Дата документу 27.07.2022 Справа № 334/6989/17
ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Єдиний унікальний № 334/6989/17 Головуючий у 1-й інстанції: Баруліна Т.Є.
Провадження №22-ц/807/50/22 Суддя-доповідач: Подліянова Г.С.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 липня 2022 року м. Запоріжжя

Запорізький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого,судді-доповідача суддів: за участю секретаря Подліянової Г.С., Кримської О.М., Кочеткової І.В. Остащенко О.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Факторингова компанія «Фонд боргових зобов`язань» на рішення Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 29 березня 2021 року у справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Факторингова компанія «Фонд боргових зобов`язань» до ОСОБА_1 , Товариства з обмеженою відповідальністю «ЗТМ ЕСТЕЙТ», третя особа: приватний нотаріус Запорізького міського нотаріального округу Задачина Наталія Володимирівна про визнання нежитлового приміщення іпотекою, про звернення стягнення на предмет іпотеки,-

В С Т А Н О В И В:

В жовтні 2017 року Акціонерне товариство «Райффайзен Банк Аваль» (правонаступником якого є Товариство з обмеженою відповідальністю «Факторингова компанія «Фонд боргових зобов`язань») звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 , Товариства з обмеженою відповідальністю «ЗТМ ЕСТЕЙТ», третя особа: приватний нотаріус Запорізького міського нотаріального округу Задачина Наталія Володимирівна про визнання нежитлового приміщення іпотекою.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 23 березня 2007 року між ВАТ «Райффайзен Банк Аваль» назву якого змінено на ПАТ «Райффайзен Банк Аваль», що підтверджується витягом із Статуту та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір №014/17-41/1169-38, згідно умов якого Банк зобов`язався надати позичальнику кредит у вигляді невідновлювальної кредитної лінії з лімітом 58 064 доларів США 90 центів строком до 22 березня 2027 року, а позичальник зобов`язався належним чином використати та повернути банку суму отриманого кредиту, а також сплатити відсотки за користування кредитними коштами у розмірі 13,250 % річних, комісії згідно умов договору та тарифів кредитора та виконати інші зобов`язання в порядку та строки, визначені кредитним договором.

В забезпечення належного виконання умов кредитного договору №014/17-41/1169-38, 23 березня 2007 року між банком та ОСОБА_1 було укладено договір іпотеки, згідно умов якого виконання зобов`язань за кредитним договором було забезпечено нерухомим майном, а саме: квартирою, загальною площею 60,51 кв.м. житловою 32,5 кв.м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 .

Банк виконав свої зобов`язання щодо видачі кредиту, проте ОСОБА_1 порушив зобов`язання за кредитним договором, що стало підставою для звернення Банку до суду з вимогами про стягнення грошових коштів з боржника ОСОБА_1 за кредитним договором. Справу №335/9606/13-ц розглянуто Орджонікідзевським районним судом м. Запоріжжя та рішенням від 21 листопада 2013 року позовні вимоги банку задоволено в повному обсязі.

В процесі виконання вищезазначеного судового рішення по справі №335/9609/13-ц стало відомо, що предмет іпотеки, а саме: квартира, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 згідно рішення Виконавчого комітету Запорізької міської ради від 25 травня 2007 року № 199/9 була реконструйована, тобто переведена з житлового фонду в нежитловий.

Відповідно до ст. 33 Закону «Про іпотеку» передбачено, що у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов`язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов`язанням, шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки.

Враховуючи той факт, що предмет іпотеки було незаконно реконструйовано, Банк позбавлений можливості звернути стягнення на вищезазначену квартиру відповідно до умов кредитного договору та договору іпотеки, у зв`язку з чим має право на захист свого порушеного права/інтересу у передбачений законом спосіб.

З огляду на зазначене АТ «Райффайзен Банк Аваль» просив визнати нежитлове приміщення, яке знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 іпотекою АТ «Райфайзен Банк Аваль». Зобов`язати приватного нотаріуса Запорізького міського нотаріального округу Задачину Наталію Володимирівну відновити відомості у Державному реєстрі іпотек, Єдиному реєстрі заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо заборони відчуження об`єктів нерухомого майна, а саме нежитлове приміщення, яке знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 .

14 травня 2018 року АТ «Райффайзен Банк Аваль» надіслав заяву про збільшення позовних вимог, в якій зазначає, що ОСОБА_1 незаконно відчужила іпотечне майно, попередньо змінивши при цьому його цільове призначення з житлового фонду в нежитловий та відчужила його згідно Акту приймання-передачі нерухомого майна, серія та номер: б/н, виданого 31 січня 2018 року Товариству з обмеженою відповідальністю «ЗТМ ЕСТЕЙТ», не отримавши при цьому у відповідності до умов п.п. 4.1.4 п. 4.1. Договору іпотеки та п. 3 ч. 3 ст. 9 Закону України «Про іпотеку» згоду від іпотекодержателя, тобто Банку. Вважає перехід права власності на спірне майно від фізичної особи ОСОБА_1 до ТОВ «ЗТМ ЕСТЕЙ» незаконним, при цьому вважає, що до ТОВ «ЗТМ ЕСТЕЙТ», в силу ст. 23 Закону України «Про іпотеку», перейшли права та обов`язки іпотекодавця за договором іпотеки.

