Справа № 202/3068/20
Провадження № 2/202/256/2021
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

09 лютого 2022 року Індустріальний районний суд м. Дніпропетровська у складі:

головуючого судді Бєсєди Г.В.

за участю секретаря Голобородько О.М.

прокурора Чабаненко Т.В.

представника Дніпровської міської ради Скосарева І.Д.

відповідача ОСОБА_1

представника відповідача ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Індустріального районного суду м. Дніпропетровська цивільну справу за позовом керівника Лівобережної окружної прокуратури міста Дніпра Дніпропетровської області в інтересах держави в особі Дніпровської міської ради до ОСОБА_1 , треті особи: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про витребування майна та за зустрічною позовною заявою ОСОБА_1 до Дніпровської міської ради, ОСОБА_4 , ОСОБА_3 , треті особи: приватний нотаріус Дніпровського нотаріального округу Байдук Марина Михайлівна, приватний нотаріус Дніпровського нотаріального округу Фаст Лілія Дмитрівна про визнання права власності за добросовісним набувачем, -

ВСТАНОВИВ:

Керівник Дніпропетровської місцевої прокуратури № 1 Дніпропетровської області в інтересах держави в особі Дніпровської міської ради звернувся до Індустріального районного суду м. Дніпропетровська з позовом до ОСОБА_1 , треті особи: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про витребування майна.

Позовні вимоги обґрунтовано тим, що під час здійснення представницьких повноважень Дніпропетровською місцевою прокуратурою № 1 встановлено безпідставне вибуття із комунальної власності територіальної громади м. Дніпра нерухомого майна житлового фонду, а саме квартири АДРЕСА_1 . Зазначали, що 14.09.2018 року державним реєстратором прав на нерухоме майно Департаменту адміністративних послуг та дозвільних процедур Дніпровської міської ради на підставі рішення Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 06.08.2018 року у справі №201/6698/18 зареєстровано право власності ОСОБА_3 на квартиру АДРЕСА_1 . Однак, постановою Дніпровського апеляційного суду від 03.12.2019 у справі №201/6698/18 задоволено апеляційну скаргу прокуратури Дніпропетровської області та скасовано вказане рішення, у задоволенні позовних вимог ОСОБА_3 до ОСОБА_5 , ОСОБА_6 про визнання права власності на квартиру АДРЕСА_1 - відмовлено у повному обсязі. При цьому, постановою суду апеляційної інстанції встановлено, що квартира АДРЕСА_1 не була приватизована та є об`єктом права комунальної власності. Разом із цим, на час прийняття рішення судом апеляційної інстанції, квартиру АДРЕСА_1 на підставі договору дарування від 20.09.2018 року ОСОБА_3 відчужено на користь ОСОБА_4 . У подальшому, на підставі договору купівлі-продажу від 11.10.2018 року зазначену квартиру ОСОБА_4 відчужено на користь ОСОБА_1 .

Зазначене свідчить про те, що під час укладення даного договору вказана квартира вибула із власності територіальної громади м. Дніпра без її волі та Дніпровська міська рада як власник спірного майна має право на його витребування на підставі ст. 388 ЦК України.

ОСОБА_1 звернувся до суду із зустрічною позовною заявою до Дніпровської міської ради, ОСОБА_4 , ОСОБА_3 , треті особи: приватний нотаріус Дніпровського нотаріального округу Байдук Марина Михайлівна, приватний нотаріус Дніпровського нотаріального округу Фаст Лілія Дмитрівна про визнання права власності за добросовісним набувачем.

В обґрунтування зазначив, що в розумінні ст.ст. 330, 388 ЦК України, я є добросовісним набувачем квартири АДРЕСА_1 , оскільки зазначена квартира була придбана за договором купівлі-продажу та на момент укладання правочину ОСОБА_4 надала правовстановлюючі документи на вказану квартиру, про претензії третіх осіб йому не було відомо, тому він не мав жодних сумнівів з приводу належного власника квартири. Після укладання договору купівлі-продажу квартири розпочав ремонтні роботи, для подальшого нормального проживання із сім`єю, оскільки на момент купівлі квартира не була придатна для проживання. Наголошував, що йому не було відомо про те, що ОСОБА_4 не мала права відчужувати квартиру, оскільки на момент укладання правочину жодних обмежень і заборон не існувало. Просив суд визнати його добросовісним набувачем квартири АДРЕСА_1 та визнати за ним право власності на квартиру.

