Справа №760/1175/21
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

14 липня 2022 року Солом`янський районний суд м. Києві в складі:

головуючого- судді - Усатової І.А.

за участю секретаря - Омелько Г.Т.

представника скаржника - ОСОБА_1

представника суб`єкта оскарження - Саковича С.Ю.

представника боржника - ОСОБА_3 ,

розглянувши в відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за скаргою ОСОБА_4 про визнання незаконною і скасування постанови державного виконавця Солом`янського районного відділу державної виконавчої служби у м. Києві Центрального міжрегіонального Управління Міністерства юстиції (м. Київ) Штойки Людмили Романівни, суд,-

В С Т А Н О В И В:

У січні 2021 року ОСОБА_4 звернулася до суду з указаною скаргою в якій просила визнати незаконною та скасувати постанову головного державного виконавця Солом`янського районного відділу державної виконавчої служби у м. Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Штойки Л. Р. від 24 жовтня 2020 року про передачу виконавчого провадження № 60640079 з примусового виконання виконавчого листа № 760/18121/16 від 13 листопада 2019 року «Про усунення перешкод у побаченні з дитиною, встановлення побачення з дитиною», виданого Солом`янським районним судом міста Києва до Києво-Святошинського районного відділу виконавчої служби Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ).

ОСОБА_4 вважає вказану постанову незаконною та такою, що підлягає скасуванню, оскільки підставою для передачі виконавчого провадження до іншої виконавчої служби була заява боржника про те, що він та малолітня ОСОБА_5 , 2013 року народження, проживають за адресою: АДРЕСА_1 , яка за територіальністю відноситься до Києво-Святошинського районного відділу виконавчої служби Центрального міжрегіонального управління Міністерства управління юстиції (м. Київ).

У той же час, як вбачається з виконавчого документу місцем проживання боржника, є: АДРЕСА_2 . За цією ж адресою боржнику надсилається поштова кореспонденція як державним виконавцем, так і стягувачем у цьому виконавчому провадженні, і ця кореспонденція боржником за цією адресою отримується.

Державним виконавцем жодних дій щодо встановлення місця проживання (перебування) боржника та малолітньої ОСОБА_5 не здійснювалось. Жодних документів, якими б підтверджувався факт реєстрації та/чи проживання боржника та малолітньої ОСОБА_6 за іншою, ніж вказано у виконавчому документі адресою, у матеріалах виконавчого провадження немає.

За таких обставин, у державного виконавця не було підстав, передбачених законом, для передачі виконавчого провадження на виконання до Києво-Святошинського районного відділу виконавчої служби Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ).

Постановлення державним виконавцем оскаржуваної постанови призвело до штучного затягування виконання судового рішення, чим порушуються права заявника як стягувача у виконавчому провадженні, а також права малолітньої ОСОБА_6 на спілкування із заявником та її участь у вихованні дочки.

ОСОБА_4 зазначає, що копію вказаної постанови отримала 04 січня 2021 року, що підтверджується копією поштового конверту із відповідним штрих-кодом, а також роздруківкою з сайту Укрпошти щодо відстеження поштового відправлення з указаним на поштовому конверті штрих-кодом, а тому просила визнати поважною причину пропуску строку на оскарження постанови, передбаченого статтею 449 ЦПК України, та поновити його.

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 18 січня 2021 року вказану справу передано судді Усатовій І.А.

Ухвалою Солом`янського районного суду міста Києва від 11 травня 2022 року за вказаною скаргою відкрито провадження та призначено до судового розгляду.

Представник заявника ОСОБА_1 в судовому засіданні підтримав заявлені вимоги в повному обсязі, просив їх задовольнити з підстав, викладених в заяві.

Представник заінтересованої особи (боржника) ОСОБА_3. в судовому засіданні заперечував проти задоволення скарги, оскільки вона є безпідставною. Просив скаргу залишити без задоволення, посилаючись на те, що постановою державного виконавця Києво-Святошинського районного відділу виконавчої служби Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) від 13.01.2021 виконавче провадження № 60640079 передано до Солом`янського районному відділу державної виконавчої служби у м. Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) та прийнято постановою заступника начальника до Солом`янського районному відділу державної виконавчої служби у м. Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Пилипчук О.Г. від 17.02.2021.