Ухвалою Ленінського районного суд м. Запоріжжя від 15 травня 2018 року залучено до участі у справі в якості співвідповідача ТОВ «ЗТМ ЕСТЕЙТ».

Просив у рахунок погашення заборгованості за Кредитним договором №014/17-41/1169-38 від 23 березня 2007 року у сумі: 56 459 доларів США 23 центи, що в еквіваленті за курсом НБУ на дату розрахунку складає 1 476 694 грн 94 коп (тіло кредиту) звернути стягнення на предмет іпотеки, а саме на: новостворене приміщення, загальною площею 60,51 кв.м., яке знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 та належить новому власнику ТОВ «ЗТМ ЕСТЕЙТ», код за , шляхом проведення прилюдних торгів у межах процедури виконавчого провадження за початковою ціною, встановленою на підставі незалежної оцінки проведеної суб`єктом оціночної діяльності, 452 279 грн 00 коп. Стягнути з відповідачів на користь ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» витрати по сплаті судового збору у сумі 4 962 грн 00 коп.

Рішенням Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 29 березня 2021 року в задоволенні позовних вимог Товариства з обмеженою відповідальністю «Факторингова компанія «Фонд боргових зобов`язань», відмовлено.

Не погоджуючись з вказаним рішенням суду першої інстанції, Товариство з обмеженою відповідальністю «Факторингова компанія «Фонд боргових зобов`язань» подало апеляційну скаргу, в якій посилаючись на неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи, порушення судом норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, просить скасувати рішення Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 29 березня 2021 року в частині відмови у задоволенні позову про звернення стягнення на предмет іпотеки та ухвалити в цій частині нове рішення, яким в рахунок боргу позичальника ОСОБА_1 за кредитним договором № 014/17-41/1169-38 в сумі 1 476 694,94 грн звернути стягнення на предмет іпотеки на користь Товариства з обмеженою ваідповідальнстю «Факторингова Компанія «Фонд богових зобовязань», шляхом продажу на прилюдних торгах, у тому числі у формі електронних торгів, у межах процедури виконавчого провадження, нежитлового приміщення №18 загальною площею 57,8 квадратних метрів, розташоване у будинку АДРЕСА_3 за початковою ціною на рівні, не нижчому за звичайні ціни та такий вид майна на підставі оцінки, проведеної суб`єктом оціночної діяльності під час проведення виконавчих дій.

Узагальненими доводами апеляційної скарги є те, що оскільки основне зобов`язання щодо повернення кредитних коштів ОСОБА_1 не виконано, строк дії іпотечного договору не закінчений, предмет іпотеки відповідно до Закону України «Про іпотеку» та догвору іпотеки в інтересах іпотекодержателя за цим договором не реалізований, іпотекодержатель права власності ані на житлову квартиру, ані на нежитлове приміщення не набував, іпотечний договір не визнаний недійсним, передане в іпотеку нерухоме майно не знищене та перебуває у володіні та користуванні відповідача ТОВ « ЗТМ ЕСТЕЙТ», тому є всі підстави в рахунок боргу позичальника ОСОБА_1 за кредитним договоом № 014/17-41/1169-38 в сумі 1 476694, 94 грн звернути стягнення на нежитлове приміщеня АДРЕСА_4 .

Відповідно до відзиву на апеляційну скаргу, Товариство з обмеженою відповідальністю «ЗТМ ЕСТЕЙТ» зазначає, що під час розгляду справи судом першої інстанції надано належну правову оцінку правовідносинам, які виникли між сторонами, з`ясовано їх правову природу та як наслідок ухвалено обгрунтоване та законне рішення, а доводи апеляційної скарги є безпідставними та необгрунтованими. В зв`язку з наведеним, просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

Учасники справи ТОВ «Фінансова компанія «Фонд боргових зобов`язань», ОСОБА_1 , третя особа приватний нотаріус Запорізького міського нотаріального округу Задачина Н.В., будучи належним чином повідомленими про дату, час і місце розгляду справи, що підтверджується наявними в матеріалах справи рекомендованими повідомленнями про вручення поштового відправлення судової повістки (а.с. т.3, а.с.28-48) до апеляційного суду не з`явилися, про причини неявки суд не повідомили, будь яких клопотань про відкладення розгляду справи не надали.

Відповідно до ч. 2 ст. 372 ЦПК України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

При цьому, колегія суддів зауважує, що Європейський суд з прав людини у справі "Юніон АліментаріаСандерс С.А. проти Іспанії" ("AlimentariaSandersS.A. v. Spain", рішення від 7 липня 1989 року, заява №11681/85, п. 35) зазначив, що заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосередньо його, утримуватися від використання прийомів, які пов`язані із зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання.

