід суддів ухвалою Любешівського районного суду Волинської області від 08 квітня 2022 року було призначено підготовче судове засідання у даній справі на 06 травня 2022 року, яке було відкладено на 23 травня 2022 року у зв"язку з неналежним сповіщенням позивача та її представника.

23 травня 2022 року підготовче судове засідання відкладено на 08 червня 2022 року у зв"язку з неявкою позивача та її представника, який подав заяву та повідомив про свою зайнятість в іншому судовому засіданні в м. Києві.

08 червня 2022 року судом в режимі відеоконференції з участю представника позивача Мазурика П. А. та відповідача ОСОБА_2 оголошено перерву для надання сторонам можливості укладення мирової угоди до 23 червня 2022 року.

Ухвалою від 23 червня 2022 року без присутності сторін підготовче провадження у справі закрито і призначено справу до судового розгляду на 18 липня 2022 року.

Учасники справи судом повідомлялись про час і місце розгляду справи шляхом надіслання копій ухвали на електронні адреси відповідача ОСОБА_2 та представника позивача адвоката Мазурика П. А. (а.с.18,19 т.3).

18 липня 2022 року Мазуриком П. А. до суду надіслано заяву, в якій він просив справу розглядати без його участі та участі позивачки ОСОБА_1 , яка перебуває за кордоном та готується до планового медичного огляду. Судом розгляд справи відкладено на 27 липня 2022 року у зв"язку з неявкою позивача та її представника.

Про вказану дату судового засідання суд повідомляв відповідача та представника позивача через електронну пошту, а позивачку - через судове оголошення (а.с.26 т.3).

За заявою представника позивача Мазурика П. А. ухвалою суду від 26 липня 2022 року постановлено розгляд справи проводити в режимі відеоконференції з участю цього представника з приміщення Камінь-Каширського районного суду.

Ухвалою від 27 липня 2022 року судом зобов"язано адвоката Мазурика П.А. надати суду до 03 серпня 2022 року договір про надання правової допомоги б/н від 18.10.2020 року між ним та ОСОБА_1 , у зв"язку з чим та через неявку позивача розгляд справи відкладено на 25 серпня 2022 року.

Повідомлення про час та місце судового засідання направлено відповідачу та представнику позивача через електронну пошту, а позивачку ОСОБА_1 повідомлено шляхом опублікування судового оголошення (а.с.46 т.3).

25 черпня 2022 року представник позивача - адвокат Мазурик П. А. надав суду завірену згідно з чинним законодавством України копію договору про надання правничої допомоги № б/н, укладеного 18 жовтня 2020 року, в якому зазначено, що адвокат приймає на себе зобов"язання надати правову допомогу клієнту під час розгляду цивільної справи в Камінь-Каширському, Любешівському, Ратнівському районних судах, Ковельському міськрайонному суді, апеляційних та касаційних інстанціях та представництво інтересів, у тому числі в якості представника. Строк дії договору становить три роки (пункт 7 договору)(а.с.55 т.3).

Також суду надано оригінал і копія ордеру серії АС № 1037123 від 08 червня 2022 року на надання правничої (правової) допомоги позивачці ОСОБА_1 адвокатом Мазуриком П. А. на підставі договору від 18.10.2020 року в Любешівському районному суді Волинської області із зазначенням, що договором повноваження адвоката не обмежуються (а.с.10,33 т.3).

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 257 ЦПК України суд постановляє ухвалу про залишення позову без розгляду, якщо належним чином повідомлений позивач повторно не з`явився в судове засідання або не повідомив про причини неявки, крім випадку, якщо від нього надійшла заява про розгляд справи за його відсутності і його нез`явлення не перешкоджає розгляду справи.

Умовою для застосування п. 3 ч. 1 ст. 257 та ч. 5 ст. 223 ЦПК України є повторність (двічі поспіль) неявки в судове засідання позивача, повідомленого належним чином про час і місце судового розгляду, який не повідомив суд про причини неявки.

Колегія суддів вважає помилковим висновок місцевого суду щодо залишення позовної заяви без розгляду з мотивів повторної неявки сторони позивача, оскільки з матеріалів справи слідує, що ОСОБА_1 за допомогою додатку «Viber» через відеозв`язок підтвердила, що вона була повідомлена про дату та час призначених судових засідань через свого представника, прохала суд відкласти розгляд справи.