Державний виконавець Солом`янського районного відділу державної виконавчої служби у місті Києві Міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Сакович С.Ю. в судовому засіданні заперечував проти задоволення скарги, наголошуючи на її безпідставності, оскільки виконавче провадження № 60640079 наразі перебуває на виконанні у Солом`янському районному відділу державної виконавчої служби у м. Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ).

Заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи та проаналізувавши надані докази, суд виходить з наступного.

За загальним правилом статей 15,16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Кожна особа за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу має право звернутися до суду, який може захистити цивільне право або інтерес у один із способів, визначених частиною першою статті 16 ЦК України, або й іншим способом, що встановлений договором або законом.

Згідно зі статтею 447 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду зі скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.

Суд встановив, що рішенням Солом`янського районного суду міста Києва від 27 грудня 2018 року позов ОСОБА_4 до ОСОБА_7 про усунення перешкод у спілкуванні з дитиною та визначення способів участі у спілкуванні з дитиною задоволено; зобов`язано ОСОБА_7 не чинити перешкод ОСОБА_4 в спілкуванні з дитиною, донькою ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ; визначено ОСОБА_4 способи участі в спілкуванні та вихованні дитини, доньки ОСОБА_5 , шляхом встановлення зустрічей з дитиною: щовівторка та щосуботи з 10.00 до 13.00 за умови попереднього налагодження психоемоційного контакту з дитиною.

Постановою Київського апеляційного суду від 07.05.2019 апеляційну скаргу ОСОБА_4 задоволено частково: рішення Солом`янського районного суду м. Києва від 27 грудня 2018 року змінено, виключивши абзац третій резолютивної частини рішення в наступній редакції: «Визначити ОСОБА_4 способи участі у спілкуванні та вихованні доньки ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , шляхом встановлення зустрічей з дитиною: щовівторка та щосуботи з 10.00 до 13.00 у присутності дитячого психолога. В решті рішення залишено без змін.

Постановою Верховного Суду від 11 липня 2019 року рішення Солом`янського районного суду м. Києва від 27 грудня 2018 року та постанову Київського апеляційного суду від 07 травня 2019 року залишено без змін.

19 листопада 2019 року головним державним виконавцем Солом`янського районного відділу державної виконавчої служби у місті Києві Міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Штойкою Л. Р., відкрито виконавче провадження № 60640079 з примусового виконання виконавчого листа № 760/18121/16-ц, виданого 13.11.2019 Київським апеляційним судом м.Києва про визначення ОСОБА_4 способів участі у спілкуванні та вихованні доньки ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , шляхом встановлення зустрічей з дитиною: щовівторка та щосуботи з 10:00 до 13:00 у присутності дитячого психолога.

Постановою старшого державного виконавця Солом`янського районного відділу державної виконавчої служби у місті Києві Міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Штойки Л. Р. від 24 жовтня 2020 року виконавче провадження № 60640079 передано до Києво-Святошинського районного відділу державної виконавчої служби Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ).

Відповідно до статті 129-1 Конституції України держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд.

Отже, судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами.

Виконання судових рішень у цивільних справах є складовою права на справедливий суд та однією з процесуальних гарантій доступу до суду, що передбачено статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року.

Одним із засобів юридичного захисту сторін виконавчого провадження при проведенні виконавчих дій є судовий контроль, де сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду зі скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи, що відповідає приписам статті 447 ЦПК України.

Пунктом "а" частини першої статті 449 ЦПК України передбачено, що скаргу може бути подано до суду у десятиденний строк з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення її права або свободи.

Пропущений з поважних причин строк для подання скарги може бути поновлено судом (частина друга статті 449 ЦПК України).

Ураховуючи те, що оскаржувану копію постанови від 24 жовтня 2020 року скаржник отримала поштою лише 04 січня 2021 року, що підтверджується копією конверта та роздруківкою з сайта Укрпошти щодо відстеження поштового відправлення (а. с. 5, 6), тому причини пропуску строку для звернення до суду з указаною скаргою є поважними, а строк підлягає поновленню.