Апеляційний суд виходить з того, що якщо сторони та/або їх представники не з`явилися в судове засідання, а суд вважає, що наявних у справі матеріалів достатньо для розгляду справи та ухвалення законного і обґрунтованого рішення, не відкладаючи розгляду справи, він може вирішити спір по суті. Основною умовою відкладення розгляду справи є не відсутність у судовому засіданні сторін чи їх представників, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні. Отже, неявка учасника судового процесу у судове засідання, за умови належного повідомлення сторони про час і місце розгляду справи, не є підставою для скасування судового рішення, ухваленого за відсутності представника сторони спору.

Оскільки справа в провадженні апеляційного суду перебуває досить тривалий час, апеляційне провадження у справі було відкрито 27 липня 2021 року, в судові засідання 27 жовтня 2021 року, 09 лютого 2022 року, 27 квітня 2022 року, 06 липня 2022 року апелянт ТОВ «Фінансова компанія «Фонд боргових зобов`язань» не з`являвся, враховуючи, що останній реалізував своє право на викладення відповідних аргументів у апеляційній скарзі, зважаючи, на межі розгляду справи в суді апеляційної інстанції (стаття 367 ЦПК України), апеляційний суд вважає за потрібне розглянути справу в даному судовому засіданні за відсутності ТОВ «Фінансова компанія «Фонд боргових зобов`язань», ОСОБА_1 , третьої особа приватного нотаріуса Запорізького міського нотаріального округу Задачиної Н.В., які належним чином повідомлені про дату час і місце розгляду справи.

Заслухавши у засіданні апеляційного суду суддю - доповідача, пояснення учасників апеляційного розгляду, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Згідно з ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Згідно з ч. 1 ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з джодержанням норм матеріального і процесуального права.

Відповідно до частини першої, другої та п`ятої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Судове рішення зазначеним вимогам відповідає.

Відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що право власності на спірне нерухоме майно було набуто ОСОБА_2 в межах здійснення виконавчого провадження з виконання судового рішення Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 21 листопада 2013 року у справі № 335/9606/13-ц за згодою стягувача ПАТ Райффайзен банк Аваль», яке в подальшому відступило право вимоги ТОВ «Факторингова компанія «Фонд боргових зобов`язань». ОСОБА_2 в межах виконавчого провадження отримала свідоцтво про права власності на зазначене нерухоме майно від 17 січня 2018 року зареєстровано в реєстрі за № 38 та передала його в якості внеску до статутного капіталу ТОВ «ЗТМ ЕСТЕЙТ», яке являється власником зазначеного майна з 31 січня 2018 року, доказів оскарження відповідних правовстановлюючих документів та реєстраційних дій, з якими пов`язується перехід права власності на нежитлове приміщення АДРЕСА_4 до ОСОБА_2 та в подадьшому до ТОВ «ЗТМ ЕСТЕЙ», позивачем не надано. Крім того, на даний час є рішення Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 16 березня 2010 року, яким вже звернуто стягнення на предмет іпотеки квартиру АДРЕСА_4 , яке набрало законної сили 26 березня 2010 року.

З вказаними висновками суду першої інстанції колегія суддів апеляційного суду погоджується , виходячи з наступного.

Статтею 10 ЦПК України визначено, що суд при розгляді справи керується принципом верховенства права.

Суд розглядає справи відповідно до Конституції України, законів України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Відповідно до частини першої статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Згідно ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Згідно зі статтею 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

Згідно з ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Згідно статтей 15, 16 ЦК України підставою для захисту прав (охоронюваних законом інтересів) є його порушення, невизнання або оспорення. Зазначені норми визначають об`єктом захисту порушене, невизнане або оспорюване право чи цивільний інтерес. Порушення права пов`язане з позбавленням його володільця можливості здійснити (реалізувати) своє право повністю або частково. При оспоренні або невизнанні права виникає невизначеність у праві, спричинена поведінкою іншої особи.

Під порушенням слід розуміти такий стан суб`єктивного права, за якого воно зазнало протиправного впливу з боку правопорушника, внаслідок чого суб`єктивне право особи зменшилося або зникло як таке, порушення права пов`язано з позбавленням можливості здійсити, реалізувати своє право повністю або частково.

Судом встановлено, що 23 березня 2007 року між ВАТ «Райффайзен Банк Аваль» назву якого змінено на ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» та ОСОБА_1 укладено кредитний договір №014/17-41/1169-38, відповідно до якого Банк надав позичальнику кредит у вигляді невідновлюваної кредитної лінії з лімітом 58 064,90 доларів США на строк до 22 березня 2027 року. (т.1, а.с. 7-17).

23 березня 2007 року між ВАТ «Райффайзен Банк Аваль» та ОСОБА_1 для забезпечення виконання вимог кредитного договору №014/17-41/1169-38, укладено договір іпотеки, відповідно до якого ОСОБА_1 передала в іпотеку квартиру АДРЕСА_4 . (т.1, а.с. 18-23).