Разом з тим, на 18 липня 2022 року представник позивача подав заяву про розгляд справи у відсутності позивачки та її представника (а.с.20 т.3).

Крім того, в призначених судом судових засіданнях присутнім був представник позивача, який, на думку колегії суддів, був належним чином уповноважений на представництво її інтересів у суді.

Згідно зі статтею 8 Конституції України в Україні визнається і діє принцип верховенства права. Конституція України має найвищу юридичну силу.

У статті 129 Конституції України закріплені основні засади судочинства. Ці засади є конституційними гарантіями права на судовий захист.

Залишення позовної заяви без розгляду у даному випадку суперечить завданню цивільного судочинства та не відповідає конституційним принципам щодо гарантованого судового захисту прав, а також доступу до правосуддя, закладеного Конвенцією про захист прав людини і основоположних свобод.

Положеннями ст. 2 ЦПК України передбачено, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Згідно з ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Конституція України, як Закон прямої дії, має найвищу юридичну силу, а офіційне тлумачення конституційних положень здійснюється Конституційним Судом України, який у цілій низці своїх рішень висловив правову позицію щодо права на оскарження судових рішень та доступу до правосуддя, згідно з якою кожному гарантується захист прав і свобод у судовому порядку; суд не може відмовити у правосудді, якщо особа вважає, що її права і свободи порушені або порушуються, створено або створюються перешкоди для їх реалізації або мають місце інші ущемлення прав та свобод; відмова суду у прийнятті позовних та інших заяв, скарг, оформлених відповідно до чинного законодавства, є порушенням права на судовий захист, яке, згідно зі ст. 64 Конституції України, не може бути обмежене (пункти 1,2 резолютивної частини Рішення від 25 грудня 1997 року №9-зп, абзац 7 пункт 3 мотивувальної частини Рішення від 25 квітня 2012 року № 11-рп/2012).

Крім цього, у низці рішень Європейського Суду з прав людини, юрисдикцію якого в усіх питаннях, що стосуються тлумачення і застосування Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод закріплено, що право на справедливий судовий розгляд може бути обмежено державою, лише якщо це обмеження не завдає шкоди самій суті справи.

У справі «Bellet v. France» Європейський Суд з прав людини зазначив, що стаття 6 параграфу 1 Конвенції містить гарантії справедливого судочинства, одним з аспектів яких є доступ до суду. Рівень доступу, наданих національним законодавством, має бути достатнім для забезпечення права особи на суд з огляду на принцип верховенства права в демократичному суспільстві. Для того, щоб доступ був ефективним, особа повинна мати чітку практичну можливість оскаржити дії, які становлять втручання у її права.

Таким чином, вказані обставини свідчать про необхідність надати позивачу можливість захистити свої права у суді. Інший підхід був би виявом надмірного формалізму та міг би розцінюватись як обмеження особи у доступі до суду, яке захищається статтею 6 Європейської конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Щодо висновків суду про відсутність належних доказів на підтвердження повноважень адвоката Мазурика П. А. колегія суддів зазначає наступне.

Згідно із частиною першою статті 58 ЦПК України сторона, третя особа, а також особа, якій законом надано право звертатися до суду в інтересах іншої особи, може брати участь у судовому процесі особисто (самопредставництво) та (або) через представника.

Матеріали справи свідчать, що дана справа перебувала в провадженні судів різних інстанцій, позивач ОСОБА_1 з вересня 2020 року брала участь у них через свого представника - адвоката Мазурика П. А., яким було долучено ордер серії ВЛ № 000056227 від 01.09.2020 року на підставі договору від 28.05.2020 року, копію свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю № 450 від 07.07.2010 р. та копію посвідчення адвоката № 59 (а.с.38-39 т.1). На підставі цих документів Мазурик П.А. був допущений до участі у даній справі та представляв інтереси позивачки ОСОБА_1 у судах усіх інстанцій.

Також після скасування рішення Верховним Судом та направлення справи на новий розгляд ним було додано до справи ордер серії АС № 1037123 від 08 червня 2022 року та на вимогу суду договір від 18 жовтня 2020 року № б/н про надання правової допомоги, укладений між ним та позивачем ОСОБА_1 , із вказівкою представлення інтересів позивача, де зазначено перелік судів, організацій, підприємств, установ, в яких адвокат має право представляти інтереси позивача; обсяг та перелік повноважень, в межах яких адвокат надає правову допомогу клієнту; гонорар - винагорода адвоката за здійснення представництва інтересів клієнта.