Ухвалою Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 25.05.2020 року накладено арешт на квартиру, що розташована за адресою: АДРЕСА_2 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 101.

Прокурор Лівобережної окружної прокуратури міста Дніпра Дніпропетровської області Чабаненко Т.В. в судовому засіданні підтримала позовні вимоги та просила суд їх задовольнити, посилаючись на обставини, викладені у позові. Надав відзив на зустрічну позовну заяву в якому зазначив, що рішення суду, яке стало підставою виникнення права власності на квартиру у ОСОБА_3 було ухвалено 06.08.2018 року. 20.09.2018 року ОСОБА_3 відчужив за договором дарування спірну квартиру на користь ОСОБА_4 . 11.10.2018 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_4 укладено договір купівлі-продажу оскаржуваної квартири. Зазначені обставини викликають сумніви щодо доброчесності набуття права власності на спірну квартиру позивачем за зустрічним позовом, оскільки ним не було проявлено розумну обачність, не з`ясовано причин і обставин неодноразового перепродажу спірного приміщення протягом незначного строку.

Представник Дніпровської міської ради Скосарев І.Д. в судовому засіданні підтримав позовні вимоги в повному обсязі та просив суд їх задовольнити. Надав відзив на зустрічний позов в якому зазначав, що позивачем було проявлено не з`ясовано причин і обставин неодноразового перепродажу спірного приміщення протягом незначного часу, що викликає сумнів щодо доброчесності набуття права власності.

ОСОБА_1 та його представник в судові засідання з`являлися, зустрічний позов підтримали та просили задовольнити. ОСОБА_1 наголошував, що є добросовісним набувачем та у разі витребування на користь територіальної громади міста Дніпра квартири це буде для нього індивідуальний надмірний тягар. Надав відзив на позовну заяву в якому виклав аналогічні обставини та обґрунтування зазначені в зустрічній позовній заяві.

ОСОБА_3 , ОСОБА_4 в судові засідання не з`являлися, про час та місце розгляду справи повідомлялися належним чином.

Суд, з`ясувавши всі обставини справи та перевіривши їх доказами, приходить до наступних висновків.

Судом встановлено, що постановою Дніпровського апеляційного суду від 03.19.2019 року рішення Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 06 серпня 2018 року в частині задоволених позовних вимог ОСОБА_3 про визнання за ним права власності на квартиру АДРЕСА_1 , загальною площею 58,2 кв. м., житловою площею 38,5 кв. м., та додаткове рішення цього ж суду від 06 травня 2019 року скасувано та у скасованій частині ухвалити нове судове рішення. В задоволенні позову ОСОБА_3 до ОСОБА_5 , ОСОБА_6 про визнання права власності на квартиру АДРЕСА_1 відмовлено у повному обсязі.

При цьому судом апеляційної інстанції встановлено, що квартира АДРЕСА_1 не була приватизована та є об`єктом права комунальної власності.

11.10.2018 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_4 був укладений договір купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1 , який посвідчено приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Байдук М.М., та зареєстровано в реєстрі за № 12241.

Відповідно до ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів.

Відповідно до положень ч. 1 ст. 319 та ст. 658 ЦК України, власник володіє, користується та розпоряджається своїм майном; право продажу товару, крім випадків примусового продажу та інших випадків, встановлених законом, належить власникові; ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності чи обмежений у його здійсненні.

Частиною 3 ст. 41 Конституції України встановлено, що ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності.

Відповідно до ст. 387 ЦК України власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним.

Відповідно до ст. 318 ЦК України одним з суб`єктів права власності є територіальна громада міста, яка реалізує свої повноваження власника через відповідну міську раду (ст. 10 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні»).