Рішенням виконавчого комітету Запорізької міської ради № 199/9 від 25 травня 2007 року квартиру АДРЕСА_4 , що належить ОСОБА_1 переведено до нежитлового фонду та оформлено її як нежитлове приміщення за ОСОБА_1 ( т.2, а.с.44-45).

Як вбачається з матеріалів справи, відповідні зміни щодо реєстраційних даних предмета іпотеки до іпотечного договору не вносились, відповідних доказів сторонами суду не надано.

Рішенням Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 15 березня 2010 року по справі №2-662/2010 звернуто стягнення на квартиру АДРЕСА_4 , що належить ОСОБА_1 , та за рахунок коштів, отриманих від реалізації предмету іпотеки, задоволено вимоги ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» у сумі 546 234,06 грн (т.2, а.с.88-89).

11 травня 2010 року на підставі Свідоцтва про право власності, НОМЕР_1 від 20 квітня 2010 року Виконавчого комітету Запорізької міської ради за ОСОБА_1 зареєстровано право власності на нежитлове приміщення АДРЕСА_4 . (т.1, а.с.33-36).

21 листопада 2013 року Заочним рішенням Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя по справі №335/9606/13-ц стягнуто з ОСОБА_1 на користь Публічного акціонерного товариства «Райффайзен Банк Аваль», в особі Запорізької обласної дирекції «Райффайзен Банк Аваль» заборгованість за кредитним договором № 014/17-41/1169-38 від 23 березня 2007 року в сумі 1 226 349, 61 грн, в тому числі: 451 278, 63 грн - заборгованість по кредиту; 280 927,17 грн - нараховані та несплачені відсотки за користування кредитом; 494 143, 81 грн. - пеня по кредиту та відсотках. (т.1, а.с.25-29).

Вході проведення виконавчих дій 13 липня 2016 року державним виконавцем Дніпровського відділу державної виконавчої служби м. Запоріжжя було описано та арештовано майно боржника ОСОБА_1 , а саме: нежитлове приміщення №18 у будинку АДРЕСА_3 .

Постановою від 04 травня 2017 року у ВП №51557927 державним виконавцем Дніпровського відділу державної виконавчої служби міста Запоріжжя Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області Коломієць О.С. було об`єднано виконавчі провадження ВП №51557927 та ВП №53393127 у зведене виконавче провадження ВП №53883799, боржником у яких була ОСОБА_1 , стягувачем ПАТ «Райффайзен БанкАваль» та ОСОБА_2 (т.2, а.с. 68).

14 липня 2017 року державним виконавцем до ДП «СЕТАМ» було направлено заявку на реалізацію арештованого майна.

Нежитлове приміщення №18 у будинку АДРЕСА_3 було внесено в систему ДП «СЕТАМ» та присвоєно № лота 233454 з датою проведення електронних торгів 30 серпня 2017 року за початковою ціною 414 725,00 грн, але торги не відбулись у зв`язку з відсутністю допущених учасників, протокол № 282182. (т.2, а.с. 71).

20 вересня 2017 року нереалізоване нерухоме майно виставлено на повторні електронні торги за ціною 352 516,25 грн, реєстраційний номер лота 236709, які також не відбулись у зв`язку з відсутністю допущених учасників, протокол № 286264 (т.2, а.с.70).

11 жовтня 2017 року нереалізоване нерухоме майно виставлено на треті електронні торги за ціною 290 307,50 грн, реєстраційний номер лота 240168, які також не відбулись у зв`язку з відсутністю допущених учасників, протокол № 290105. (т.2, а.с. 69).

Таким чином, в межах даного зведеного виконавчого провадження було здійснено звернення стягнення на нежитлове приміщення №18 у будинку АДРЕСА_3 шляхом його реалізації на прилюдних торгах (аукціоні), проте останні тричі не відбулися, про що свідчать протоколи проведення електронних торгів: № 282182 від 30.08.2017, № 286264 від 20.09.2017, № 290105 від 11.10.2017.

Начальником Дніпровського відділу державної виконавчої служби міста Запоріжжя Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області Проценко А.Ю. було здійснено письмове повідомлення ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» про те, що згідно Протоколу № 290105 лот № 240168 проведення електронних торгів від 11 жовтня 2017 року, стартова ціна якого складала 290 307,50 грн, не відбулись на підставі відсутності допущених учасників торгів. Також, було наголошено ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» на необхідності вирішення питання щодо залишення за собою нереалізованого майна, а саме: нежитлового приміщення №18, загальною площею 57,8 кв.м., у будинку АДРЕСА_3 за ціною третіх електронних торгів у розмірі 290 307,50 грн (т.2, а.с. 72).

ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» не направив державному виконавцю згоду про залишення за собою нереалізованого майна в порядку, визначеному ч. 7 ст. 61 Закону України «Про виконавче провадження», натомість, 01 грудня 2017 року банк надіслав до державного виконавця лист № 1114-40/36-2767 в якому зазначив, що на виконанні Дніпрвського відділу ДВС м. Запоріжжя ГТУЮ у Запорізькій області перебуває виконавче провадження № 53393127 про стягнення заборгованості з боржника ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 . В рамках виконавчого провадження проводилась реалізація майна належного боржнику, яке перебуває в іпотеці ПАТ «Райффайзен Банк Аваль», а саме нежитлове приміщення за адресою: АДРЕСА_1 . Банк не заперечує щодо можливості залишення спірного майна за ОСОБА_2 , кошти у розмірі 290307,50 грн просить перерахувати на рахунок ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» (т.2., а.с. 73).

27 листопада 2017 року за вх. № 15012/16/4-48 до державного виконавця надійшла заява від стягувача ОСОБА_2 про залишення нереалізованого нежитлового приміщення АДРЕСА_4 в рахунок погашення боргу. На підставі вказаного листа головним державним виконавцем Дніпровського відділу державної виконавчої служби міста Запоріжжя Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області Коломієць О.С. було винесено Постанову про передачу майна стягувачу ОСОБА_2 у рахунок погашення боргу (т.2, а.с.74).

21 грудня 2017 року головним державним виконавцем Дніпровського відділу державної виконавчої служби міста Запоріжжя Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області Коломієць О.С. складено Акт про передачу майна стягувачу ОСОБА_2 у рахунок погашення боргу (т.2, а.с. 75).

17 січня 2018 року приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу Хамула Н.Г. відповідо до статті 61 Закону України «Про виконавче провадження», на підставі акту № 53883799 державного виконавця про передачу майна стягувачу в рахунок погашеня боргу, затвердженого Начальником Дніпровського відділу державної виконавчої служби міста Запоріжжя Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області Проценко А.Ю. 21 грудня 2017 року було посвідчено, що ОСОБА_2 належить на праві власності майно: нежитлове приміщення, що розташоване за адресою АДРЕСА_1 , про що було видано свідоцтво зареєстровано в реєстрі за № 38 (т.2, а.с.76).

31 січня 2018 року ОСОБА_2 передала нежитлове приміщення АДРЕСА_4 в якості внеску до статутного капіталу ТОВ «ЗТМ ЕСТЕЙТ».

Згідно інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та реєстру прав власності № 121040548 від 18 квітня 2018 року нежитлове приміщення АДРЕСА_4 на праві власності належить ТОВ «ЗТМ ЕСТЕЙТ», номер запису про првіво власності 24719329, реєстрацію проведено 31 січня 2018 року (т.1, а.с. 96-97).

Згідно з частиною першо. статті 15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорення.

Відповідо до статті 1 Закону України «Про іпотеку» іпотекою визнається вид забезпечення виконання зобов`язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов`язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника в порядку, встановленому цим Законом.

Іпотека виникає на піставі договору, закону або рішення суду.

Таким чином, іпотека як майновий спосіб забезпечення виконання зобов`язання є особливим (додатковим) забезпечувальним зобов`язанням, що має на меті стимулювати боржника до виконання основного зобов`язання та запобігти негативним наслідкам порушення боржником своїх зобов`язань або зменшити їх.

Забезпечувальне зобов`язання (взаємні права й обов`язки) виникає між іпотекодержателем (кредитором за основним зобов`язанням) та іпотекодавцем (боржником за основним зобов`язанням).

Виконання забезпечувального зобов`язання, що виникає з іпотеки, полягає в реалізації іпотекодержателем (кредимтором) права одержати задоволення за рахунок переданого боржником в іпотеку майна переважно перед іншими кредиторами цього боржника. Сутність цього права полягає в тому, що воно дозволяє задовольнити вимоги кредитора навіть у разі невиконання боржником свого зобов`язання в силу компенсаційності цього права за рахунок іпотечного майна та встановленого законом механізму здійсненя кредитором свого переважного права, незалежно від переходу права власності на це майно від іпотекодавця до іншої особи (в тому числі й у випадку недоведення до цієї особи інформації про обтяження майна).

Частиною п`ятою статті 3 Закону України «Про іпотеку» передбачено, що іпотека має похідний характер від основного зобов`язання і є дійсною до припинення основного зобов`язання або до закінчення строку дії іпотечного договору.

Згідно зі статтею 12 цього Закону в разі порушеня іпотекодавцем обов`язків, встановлених іпотечним договором, іпотекодержатель, має право вимагати дострокового виконання основного зобов`язання, а в разі його невиконання звернути стягнення на предмет іпотеки.

Згідно зі статтею 17 Закону України «Про іпотеку» іпотека припиняється у разі: припинення основного зобов`язання або закінчення строку дії договору; реалізації предмета іпотеки відповілдно до цього Закону; набуття іпотекодержателем права власності на предмет іпотеки; визнання іпотечного договору недійсним; знищення (втрати) переданої в іпотеку будівлі (споруди), якщо іпотекодавець не відновив її. Якщо предметом іпотечного договору є земельна ділянка і розташована на ній будівля (споруда), в разі зищення (втрати) будівлі (споруди) іпотека земельної ділянки не припиняється; з інших підстав, передбачених цим Законом.