Відповідно до частини першої статті 60 ЦПК України представником у суді може бути адвокат або законний представник.

Частиною четвертою статті 62 ЦПК України передбачено, що повноваження адвоката як представника підтверджуються довіреністю або ордером, виданим відповідно до Закону України «Про адвокатуру і адвокатську діяльність».

Правові засади організації і діяльності адвокатури та здійснення адвокатської діяльності в Україні визначає Закон України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність», згідно з пунктом 2 частини першої статті 20 якого під час здійснення адвокатської діяльності адвокат має право вчиняти будь-які дії, не заборонені законом, правилами адвокатської етики та договором про надання правової допомоги, необхідні для належного виконання договору про надання правової допомоги, зокрема, представляти і захищати права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб у суді, органах державної влади та органах місцевого самоврядування, на підприємствах, в установах, організаціях незалежно від форми власності, громадських об`єднаннях, перед громадянами, посадовими і службовими особами, до повноважень яких належить вирішення відповідних питань в Україні та за її межами.

Підстави для здійснення адвокатської діяльності передбачені статтею 26 названого Закону, відповідно до частин 1-3 якої адвокатська діяльність здійснюється на підставі договору про надання правової допомоги. Документами, що посвідчують повноваження адвоката на надання правової допомоги, можуть бути: договір про надання правової допомоги; довіреність; ордер; доручення органу (установи), уповноваженого законом на надання безоплатної правової допомоги. Ордер - письмовий документ, що у випадках, встановлених цим Законом та іншими законами України, посвідчує повноваження адвоката на надання правової допомоги. Ордер видається адвокатом, адвокатським бюро або адвокатським об`єднанням та повинен містити підпис адвоката. Рада адвокатів України затверджує типову форму ордера.

Велика Палата Верховного Суду в постанові від 01 липня 2020 року у справі № 320/5420/18 виклала правовий висновок про те, що повноваження адвоката як представника сторони можуть бути підтверджені як оригіналом ордера або довіреністю (оригіналом) цієї сторони, що посвідчує такі повноваження, або їх копією, засвідченою у визначеному законом порядку, зокрема, особою, яка має повноваження на засвідчення копії.

Враховуючи імперативну вказівку цивільного процесуального законодавства, а також вищевказаний правовий висновок Верховного Суду, належним підтвердженням повноважень адвоката представляти інтереси особи в цивільному судочинстві є надання ордеру, який видається на підставі договору про надання правової допомоги, або довіреності.

Аналогічний висновок викладений в ухвалах Верховного Суду від 17 грудня 2021 року у справі № 2-1396/12, від 29 липня 2021 року у справі № 2-5872/11.

Як свідчать матеріали справи, 25 серпня 2022 року адвокат Мазурик П.А. надав суду завірену згідно з чинним законодавством України копію договору про надання правничої допомоги № б/н, укладеного 18 жовтня 2020 року.

Проте, судом першої інстанції зазначено, що договір про надання правничої допомоги № б/н, укладений 18.10.2020 року між позивачем ОСОБА_1 та адвокатом Мазуриком П. А., не передбачає представництво інтересів ОСОБА_1 адвокатом Мазуриком П. А. саме в даній цивільній справі, а відтак ордер №1037123 від 08.06.2022 року не є належним документом, який дає право участі адвоката Мазурика П.А. в даному судовому засіданні. Крім того, в матеріалах справи (том 1 а.с. 38) міститься посилання в ордері серії ВЛ № 056227 від 01.09.2020 року на договір про надання правової допомоги між ОСОБА_1 та адвокатом Мазуриком П.А. від 28.05.2020 року, зміст якого суду невідомий.

Суд апеляційної інстанції звертає увагу на те, що договір про надання правової допомоги визначає взаємні права й обов`язки адвоката (адвокатського об`єднання) та клієнта, який звернувся за правовою допомогою, а також обсяг повноважень адвоката (адвокатського об`єднання) при здійсненні представництва інтересів клієнта, в тому числі в судах.

