Справа № 369/109/21
Провадження № 2/369/815/22
РІШЕННЯ

Іменем України

16.09.2022 року м. Київ

Києво-Святошинський районний суд Київської області в складі:

головуючого судді Фінагеєвої І.О.,

при секретарі Світлак Ю.Ю.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення суми грошових коштів застави в розмірі 10000,00 гривень та за зустрічним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,

ВСТАНОВИВ :

У січні 2021 року позивач ОСОБА_1 звернувся до Києво-Святошинського районного суду Київської області з позовом до ОСОБА_2 про стягнення суми грошових коштів застави в розмірі 10 000,00 гривень, мотивуючи свої вимоги тим, що 20 жовтня 2019 року між позивачем та відповідачем укладено Договір оренди квартири. За вказаним договором оренди між сторонами виникли правовідносини найму (оренди) житла, де позивач виступає орендарем, а відповідач орендодавцем. Згідно п. 1.1. Договору орендодавець передає, а орендар приймає в довгострокову оренду квартиру розташовану за адресою: АДРЕСА_1 . За умовами пп. «Ж» п. 2.2. Договору оренди задля забезпечення виконання своїх зобов`язань щодо своєчасної оплати щомісячної оренди та дотримання правил користування квартирою і всіма матеріальними цінностями, переліченими в додатку №1 Договору, орендар зобов`язується в момент укладення Договору внести заставний платіж в розмірі місячної орендної плати. За умови збереження майна орендодавця і дотримання правил за договором, заставний платіж повертається орендарю по закінченню строку проживання. В протилежному випадку заставний платіж залишається в орендодавця. Сума заставного платежу, за домовленістю між сторонами, склала 11 000,00 грн. Орендна плата за домовленістю сторін на дату укладення Договору становила 11 000,00 грн. (п. 3.2 Договору). Відповідно до п. 3.1. Договору оренди квартира здається в оренду з 20 жовтня 2019 року по 20 жовтня 2020 року. Строк дії договору може бути продовжений за згодою сторін. 20 жовтня 2020 року за угодою сторін строк дії Договору оренди був продовжений до 20 лютого 2021 року, а також зменшений заставний платіж до 10 000,00 грн., про що сторони здійснили відповідний запис на останній сторінці Договору оренди та скріпили запис своїми підписами. Також, в день продовження дії Договору, тобто 20 жовтня 2020 року сторони домовилися, що розмір орендної плати встановлюється в розмірі 10 000,00 грн. за місяць. В день укладення Договору оренди 20 жовтня 2020 року позивач здійснив платежі на картковий рахунок відповідача за платіжними дорученнями: №Р24А110619226С43280 від 20.10.2020 на суму 329,52 євро (9057,42 грн. за офіційним курсом НБУ станом на 20.10.2019); №BASS3 від 20.10.2020 на суму 2 512,56 грн.; №Р24А110688149С40867 від 20.10.2020 року на суму 311,21 євро (8 554,13 грн. за офіційним курсом НБУ станом на 20.10.2019); РМВ6-В799-НН55-6Н8М від 20.10.2020 на суму 2 000,00 грн. Всього платежів на суму: 22 114,11 грн. Таким чином, позивач виконав свої зобов`язання щодо оплати вартості першого місяця оренди в розмірі 11 000,00 грн. та заставної вартості в розмірі 11 000,00 грн. 12 листопада 2020 року відповідач з`явилася до орендованої квартири та пред`явила вимогу позивачу негайно виселитися з помешкання, що призвело до розірвання Договору оренди в односторонньому порядку з ініціативи відповідача. Позивач 15 листопада 2020 року виселився з квартири. Протягом усього строку дії Договору оренди позивач сумлінно виконував свої зобов`язання за Договором: своєчасно та в повному обсязі вносив платежі за оренду квартири, оплачував комунальні послуги, не допускав пошкодження майна, проживав в квартирі одноособово. Наведені обставини стосовно належного виконання позивачем умов Договору оренди підтверджуються відсутністю будь-яких зауважень, претензій чи вимог з боку відповідача протягом усього строку орендних відносин. В день виселення позивач звернувся до відповідача з усною вимогою повернути йому суму застави в розмірі 10 000,00 гривень, у зв`язку із закінченням строку проживання та посилаючись на пп. «Ж» п. 2.2. Договору оренди. Проте, відповідач відмовилася повертати суму застави посилаючись на порушення умов Договору оренди позивачем. При цьому, на прохання позивача пояснити, в чому полягають порушення договору з його боку відповідач не змогла повідомити ті чи інші обставини, які б могли свідчити про порушення, а також не бажала обґрунтувати свою відмову в поверненні суми застави. 16 листопада 2020 року позивач направив відповідачу письмову вимогу про повернення застави шляхом переказу грошових коштів на банківську картку позивача протягом 10 календарних днів з дати отримання вимоги. Але, станом на дату подачі цієї заяви відповідач не здійснила повернення суми застави в розмірі 10 000,00 грн. позивачу. Вважає, що відповідач безпідставно відмовилася повернути суму застави в розмірі 10 000,00 грн., порушуючи цим самим умови Договору оренди від 20 жовтня 2019 року, а також порушила законні права та інтереси позивача. Сума платежів 329,52 євро (9 057,42 грн. за офіційним курсом НБУ станом на 20.10.2019) і 2 000,00 грн., всього 11 057,42 грн., згідно квитанцій № №Р24А110688149С40867 від 20.10.2020 та РМВ6-В799-НН55-6Н8М від 20.10.2020 відповідно, була сплачена позивачем в якості забезпечення виконання ним зобов`язань за Договором оренди, а тому ця сума є заставною. А за умовами Договору оренди сума застави підлягає поверненню орендарю після закінчення строку проживання. Просив суд стягнути з ОСОБА_2 суму грошових коштів застави в розмірі 10 000,00 грн. та суму судового збору в розмірі 840,80 грн, а всього 10 840,80 грн.