Відповідно до частини першої статті 18 ЗУ «Про виконавче провадження» виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Виконавець зобов`язаний здійснювати заходи примусового виконання рішень у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчим документом і цим Законом (пункт 1 частини другої статті 18 ЗУ «Про виконавче провадження».

Відповідно до пункту 3 частини третьої статті 18 ЗУ «Про виконавче провадження» виконавець під час здійснення виконавчого провадження має право з метою захисту інтересів стягувача одержувати безоплатно від державних органів, підприємств, установ, організацій незалежно від форми власності, посадових осіб, сторін та інших учасників виконавчого провадження необхідні для проведення виконавчих дій пояснення, довідки та іншу інформацію, в тому числі конфіденційну.

Частиною 4 статті 19 ЗУ «Про виконавче провадження» передбачено, що сторони зобов`язані невідкладно, не пізніше наступного робочого дня після настання відповідних обставин, письмово повідомити виконавцю про повне чи часткове самостійне виконання рішення боржником, а також про виникнення обставин, що обумовлюють обов`язкове зупинення вчинення виконавчих дій, про встановлення відстрочки або розстрочки виконання, зміну способу і порядку виконання рішення, зміну місця проживання чи перебування (у тому числі зміну їх реєстрації) або місцезнаходження, а боржник - фізична особа - також про зміну місця роботи.

Положеннями частини першої статті 24 ЗУ «Про виконавче провадження» передбачено, що виконавчі дії провадяться державним виконавцем за місцем проживання, перебування, роботи боржника або за місцезнаходженням його майна. Право вибору місця відкриття виконавчого провадження між кількома органами державної виконавчої служби, що можуть вчиняти виконавчі дії щодо виконання рішення на території, на яку поширюються їхні функції, належить стягувачу.

Як вбачається зі змісту оскаржуваної постанови вона прийнята државним виконавцем на підставі частини четвертої статті 25 Закону України "Про виконавче провадження".

Зазначеною постановою встановлено, що згідно заяви боржника від 21 жовтня 2020 року боржник ОСОБА_7 разом з дочкою ОСОБА_5 проживають за адресою: АДРЕСА_1 , що за територіальністю відноситься до Києво-Сваятошинського районного відділу державної виконавчої служби Центрального міжрегіонального управління юстиції Міністерства юстиції (м. Київ).

Вбачається, що передумовою винесення оскаржуваної постанови від 24 жовтня 2020 року про передачу виконавчого провадження № 60640079 з примусового виконання виконавчого листа № 760/18121/16, виданого 13 листопада 2019 року Київським апелційним судом м.Києва, до Києво-Святошинського районного відділу виконавчої служби Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ), слугували: акт державного виконавця, яким встановлено, що при виході державного виконавця за адресою: АДРЕСА_2 , боржник за вищевказаною адресою не проживає; заява ОСОБА_7 , який діє в інтересах ОСОБА_5 , про передачу виконавчого провадження № 60640079 за виконавчим листом № 760/18121/16 від 13 листопада 2019 року до Києво-Святошинського районного відділу державної виконавчої служби Центрального міжрегіонального управління юстиції Міністерства юстиції (м. Київ), оскільки місце проживання/перебування боржника знаходиться на території Києво-Святошинського району.

У той же час ОСОБА_4 стверджує, що місцем проживання боржника є квартира АДРЕСА_3 .

Частиною четвертою статті 25 Закону України "Про виконавче провадження" передбачено, що передача виконавчих проваджень від одного державного виконавця до іншого, від одного органу державної виконавчої служби до іншого або до виконавчої групи здійснюється в порядку, визначеному Міністерством юстиції України.

Пунктом 6 розділу V Інструкції з організації примусового виконання рішень, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 02 квітня 2012 року № 512/5 (далі - Інструкція) визначено, що виконавче провадження передається з одного органу державної виконавчої служби до іншого у разі: якщо місце проживання, перебування, роботи боржника або місцезнаходження його майна знаходиться на території, на яку поширюється компетенція іншого органу державної виконавчої служби; відводу (самовідводу) всіх державних виконавців органу державної виконавчої служби; утворення виконавчої групи при кількох органах державної виконавчої служби; якщо виконавчі провадження щодо одного й того самого боржника відкриті в різних органах державної виконавчої служби; наявності інших обставин, що ускладнюють виконання рішення.