На підставі договору адвокатом (адвокатським об`єднанням) видається ордер, що є належним та достатнім підтвердженням правомочності адвоката (адвокатського об`єднання) на вчинення дій в інтересах клієнта, що узгоджується з пунктом 2 Положення про ордер на надання правничої (правової) допомоги.

Згідно із пунктами 5, 11, 12.4 Положення про ордер на надання правничої (правової) допомоги у новій редакції, затвердженого рішенням Ради адвокатів України від 17 листопада 2020 року № 118 (далі - Положення), ордер встановленої форми є обов`язковим для прийняття усіма органами, установами, організаціями на підтвердження правомочності адвоката на вчинення дій, передбачених статтею 20 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність». Ордер, встановленої цим Положенням форми, є належним та достатнім підтвердженням правомочності адвоката на вчинення дій в інтересах клієнта. Ордер, зокрема, містить наступні реквізити: назву органу, у якому надається правова допомога адвокатом, із зазначенням, у випадку необхідності, виду адвокатської діяльності відповідно до статті 19 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність».

Під назвою органу розуміється як безпосередньо назва конкретного органу так і назва групи органів, визначених пунктом 2 частини першої статті 20 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» (наприклад, судові органи, органи державної влади, органи місцевого самоврядування, органи досудового слідства, правоохоронні органи тощо).

За таких обставин колегія суддів не погоджується з висновком суду першої інстанції та зазначає, що ордер може бути оформлений лише на підставі вже укладеного договору та є самостійним документом, що підтверджує повноваження адвоката. Надання договору про правову допомогу, його копії або витягу разом із ордером законодавство не вимагає (постанова ВП ВС від 5 грудня 2018 року у справі № П/9901/736/18).

Разом з тим, колегія суддів не бере до уваги покликання суду першої інстанції на можливість обмеження прав представника в судовому засіданні в даній справі, з огляду на відсутність вказівки у договорі на конкретну цивільну справу, беручи до уваги практику Верховного Суду щодо зазначення на звороті ордера інформації про обмеження повноважень адвоката. (ухвали судді КАС ВС від 5 грудня 2018 року у справі № 826/14291/18, від 21 грудня 2018 року у справі №753/15930/15-а, від 15 січня 2019 року у справі № 805/4179/18-а, від 24 січня 2019 року у справі № 2340/2823/18).

Так, на звороті ордера має бути наведена інформація як про наявність, так і про відсутність таких обмежень. А про обмеження повноважень адвоката в ордері зазначається тільки тоді, коли вони встановлені договором про надання правової допомоги (ухвала КЦС ВС від 10 грудня 2018 року у справі № 635/4480/14-ц).

Оскільки в ордері від 08 червня 2022 року таких обмежень не зазначено, то висновки суду в оскаржуваній ухвалі є помилковими.

Ордер №1037123 від 08.06.2022 року містить посилання на договір про надання правової допомоги, що є достатнім для висновку про повноваження адвоката Мазурика П. А. як представника ОСОБА_1 , в тому числі у даній справі в Любешівському районному суді, а наданий договір не зобов"язує сторін вказувати конкретну справу, в якій адвокат може представляти інтереси вказаної особи.

За таких обставин та їх правового регулювання, висновок суду першої інстанції про відсутність у адвоката Мазурика П. А. повноважень на представництво інтересів ОСОБА_1 є надмірно формалізованим та не відповідає нормам чинного законодавства.

Наведене дає підстави для висновку, що оскаржувана ухвала суду є незаконною та необґрунтованою, такою, що не відповідає завданням та основним засадам цивільного судочинства.

Судом допущено порушення норм процесуального права, що призвело до постановлення незаконної ухвали, що перешкоджає подальшому провадженню у справі і відповідно до частини 1 статті 379 ЦПК України є підставою для її скасування і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції.

За змістом частин четвертої та п`ятої статті 268 ЦПК України, у разі неявки всіх учасників справи в судове засідання, яким завершується розгляд справи, або розгляд справи без повідомлення (виклику) учасників справи, суд підписує рішення без його проголошення. Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

Керуючись ст.ст. 368, 374, 379, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу представника позивача ОСОБА_1 Мазурика Павла Анатолійовича задовольнити.

Ухвалу Любешівського районного суду Волинської області від 25 серпня 2022 року в даній справі скасувати і справу направити для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і не може бути оскаржена в касаційному порядку.

Повний текст постанови складено 19 грудня 2022 року.

Головуючий

Судді