Ухвалою Києво-Святошинського районного суду Київської області від 13 січня 2021 року по справі відкрито провадження у порядку спрощеного позовного провадження.

18 травня 2021 року відповідачем ОСОБА_2 подано до суду зустрічний позов ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, в обґрунтування якого посилається на те що, 20.10.2019 року між позивачем та відповідачем було укладеного Договір оренди квартири. Відповідач прийняв в довгострокову оренду квартиру від позивача, розташовану за адресою: АДРЕСА_1 . Розмір орендної плати, починаючи з 20 жовтня 2020 року становив 10 000,00 грн. 20 жовтня 2020 року строк дії договору оренди був продовжений до 20 лютого 2021 року. Зазначає, що відповідач не сплатив орендну плату за наступні місяці: 20.11.2020 - 20.12.2020, 20.12.2020 - 20.01.2021, 20.01.2021 - 20.02.2021, тобто у відповідача виникла заборгованість за орендну плату протягом 3 місяців у сумі 30 000,00 грн. Відповідно до розділу 4 Договору оренди будь-які зміни чи розірвання Договору можуть бути тільки за взаємною згодою сторін. Договір оренди припинив свою дію 20 лютого 2021 року. Оскільки відповідач має заборгованість з оплати орендної плати, враховуючи положення п. 3.5. Договору оренди, застава у сумі 10 000 грн. не поверталася відповідачеві, що є підставою для відмови у задоволенні первісного позову. Таким чином, станом на сьогоднішній день відповідач має заборгованість перед позивачем з оплати оренди у сумі 30 000-10 000=20 000 грн. Крім того, у відповідності до пп. В) п. 2.3. Договору оренди відповідач має сплачувати всі комунальні послуги. Натомість у останнього виникла заборгованість зі сплати комунальних послуг у сумі 15 534,58 грн., яка в подальшому сплачена позивачем. Просила суд стягнути зі ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 35 534,58 грн. та судові витрати покласти на відповідача.

31 травня 2021 року ухвалою Києво-Святошинського районного суду Київської області зустрічну позовну заяву ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості об`єднано в одне провадження з позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення суми грошових коштів застави в розмірі 10 000,00 гривень.

Ухвалою Києво-Святошинського районного суду Київської області від 06 липня 2021 року закрито підготовче провадження та справу призначено до розгляду по суті.