Згідно з пунктом 8 розділу V Інструкції при передачі виконавчого провадження до іншого органу державної виконавчої служби, особа, яка прийняла рішення про передачу матеріалів виконавчого провадження, виносить вмотивовану постанову, де обов`язково зазначаються обставини, що обумовили передачу виконавчого провадження, та строки передачі матеріалів виконавчого провадження, які не можуть перевищувати п`яти робочих днів. Постанова надсилається сторонам виконавчого провадження та до відповідних органів державної виконавчої служби.

Пунктом 11 Розділу ІІІ Інструкції визначено, що перевірка інформації про наявність боржника, його майна, місця роботи або здійснення опису та арешту майна на території, на яку не поширюється компетенція державного виконавця здійснюється органом державної виконавчої служби, компетенція якого поширюється на територію вчинення таких дій за дорученням державного виконавця.

Частиною п`ятою статті 24 ЗУ «Про виконавче провадження» передбачено, що у разі необхідності проведення перевірки інформації про наявність боржника чи його майна або про місце роботи на території, на яку не поширюється компетенція державного виконавця, державний виконавець доручає проведення перевірки або здійснення опису та арешту майна відповідному органу державної виконавчої служби. Порядок надання доручень, підстави та порядок вчинення виконавчих дій на території, на яку поширюється компетенція іншого органу державної виконавчої служби, передачі виконавчих проваджень від одного органу державної виконавчої служби до іншого, від одного державного виконавця до іншого визначаються Міністерством юстиції України. Для проведення перевірки інформації про наявність боржника чи його майна або про місце роботи в іншому виконавчому окрузі приватний виконавець має право вчиняти такі дії самостійно або залучати іншого приватного виконавця на підставі договору про уповноваження на вчинення окремих виконавчих дій, типова форма якого затверджується Міністерством юстиції України.

Враховуючи вищевикладене, державний виконавець не виконав обов`язку щодо перевірки наявності боржника, в тому числі, за будь-якою адресою, зокрема за місцем проживання/перебування боржника ( АДРЕСА_1 ), що територіально відноситься саме до Києво-Сваятошинського районного відділу державної виконавчої служби Центрального міжрегіонального управління юстиції Міністерства юстиції (м. Київ), шляхом здійснення доручення відповідному органу державної виконавчої служби щодо перевірки місця проживання/перебування ОСОБА_7 за вказаною адресою.

Окрім того, шляхом огляду Єдиного державного реєстру судових рішень та системи Д-3 судом встановлено, що ухвалою Солом`янського районного суду м.Києва від 07.04.2021 у справі № 760/1177/21 скаргу ОСОБА_4 , заінтересовані особи: Головний державний виконавець Солом`янського районного відділу Державної виконавчої служби у м. Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Штойка Людмила Романівна, ОСОБА_7 , про визнання незаконною та скасування постанови державного виконавця про передачу виконавчого провадження задоволено.

У вказаній ухвалі суду зазначається, що з наданих державним виконавцем матеріалів виконавчого провадження № 59357959 вбачається, що боржник неодноразово надавав інформацію про зміну місця проживання, зокрема, 13 червня 2019 розу, подав заяву, в якій зазначив адресою проживання: АДРЕСА_4 , при цьому, в копії позовної заяви, поданої до Окружного адміністративного суду міста Києва наприкінці 2019 року зазначено, що ОСОБА_7 проживає за адресою: АДРЕСА_2 . Також, 04 вересня 2019 року державним виконавцем було винесено постанову про накладення арешту на боржника за невиконання рішення суду. Боржник, неодноразово, на адресу державного виконавця надсилав повідомлення про неможливість виконання рішення за адресою: АДРЕСА_2 , у зв`язку з перебуванням дочки на навчанні або їхнім відпочинком в м. Одеса.

В матеріалах виконавчого провадження відсутні документи, відповідно до Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», з яких державний виконавиць міг би встановити місце проживання боржника у с. Хотів Києво-Святошинського району Київської області.