Статтею 23 Закону України «Про іпотеку» визначено, що в раз переходу права власності (права господарського відання) на предмет іпотеки від іпотекодавця до іншої особи, у тому числі в порядку спадкування чи правонаступництва, іпотека є дійсною для набувача відповідного нерухомого майна, навіть у тому випадку, якщо до його відома не доведена інформація про обтяження майна іпотекою.

Особа, до якої перейшло право власності на предмет іпотеки, набуває статус іпотекодавця та має всі його права й несе його обов`язки за іпотечним договором у тому обсязі та на умовах, що існували до набуття ним права власності на предмет іпотеки.

Як встановлено судом першої інстанції та вбачається з матеріалів справи, що 21 листопада 2013 року заочним рішенням Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя по справі №335/9606/13-ц стягнуто з ОСОБА_1 на користь Публічного акціонерного товариства «Райффайзен Банк Аваль», в особі Запорізької обласної дирекції «Райффайзен Банк Аваль» заборгованість за кредитним договором № 014/17-41/1169-38 від 23 березня 2007 року в сумі 1 226 349, 61 грн, в тому числі: 451 278, 63 грн - заборгованість по кредиту; 280 927,17 грн - нараховані та несплачені відсотки за користування кредитом; 494 143, 81 грн - пеня по кредиту та відсотках.

На виконання зазначеного рішення вході проведення виконавчих дій 13 липня 2016 року державним виконавцем Дніпровського відділу державної виконавчої служби м. Запоріжжя було описано та арештовано майно боржника ОСОБА_1 , а саме: нежитлове приміщення №18 у будинку АДРЕСА_3 .

Згідно ч. 6, 7 та 9 ст. 61 Закону України «Про виконавче провадження» (в редакції, що діяла на момент виникнення спірних правовідносин) у разі не реалізації майна на третіх електронних торгах виконавець повідомляє про це стягувачу і пропонує йому вирішити питання про залишення за собою нереалізованого майна, крім майна, конфіскованого за рішенням суду. У разі якщо стягувач протягом 10 робочих днів з дня отримання повідомлення виконавця письмово не заявив про своє бажання залишити за собою нереалізоване майно, арешт з майна знімається і воно повертається боржникові. За відсутності у боржника іншого майна, на яке може бути звернено стягнення, виконавчий документ повертається стягувачу без виконання. Майно передається стягувачу за ціною третіх електронних торгів або за фіксованою ціною. Про передачу майна стягувачу в рахунок погашення боргу виконавець виносить постанову. За фактом такої передачі виконавець складає акт. Постанова та акт є підставами для подальшого оформлення стягувачем права власності на таке майно.

Керуючись приписами наведеної норми Закону начальником Дніпровського відділу державної виконавчої служби міста Запоріжжя Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області Проценко А.Ю. було здійснено письмове повідомлення ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» про те, що згідно Протоколу № 290105 лот № 240168 проведення електронних торгів від 11 жовтня 2017 року, стартова ціна якого складала 290 307,50 грн, не відбулись на підставі відсутності допущених учасників торгів. Також, було наголошено ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» на необхідності вирішення питання щодо залишення за собою нереалізованого майна, а саме: нежитлове приміщення №18, загальною площею 57,8 кв.м., у будинку АДРЕСА_3 за ціною третіх електронних торгів у розмірі 290 307,50 грн.

В свою чергу, ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» не направив державному виконавцю згоду про залишення за собою нереалізованого майна в порядку, визначеному ч. 7 ст. 61 Закону України «Про виконавче провадження», натомість, 01 грудня 2017 року банк надіслав до державного виконавця лист № 1114-40/36-2767 щодо можливості залишення спірного майна за ОСОБА_2 27 листопада 2017 року за вх. № 15012/16/4-48 до державного виконавця надійшла заява від стягувача ОСОБА_2 про залишення нереалізованого нежитлового приміщення АДРЕСА_4 в рахунок погашення боргу. На підставі вказаного листа головним державним виконавцем Дніпровського відділу державної виконавчої служби міста Запоріжжя Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області Коломієць О.С. було винесено Постанову про передачу майна стягувачу в рахунок погашення боргу, а 21 грудня 2017 року державним виконавцем складено акт про передачу нерухомого майна ОСОБА_2 .

Апеляційний суд зауважує, що доказів оскарження зазначених виконавчих дій та рішень матеріали справи не містять.

Відповідно до ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності чи необгрунтованість активів, які перебувають у власності, не встановлені судом.

За приписами ч. 4 ст. 334 ЦК України право на нерухоме майно, які підлягають державній реєстрації, виникають з дня такої реєстрації відповідно до закону.