У судове засідання представник позивача ОСОБА_1 - ОСОБА_3 не з`явився, надав заяву про розгляд справи без участі позивача та представника позивача за наявними в матеріалах справи доказами. Позов підтримав у повному обсязі, зустрічний позов не визнав, заперечував проти його задоволення.

У судове засідання представник відповідача ОСОБА_2 - ОСОБА_4 не з`явився, надав заяву про розгляд справи без його участі, на підставі поданих доказів. Проти первісного позову заперечував, просить суд відмовити в його задоволенні. Зустрічний позов просив суд задовольнити повністю.

Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Згідно з ч. 5 ст. 268 ЦПК України датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складання повного судового рішення.

Суд, дослідивши матеріали справи та письмові докази у їх сукупності, оцінивши їх відповідно до ст. 89 ЦПК України, приходить до наступного висновку.

Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (ч. 1ст. 16 ЦК України).

Відповідно до ч. 1ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Згідно ч. 3ст. 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно з вимогами п.п. 1, 2, 3 ч. 1 ст. 264 ЦПК України, під час ухвалення рішення суд вирішує, чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин.

Частиною 1ст. 2 ЦПК України передбачено, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання (стаття 15 ЦК України).

За змістом статті 526 ЦК України цивільне законодавство містить загальні умови виконання зобов`язання, що полягають у його виконанні належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Це правило є універсальним і підлягає застосуванню як до виконання договірних, так і недоговірних зобов`язань.

У постанові Верховного Суду від 23 січня 2019 року у справі № 355/385/17 міститься висновок, що у статті 629 ЦК України закріплено один із фундаментів на якому базується цивільне право - обов`язковість договору. Тобто, з укладенням договору та виникненням зобов`язання його сторони набувають обов`язки (а не лише суб`єктивні права), які вони мають виконувати. Не виконання обов`язків, встановлених договором, може відбуватися при: (1) розірванні договору за взаємною домовленістю сторін; (2) розірванні договору в судовому порядку; (3) відмові від договору в односторонньому порядку у випадках, передбачених договором та законом; (4) припинення зобов`язання на підставах, що містяться в главі 50 ЦК України; (5) недійсності договору (нікчемності договору або визнання його недійсним на підставі рішення суду).

Відповідно до ч. 1 ст. 759 ЦК України за договором найму (оренди) наймодавець передає або зобов`язується передати наймачеві майно у володіння та користування за плату на певний строк.

Згідно до ч. 1 ст. 810 ЦК України за договором найму (оренди) житла одна сторона - власник житла (наймодавець) передає або зобов`язується передати другій стороні (наймачеві) житло для проживання у ньому на певний строк за плату.

Відповідно до ч. 3 ст. 815 ЦК України наймач зобов`язаний своєчасно вносити плату за житло. Наймач зобов`язаний самостійно вносити плату за комунальні послуги, якщо інше не встановлено договором.

Відповідно до вимог ст. 820 ЦК України розмір плати за користування житлом встановлюється у договорі найму житла. Наймач вносить плату за користування житлом у строк, встановлений договором найму житла. Якщо строк внесення плати за користування житлом не встановлений договором, наймач вносить її щомісяця.

Судом встановлено, що 20 жовтня 2019 року між ОСОБА_2 (орендодавець) та ОСОБА_1 (орендар) було укладено довгостроковий договір оренди квартири, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 .

Згідно п. 1.1. Договору орендодавець передає, а орендар приймає в довгострокову оренду квартиру розташовану за адресою: АДРЕСА_1 .

Відповідно до п. 2.2. пп. «Ж» вказаного Договору оренди, в забезпечення виконання своїх зобов`язань щодо своєчасної оплати щомісячної оренди та дотримання правил користування квартирою і всіма матеріальними цінностями, переліченими в додатку №1 Договору, орендар зобов`язується в момент укладення Договору внести заставний платіж в розмірі місячної орендної плати. За умови збереження майна орендодавця і дотримання правил за договором, заставний платіж повертається орендарю по закінченню строку проживання. В протилежному випадку заставний платіж залишається в орендодавця.