Також судом було встанолено, що боржник рішення суду не виконує, що свідчить про обґрунтованість побоювань стягувача в частині подальшого затягування примусового виконання рішень суду з підстав подання боржником заяв про зміну фактичного місця проживання без належних на те підтверджень.

Відповідно до ч. 4 ст. 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Відповідно до практики Європейського суду з прав людини право на суд, захищене ст. 6 Конвенції, було б ілюзорним, якби національна правова система Високої Договірної Сторони дозволяла, щоб остаточне, обов`язкове для виконання судове рішення залишалося невиконаним на шкоду будь-якій зі сторін ("Горнсбі проти Греції" (Hornsby V. Greece), від 19.03.1997, п. 40, Reports of Judgments and Decisions 1997-11). Держава зобов`язана організувати систему виконання судових рішень, яка буде ефективною як за законодавством, так і на практиці без неналежних затримок (у справі "Фуклев проти України", заява N 71186/01). На державі лежить позитивне зобов`язання організувати систему виконання рішень таким чином, щоб гарантувати виконання без жодних невиправданих затримок, і так, щоб ця система була ефективною як в теорії, так і на практиці ( "Чіжов проти України" п. 40).

Відповідно до частини другої статті 451 ЦПК України у разі встановлення обгрунтованості скарги суд визнає оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність неправомірними і зобов`язує державного виконавця або іншу посадову особу органу державної виконавчої служби, приватного виконавця усунути порушення (поновити порушене право заявника). Якщо оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність були прийняті або вчинені відповідно до закону, в межах повноважень державного виконавця або іншої посадової особи органу державної виконавчої служби, приватного виконавця і право заявника не було порушено, суд постановляє ухвалу про відмову в задоволенні скарги.

Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що постанова старшого державного виконавця Солом`янського районного відділу державної виконавчої служби у місті Києві Міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Штойки Л.Р. від 24.10.2020 щодо передачі виконавчого провадження № 60640079 є неправомірною.

Разом з тим, з наявних у справі матеріалів та шляхом огляду АСВП судом встановлено, що постановою старшого державного виконавця Києво-Святошинського районного відділу державної виконавчої служби Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Сидоренко Р.Г. від 13.01.2021 ВП №60640079, на підставі частини 4 статті 25 Закону України «Про виконавче провадження», передано до Солом`янського районного відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ).

Постановою заступника начальника Солом`янського районного відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Пилипчук О.Г. від 17.02.2021 прийнято ВП №60640079.

За умовами ч. 3 ст. 12, ч. 1 ст. 13 ЦПК України обов`язок доказування покладається на сторони у справі.

Статтею 81 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до ч. 1 ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

З огляду на те, що постановою державного виконавця Києво-Святошинського районного відділу державної виконавчої служби Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) від 13.01.2021 ВП №60640079 передано до Солом`янський районний відділ державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ), та наразі викнавче провадження перебуває на виконанні Солом`янського відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ), суд приходить до висновку, що на момент розгляду скарги, право скаржника відновлено.

Враховуючи вищенаведене, приймаючи до уваги відсутність на момент розгляду порушення прав заявника, суд приходить до висновку, що у задоволенні скарги ОСОБА_4 про визнання незаконною та скасування постанови головного державного виконавця Солом`янського районного відділу державної виконавчої служби у м. Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Штойки Л. Р. від 24 жовтня 2020 року про передачу виконавчого провадження № 60640079 до Києво-Святошинського районного відділу виконавчої служби Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ), слід відмовити.

З огляду на викладене, керуючись статтею 24 Закону України «Про виконавче провадження», Інструкцією з організації примусового виконання рішень, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 02 квітня 2012 року № 512/5, статтями 260, 354, 447-451 ЦПК України, суд

У Х В А Л И В :

У задоволенні скарги ОСОБА_4 про визнання незаконною і скасування постанови державного виконавця Солом`янського районного відділу державної виконавчої служби у м. Києві Центрального міжрегіонального Управління Міністерства юстиції (м. Київ) Штойки Людмили Романівни - відмовити.

Апеляційна скарга на ухвалу суду подається протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення до Київського апеляційного суду.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Суддя: І.А.Усатова