Відповідно до статті 182 ЦК України право власності та інші речові права на нерухомі речі, обтяження цих прав, їх виникнення, перехід і припинення підлягають державній реєстрації. Державна реєстрація права на нерухомість є публічною, здійснюється відповідним органом, який зобов`язаний надавати інформацію про реєстрацію та зареєстровані права в порядку, встановленому законом. Порядок проведення державної реєстрації прав на нерухомість та підстави відмови в ній встановлюються законом.

17 січня 2018 року стягувачу ОСОБА_2 привтним нотріусом Запорізького міського нотаріального округу Хамулою Н.Г. видано Свідоцтво про право власності на нерухоме майно: нежитлове приміщення АДРЕСА_4 , яке зареєстровано в реєстрі за № 38.

Таким чином, ОСОБА_2 було набуто права власності на спірне нерухоме майно в порядку статті 61 Закону України «Про виконавче провадження» за згодою ПАТ «Райффайзен Банк Аваль».

31 січня 2018 року ОСОБА_2 передала нежитлове приміщення АДРЕСА_4 в якості внеску до статутного капіталу Товариства з обмеженою відповідальністю «ЗТМ ЕСТЕЙТ».

Згідно Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності №121040548 від 18 квітня 2018 року нежитлове приміщення АДРЕСА_4 , загальною площею 57,8 кв.м. на праві власності належить ТОВ «ЗТМ ЕСТЕЙТ», номер запису про право власності 24719329, реєстрацію проведено 31.01.2018. (т.1, а.с.96-97).

Таким чином право власності на спірне майно в січні 2018 року було зареєстроване за відповідачем ТОВ «ЗТМ ЕСТЕЙТ».

Доказів оскарження відповідних правовстановлюючих документів та реєстраційних дій, з якими пов`язується перехід права власності на нежитлове приміщення АДРЕСА_4 до ОСОБА_2 та в подальшому до ТОВ «ЗТМ ЕСТЕЙТ», позивачем суду не надано.

Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (частина перша статті 76 ЦПК України).

Згідно з частиною першою статті 80 ЦПК України достатніми є докази, які в своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Відповідно до частини першої, шостої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може грунтуватися на припущеннях.

Відповідно до частин першої - третьої статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Тобто саме на суд покладено обов`язок під час ухвалення рішення вирішити, чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги позивача та якими доказами вони підтверджуються; перевірити наявність чи відсутність певних обставин за допомогою доказів шляхом їх оцінки; оцінити подані сторонами докази та дійти висновку про наявність або відсутність певних юридичних фактів.

Отже, суд першої інстанції вірно констатував чиність права власності на спірне нерухоме майно відповідача ТОВ «ЗТМ ЕСТЕЙТ» з огляду на встановлені обставини, підтвердженими в матеріалах справи доказами, а відтак посилання позивача в позовній заяві про те, що ОСОБА_1 незаконно відчужила іпотечне майно згідно акту приймання-передачі нерухомого майна від 31 січня 2018 року ТОВ «ЗТМ ЕСТЕЙТ» не отримавши при цьому згоду Іпотекодержателя, тобто Банку, не відповідає фактичним обставинам справи.

При цьому, суд вірно зауважив, що право власності на іпотечне майно перейшло не від іпотекодавця ОСОБА_1 до ТОВ « ЗТМЕСТЙТ», а було набуто ОСОБА_2 в порядку ст. 61 Закону України «Про виконавче провадження» за згодою ПАТ «Райффайзен Банк Аваль», яке в подальшому було передано до статутного капіталу ТОВ «ЗТМ ЕСТЕЙТ». Доказів оскарження відповідних правовстановлюючих документів та реєстраційних дій, з якими пов`язується перехід права власності на нежитлове приміщення АДРЕСА_4 до ОСОБА_2 та в подальшому до ТОВ « ЗТМ ЕСТЕЙТ», позивачем не надано.

Посилання апелянта на правові позиції викладені в постановах Верховного Суду від 19 квітня 2018 року у справі № 161/3376/17, у постанові від 01 березня 2019 року у справі № 635/1677/17, у постанові від 22 трввня 2018 року у справі № 922/2416/17, у постанові від 15 травня 2018 року у справі № 902/492/17 не приймаються апеляційним судом, оскільки жодна з зазначених справ не містить правових висновків можливості переходу прав та обов`язків іпотекодавця, в силу приписів ст. 23 Закону України « Про іпотеку», до третьої особи ( добросовісного набувача), яка набула права власності на майно в порядку, встановленому для виконання судових рішень (за результатами прилюдних торгів аукціону).

Тобто у вищезазначених справах встановлені інші обставини справи, тому не може відноситись до подібних правовідносин лише посилання на постанови Верховного Суду із загальних питань правозастосування, оскільки зміст правовідносин з метою з`ясування їх подібності в різних судових рішеннях визначається обставинами кожної конкретної справи.