Згідно з ч. 7 ст. 319 ЦК України діяльність власника може бути обмежена чи припинена або власника може бути зобов`язано допустити до користування його майном інших осіб лише у випадках і в порядку, встановлених законом.

Право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом (ст. 321 ЦК України).

Відповідно до ч. 8 ст. 60 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» право комунальної власності територіальної громади захищається законом на рівних умовах з правами власності інших суб`єктів. Об`єкти права комунальної власності не можуть бути вилучені у територіальних громад і передані іншим суб`єктам права власності без згоди безпосередньо територіальної громади або відповідного рішення ради чи уповноваженого нею органу, за винятком випадків, передбачених законом.

Право комунальної власності територіальної громади захищається законом на рівних умовах з правами власності інших суб`єктів. Об`єкти права комунальної власності не можуть бути вилучені у територіальних громад і передані іншим суб`єктам права власності без згоди безпосередньо територіальної громади або відповідного рішення ради чи уповноваженого нею органу, за винятком випадків, передбачених законом.

Якщо майно відчужене особою, яка не мала на це права, добросовісний набувач набуває право власності на нього, якщо відповідно до ст. 388 ЦК України майно не може бути витребуване у нього (ч. 1 ст. 330 ЦК України).

Стаття 388 ЦК України передбачає випадки та обставини, при яких власник має право витребувати своє майно від добросовісного набувача.

Пунктом 3 ч. 1 ст. 388 ЦК України визначено, що якщо майно за відплатним договором придбане в особи, яка не мала права його відчужувати, про що набувач не знав і не міг знати (добросовісний набувач), власник має право витребувати це майно від набувача лише у разі, якщо майно вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно у володіння, не з їхньої волі іншим шляхом.

За змістом наведеної норми випадки витребування майна власником від добросовісного набувача обмежені й можуть мати місце за умови, що майно вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно, поза їх волею. Наявність у діях власника волі на передачу майна іншій особі виключає можливість його витребування від добросовісного набувача.

Набувач визнається добросовісним, якщо при вчиненні правочину він не знав і не міг знати про відсутність у продавця прав на відчуження майна, наприклад, вжив усіх розумних заходів, виявив обережність та обачність для з`ясування правомочностей продавця на відчуження майна. При цьому в діях набувача не повинно бути і необережної форми вини, оскільки він не лише не усвідомлював і не бажав, а й не допускав можливості настання будь-яких несприятливих наслідків для власника.

Отже, право власності на майно, яке було передано за угодами щодо його відчуження поза волею власника, не набувається, у тому числі й добросовісним набувачем, оскільки це майно може бути у нього витребуване.

Право власності дійсного власника в такому випадку презюмується і не припиняється із втратою ним цього майна.

Таким чином, у випадку якщо майно вибуло з володіння законного власника поза його волею, останній може розраховувати на повернення такого майна, незважаючи на добросовісність та відплатність його набуття сторонніми особами, і має право звернутися до суду з позовом про витребування майна з чужого незаконного володіння.

Відповідно до правового висновку Великої Палати Верховного Суду, викладеного у постанові від 14 листопада 2018 року у справі № 183/1617/16 (провадження № 14-208цс18), задоволення вимоги про витребування майна з незаконного володіння особи, за якою воно зареєстроване на праві власності, відповідає речово-правовому характеру віндикаційного позову та призводить до ефективного захисту прав власника. У тих випадках, коли має бути застосована вимога про витребування майна з чужого незаконного володіння, вимога власника про визнання права власності чи інші його вимоги, спрямовані на уникнення застосування приписів статей 387 і 388 ЦК України, є неефективними.

Власник з дотриманням вимог статей 387 і 388 ЦК України може витребувати належне йому майно від особи, яка є останнім його набувачем, незалежно від того, скільки разів це майно було відчужене до того, як воно потрапило у володіння останнього набувача (подібний за змістом підхід сформулював Верховний Суд України у висновку, викладеному у постанові від 17 грудня 2014 року у справі № 6-140цс14). Для такого витребування оспорювання правочинів щодо спірного майна і документів, що посвідчують відповідне право, не є ефективним способом захисту права власника.