Відповідно до п. 3.1. Договору оренди квартира здається в оренду з 20 жовтня 2019 року по 20 жовтня 2020 року. Строк дії договору може бути продовжений за згодою сторін.

Згідно п. 3.2. Договору оренди орендна плата складає 11 000,00 грн.

Судом встановлено, що 20 жовтня 2020 року за угодою сторін строк дії Договору оренди був продовжений до 20 лютого 2021 року, а також зменшений заставний платіж до 10 000,00грн., про що сторони здійснили відповідний запис на останній сторінці Договору оренди та скріпили запис своїми підписами. Крім того, 20 жовтня 2020 року сторони домовилися, що розмір орендної плати встановлюється в розмірі 10 000,00 грн. за місяць.

20 жовтня 2020 року позивач здійснив платежі платежів на суму 22 114,11 грн. на картковий рахунок відповідача, що підтверджується копіями платіжних доручень: №Р24А110619226С43280 від 20.10.2020 на суму 329,52 євро (9 057,42 грн. за офіційним курсом НБУ станом на 20.10.2019); № BASS 3 від 20.10.2020 на суму 2 512,56 грн.; №Р24А110688149С40867 від 20.10.2020 на суму 311,21 євро (8 554,13 грн. за офіційним курсом НБУ станом на 20.10.2019); РМВ6-В799-НН55-6Н8М від 20.10.2020 на суму 2 000,00 грн.

Таким чином, позивач виконав свої зобов`язання щодо оплати вартості першого місяця оренди в розмірі 11 000,00 грн. та заставної вартості в розмірі 11 000,00 грн.

В своїй позовній заяві позивач ОСОБА_1 посилається на те, що 12 листопада 2020 року відповідач ОСОБА_2 з`явилася до орендованої квартири та пред`явила йому вимогу негайно виселитися з помешкання, що призвело до розірвання Договору оренди в односторонньому порядку з ініціативи відповідача. Після цього позивач 15 листопада 2020 року виселився з квартири. Протягом усього строку дії Договору оренди позивач сумлінно виконував свої зобов`язання за Договором: своєчасно та в повному обсязі вносив платежі за оренду квартири, оплачував комунальні послуги, не допускав пошкодження майна, проживав в квартирі одноособово.

16 листопада 2020 року позивач ОСОБА_1 звернувся до відповідача ОСОБА_2 з письмовою вимогою повернути йому суму застави в розмірі 10 000,00 гривень за оренду квартири згідно Договору від 20 жовтня 2019 року, із вказаними реквізитами карткового рахунку та проханням здійснити повернення на протязі десяти днів з моменту отримання листа, що підтверджується копією листа від 16 листопада 2020 року, описом вкладення цінного листа з відтиском печатки «УКРПОШТА» із зазначенням дати «16.11.2020».

Пунктом 1 частини 2 статті 11 ЦК України встановлено, що підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Відповідно до ч. 1 ст. 509 ЦК України, зобов`язання - це правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

За змістом статей 626, 628 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання) (стаття 610 ЦК України).

За правилами ст. 526 зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно до ч. 1 ст. 548 ЦК України виконання зобов`язання (основного зобов`язання) забезпечується, якщо це встановлено договором або законом.

Відповідно до ст. 546 ЦК України виконання зобов`язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком, правом довірчої власності. Договором або законом можуть бути встановлені інші види забезпечення виконання зобов`язання.

За ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом (ч. 2 ст. 81 ЦПК України).

Відповідно до ч. 5 ст. 81 ЦПК України докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ч. 6 ст. 81 ЦПК України).

Судом встановлено та не спростовано відповідачем за первісним позовом той факт, що позивач користувався квартирою з жовтня 2019 року по листопад 2020 року.

В силу вимог ст. 820 ЦК України наймач зобов`язаний вносити плату за користування житлом.

У той же час, під час розгляду справи у суді встановлено та відповідачем за первісним позовом не спростовано той факт, що ОСОБА_1 звільнив орендоване приміщення 15 листопада 2020 року на вимогу відповідача. Тобто сторони Договору дійшли згоди про дострокове розірвання договору.