З огляду на зазначене, колегія суддів приходить до висновку, що приписи ст. 23 Закону України «Про іпотеку» не розповсюджуються на дані правовідносини, оскільки спірне нерухоме майно було реалізовано в межах виконавчого провадження на виконання рішення Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 21 листопада 2013 року по справі № №335/9606/13-ц, яким стягнуто з ОСОБА_1 на користь Публічного акціонерного товариства «Райффайзен Банк Аваль» заборгованість за кредитним договором № 014/17-41/1169-38 від 23 березня 2007 року в сумі 1 226 349, 61 грн, тобто реалізовано за згодою та на користь Банку.

Таким чином, встановивши фактичні обставини справи, надавши оцінку всім доказасм у справі, суд першої інстанції прийшов до вірного висновку, що право власності на спірне нерухоме майно ОСОБА_2 було набуто в межах здійснення виконавчого провадження з виконання судового рішення, стягувачем в якому було ПАТ «Райффайзен Банк Аваль», яке в подальшому відступило право вимоги позивачу ТОВ «Факторингова компанія «Фонд боргових зобов`язань», в зв`язку з чим відсутні підстави для задоволення позовних вимог.

При цьому, слід зауважити, що ПАТ «Райффайзен банк Аваль» в листі за № 114-40/36-2767 від 01 грудня 2017 року, який був адресований на адресу начальника Дніпровського відділу державної виконавчої служби м. Запоріжжя Головного територіалього управління юстиції у Запорізькій області, зазначає, що в рамках виконавчого провадження проводиться реалізація майна належного боржниці ОСОБА_1 , яке перебуває в іпотеці ПАТ «Райффайзен Банк Аваль», а саме нежитлове приміщення загальною полощею 57,8 кв.м, розташоване за адресою: АДРЕСА_1 , тобто банк вважав саме нежитлове приміщення іпотечним майном та був обізнаний, що воно перебуває на реалізації, при цьому не заперечував залишити його ОСОБА_2 ( т.2, а.с.73).

Крім зазначеного, судом першої істанції встановлено, що рішенням Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 15 березня 2010 року за позовом ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» у справі № 2-662/2010 звернуто стягнення на предмет іпотеки, а саме квартиру, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , яка належить на праві власності ОСОБА_1 та є предметом іпотеки в забезпечення виконання зобов`язань за кредитним договором № 014/17-41/1169-38 від 17 липня 2009 року.

Зазначена квартира АДРЕСА_4 рішенням Виконавчого комітету Запорізької міської ради № 199/9 від 25 травня 2007 року була переведена до нежитлового фонду та оформлено її як нежитлове приміщення за ОСОБА_1 , тому вона не є новоствореним об`єктом нерухомого майна, оскільки створена з прив`язкою до вже існуючої заставленої нерухомості, з використанням її функціональних елементів, іпотекодержателем якої є ПАТ «Райффайзен Банк Аваль».

Такі висновки узгоджуються з правовим висновком викладеним Верховнгим Судом України у постанові від 06 липня 2016 року у справі № 6-1213 цс16.

Отже, в матеріалах справи наявне судове рішення, яке набрало законної сили про звернення стягнення на предмет іпотеки, квартиру АДРЕСА_4 , тому подання позивачем нового позову, щодо іпотечного майна, на яке вже було звернуто стягнення на предмет іпотеки судовим рішенням, фактично ставить під сумнів рішення Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 15 жовтня 2010 року по справі № 2-662/2010 та свідчить про намагання добитися нового слухання справи та нового її вирішення, що не відповідає принципу юридичної визначеності та суперечить положенням пункту 1 сатті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Отже, вирішуючи спір, суд повно, всебічно та об`єктивно з`ясував обставини справи, дослідив усі наявні у матеріалах справи докази та дійшов обгрунтованого висновку про відмову у задоволенні позову Товариства з обмеженою відповідальністю «Факторингова компанія «Фонд боргових зобов`язань».

Відповідно до положень частини першої статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає за необхідне залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення в оскаржуваній частині без змін, оскільки доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстації не спростовують.

Відповідн до до п.п. б), в) п. 4 ст. 382 ЦПК України в резолютивній частині постанови суд апеляційної інстанції повинен зазначити про новий розподіл судових витрат, понесених у зв`язку зрозглядом справи у суді першої інстанції, - у випадку скасування або зміни судового рішення; розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції.

У відповідності до ч. 13 ст. 141 ЦПК України, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Оскільки апеляційний суд залишає апеляційну скргу без задоволення, а оскаржуване судове рішення без змін, підстав для розподілу судових витрат немає.

Керуючись ст. ст.367, 368, 374, 375, 381-384, 390 ЦПК України , апеляційний суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Факторингова компанія «Фонд боргових зобов`язань» залишити без задоволення.

Рішення Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 29 березня 2021 року у цій справі в оскаржуваній частині залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту судового рішення.

Повна постанова складена 29 липня 2022 року.

Головуючий, суддя СуддяСуддя
Подліянова Г.С.Кочеткова І.В.Кримська О.М.