Отже, правова мета віндикаційного позову полягає у поверненні певного майна законному власнику як фактично, тобто у його фактичне володіння, так і у власність цієї особи, тобто шляхом відновлення відповідних записів у державних реєстрах.

Встановивши відсутність волевиявлення Дніпровської міської ради на відчуження спірного нерухомого майна, суди дійшов висновку про обґрунтованість позовних вимог про витребування цього майна від ОСОБА_1 .

Проявивши не обачність, зважаючи на відкритий доступ до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, ОСОБА_1 не звернув увагу, що право власності на квартиру на протязі двох місяців реєстровалося за різними особами.

ОСОБА_1 зареєстрований за адресою: АДРЕСА_3 , тобто спірне нерухоме майно не є його єдиним постійним місцем проживання. З огляду на наведене, а також ураховуючи значну потребу в забезпеченні житлом найменш соціально захищених категорій населення територіальної громади міста Дніпра, витребування у ОСОБА_1 спірного нерухомого майна на користь територіальної громади міста Дніпра не є непропорційним втручанням у право на мирне володіння майном, та не покладає на нього надмірний індивідуальний тягар, спричинений відсутністю житла для проживання.

Застосування у спірних правовідносинах речово-правового механізму повернення майна (віндикації), не позбавляє ОСОБА_1 , як добросовісного набувача квартири, можливості відновити свої права шляхом пред`явлення майнових вимог до продавця спірної квартири щодо повернення йому сплачених грошових коштів, з підстав передбачених статтею 661 ЦК України.

Враховуючи викладене, оцінюючи за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні кожного доказу, зокрема належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд доходить висновку, що позовні вимоги Лівобережної окружної прокуратури міста Дніпра Дніпропетровської області в інтересах держави в особі Дніпровської міської ради до ОСОБА_1 , треті особи: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про витребування майна підлягають задоволенню.

У зв`язку із задоволенням первісного позову, зустрічна позовна заява ОСОБА_1 до Дніпровської міської ради, ОСОБА_4 , ОСОБА_3 , треті особи: приватний нотаріус Дніпровського нотаріального округу Байдук Марина Михайлівна, приватний нотаріус Дніпровського нотаріального округу Фаст Лілія Дмитрівна про визнання права власності за добросовісним набувачем не підлягає задоволенню.

Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, а тому з відповідачів на користь прокуратури Дніпропетровської області підлягає стягненню сплачений судовий збір у сумі 8 573, 23 грн.

Керуючись ст.ст. 10, 12, 13, 76-89, 141, 258-259, 263-265, 354 ЦПК України, суд,-

УХВАЛИВ:

Позов керівника Лівобережної окружної прокуратури міста Дніпра Дніпропетровської області в інтересах держави в особі Дніпровської міської ради до ОСОБА_1 , треті особи: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про витребування майна задовольнити.

Витребувати від ОСОБА_1 (реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 ) на користь територіальної громади міста Дніпро в особі Дніпровської міської ради квартиру АДРЕСА_1 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна - 101).

В задоволенні зустрічної позовної заяви ОСОБА_1 до Дніпровської міської ради, ОСОБА_4 , ОСОБА_3 , треті особи: приватний нотаріус Дніпровського нотаріального округу Байдук Марина Михайлівна, приватний нотаріус Дніпровського нотаріального округу Фаст Лілія Дмитрівна про визнання права власності за добросовісним набувачем відмовити.

Стягнути з ОСОБА_1 (реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 ) на користь прокуратури Дніпропетровської області (м. Дніпро, проспект Дмитра Яворницького, 38) сплачений судовий збір у сумі 8 573 (вісім тисяч п`ятсот сімдесят три) грн. 23 коп.

Рішення суду може бути оскаржене протягом тридцяти днів з дня його проголошення шляхом подання апеляційної скарги до суду апеляційної інстанції, а в разі, якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення зазначених вище строків, або після перегляду рішення в апеляційному порядку, якщо його не скасовано.

Повний текст рішення складено 18.02.2022 року.

Суддя: Г.В. Бєсєда