А відтак, що стосується посилання відповідача за первісним позовом ОСОБА_2 у зустрічній позовній заяві на те, що відповідач за зустрічним позовом ОСОБА_1 не сплатив орендну плату за наступні місяці: 20.11.2020 - 20.12.2020, 20.12.2020 - 20.01.2021, 20.01.2021 - 20.02.2021, в зв`язку з чим у останнього виникла заборгованість за орендну плату протягом 3 місяців у сумі 30000,00 грн. суд вважає не доведеним, у зв`язку з чим відсутні підстави у задоволенні зустрічного позову в частині стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 заборгованості за орендну плату за період з 20.11.2020 - 20.02.2021 в сумі 30 000 грн. Щодо доводів ОСОБА_2 , про те що в порушення пп. В) п. 2.3. Договору оренди відповідач ОСОБА_1 мав сплачувати всі комунальні послуги, а натомість у останнього виникла заборгованість зі сплати комунальних послуг у сумі 15534,58 грн., яка в подальшому сплачена позивачем та на підтвердження даних обставин ОСОБА_2 додано до зустрічної позовної заяви платіжні документи про сплату заборгованості за комунальні послуги, суд вважає, що позовні вимоги в цій частині не підлягають задоволенню з огляду на таке.

Суд не приймає до уваги вказані платіжні документи в якості належного, допустимого та достовірного доказу на підтвердження сплати заборгованості за комунальні послуги, яка виникла саме у орендаря ОСОБА_1 за період його проживання в орендованій квартирі, оскільки в графі призначення платежу зазначено «комунальні послуги», «за електроенергію», «за газопостачання», проте із вказаних платіжних документів не можливо встановити ні період за який проведені відповідні оплати, ні адресу за якою такі платежі нараховувались та були оплачені. Крім того, ОСОБА_2 на підтвердження тієї обставини, що орендар ОСОБА_1 проживав у орендованій квартирі в період з 20.11.2020 по 20.02.2021 також не надано суду жодного належного, допустимого та достовірного доказу, а тому підстави для задоволення зустрічної позовної заяви відсутні.

На підставі вищевикладеного, суд прийшов до висновку, що між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 (орендар) було укладено довгостроковий договір оренди квартири в письмовій формі, який на вимогу орендодавця ОСОБА_2 було дострокового розірвано. Відповідач ОСОБА_2 на час розгляду справи свої зобов`язання щодо повернення грошових коштів застави в розмірі 10 000,00 грн. не виконала, будь-яких доказів на спростування заявлених позивачем вимог до суду не надала. Тому вимоги позивача за первісним позовом ОСОБА_1 про стягнення несплаченої суми застави є обґрунтованими і такими, що підлягають задоволенню.

Судові витрати підлягають розподілу між сторонами пропорційно розміру задоволених позовних вимог у відповідності до ст. 141 ЦПК України, тому з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 підлягає стягненню сплачений судовий збір в розмірі 840 грн. 80 коп.

Оскільки в задоволенні зустрічного позову відмовлено, суд не вбачає підстав для стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 судових витрат.

На підставі ст.ст. 11, 509, 526, 546, 548, 626, 628, 759, 810 ЦК України, керуючись ст. ст. 4, 12, 13, 76, 81, 82, 141, 247, 259, 263, 264 ЦПК України,

У Х В А Л И В :

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення суми грошових коштів застави в розмірі 10000,00 гривень - задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 суму грошових коштів застави у розмірі 10 000 (десять тисяч) гривень 00 копійок та сплачений судовий збір в розмірі 840 (вісімсот сорок) гривень 80 копійок.

В задоволенні зустрічного позову ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості - відмовити.

Рішення може бути оскаржене до Київського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги через Києво-Святошинський районний суд Київської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо у судовому засіданні було проголошено лише вступну і резолютивну частину судового рішення або у разі розгляду (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, цей строк обчислюється з дня складання повного тексту судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Інформація про позивача за первісним позовом (відповідача за зустрічним позовом): ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 , адреса: АДРЕСА_2 .

Інформація про відповідача за первісним позовом (позивача за зустрічним позовом): ОСОБА_2 , РНОКПП: невідомий, адреса: АДРЕСА_3 .

Суддя І. О.Фінагеєва