Справа № 369/8429/21
Провадження № 2/369/1516/22
РІШЕННЯ

Іменем України

30.12.2022 року м. Київ

Києво-Святошинський районний суд Київської області у складі:

головуючого судді: Дубас Т.В.,

при секретарі судового засідання Житар А.А.,

за участю представника позивача ОСОБА_1 ,

представника відповідача ОСОБА_2 ,

розглянувши в порядку загального позовного провадження в приміщенні Києво- Святошинського районного суду Київської області цивільну справу цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про стягнення заборгованості за договором позики, -

В С Т А Н О В И В:

У липні 2021 року ОСОБА_3 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_4 про стягнення заборгованості за договором позики.

В обгрунтування позовних вимог Позивач зазначив, що 08.01.2019 між ним та Відповідачем було укладено договір позики, посвідчений нотаріусом Київського міського нотаріального округу Пелих Ю.В. та зареєстрований в реєстрі за №12.

На виконання договору Позивач передав у власність Відповідачу грошові кошти у сумі 1 643 200,00 грн, що на дату укладення договору становило еквівалент 52 000,00 Євро. За користування грошовими коштами Відповідач зобов`язувався сплатити 12% річних від суми позики. Сторони затвердили графік повернення позики, згідно з яким виплата останнього траншу, а також одноразова виплата процентів за користування позикою мали відбутись до 30.09.2020. Відповідач у визначений термін свої зобов`язання не виконав, через що у нього виникла заборгованість перед Позивачем.

З урахуванням збільшення терміну прострочення, а також заяви про зміну позовних вимог та розподіл судових витрат від 31.05.2022 Позивач просив стягнути з Відповідача:

суму боргу за Договором позики у розмірі 1194532, 80 грн, що за офіційним валютним курсом Національного банку України є еквівалентом 38140,00 Євро;

витрати на правову допомогу у розмірі 22500,00 грн;

судовий збір у розмірі 11350,00 грн.

Ухвалою Києво-Святошинського районного суду Київської області від 16.07.2021 року справу прийнято до провадження та призначено до розгляду в підготовчому засіданні.

Відповідач своїм правом на відзив не скористався.

Ухвалою Києво-Святошинського районного суду Київської області від 20.07.2022 підготовче засідання у справі закрито, справу призначено до розгляду по суті.

У судове засідання 01.12.2022 року представник позивача з`явилася. Позовні вимоги підтримала та просила суд задовольнити.

Представник відповідача в судове засідання 01.12.2022 з`явилася. Проти позову заперечувала та просила суд відмовити у його задоволенні. В обгрунтування своїх вимог вказала на невідповідність договору позики вимогам законодавства в частині визначення суми позики в еквіваленті до іноземної валюти.

У судовому засіданні 01.12.2022 було оголошено перерву до 16 год. 00 хв. В подальшому учасники справи у судове засідання не з`явилися.

У зв`язку з неявкою сторін в силу ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.

У відповідності до ч. 5 ст. 268 ЦПК України датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку про задоволення позову з наступних підстав.

Всебічно проаналізувавши обставини справи в їх сукупності, оцінивши за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на повному і об`єктивному розгляді справи, зібрані по справі докази, керуючись законом, суд дійшов до висновку, що позов підлягає задоволенню повністю з наступних підстав.

Пунктом 2 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції» від 12.06.2009 №2 передбачено, що відповідно до статей 55, 124 Конституції України та статті 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

У п. 33 рішення ЄСПЛ від 19.02.2009 у справі «Христов проти України» суд зазначив, що право на справедливий судовий розгляд, гарантоване ч. 1 ст. 6 Конвенції, слід тлумачити в контексті преамбули Конвенції, яка, зокрема, проголошує верховенство права як складову частину спільної спадщини Договірних держав.

Відповідно до ст.ст. 15, 16 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способом захисту цивільних прав та інтересів може, зокрема, бути припинення дії, яка порушує право.

Відповідно до ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

У справі Bellet v. France Суд зазначив, що стаття 6 § 1 Конвенції містить гарантії справедливого судочинства, одним з аспектів яких є доступ до суду. Рівень доступу, наданий національним законодавством, має бути достатнім для забезпечення права особи на суд з огляду на принцип верховенства права в демократичному суспільстві. Для того, щоб доступ був ефективним, особа повинна мати чітку практичну можливість оскаржити дії, які становлять втручання у її права.Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд сприяє всебічному і повному з`ясуванню обставин справи: роз`яснює особам, які беруть участь у справі, їх права та обов`язки, попереджує про наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій і сприяє здійсненню їхніх прав у випадках, встановлених цим Кодексом.

Судом встановлено, що 08.01.2019 між ОСОБА_3 та ОСОБА_4 було укладено договір позики, посвідчений нотаріусом Київського міського нотаріального округу Пелих Ю.В. та зареєстрований в реєстрі за №12.

На виконання договору Позивач передав у власність Відповідачу, а Відповідач одержав грошові кошти у сумі 1 643 200,00 (один мільйон шістсот сорок три тисячі двісті) гривень, що становило еквівалент 52 000,00 (п`ятдесяти двох тисяч) Євро за офіційним валютним курсом Національного банку України, встановленим на дату укладення договору. За користування грошовими коштами позичальник зобов`язувався сплатити 12% річних від суми позики.

Згідно з пунктами 2-3 договору позичальник зобов`язується повернути суму позики до 24:00 години 30.09.2020, а також в момент повернення усієї суми позики одноразово сплатити проценти за користування грошовими коштами.

У п.4 Договору сторони затвердили графік повернення позики, згідно з яким позичальник не пізніше останнього дня кожного місяця зобов`язувався повертати готівкою гривневий еквівалент 2500 (двох тисяч п`ятсот) Євро. Останню частину у сумі, що становить гривневий еквівалент 2000 (двох тисяч) Євро, Відповідач зобов`язувався повернути до 30.09.2020.

Сторони дійшли згоди, що сплата за користування грошовими коштами нараховуватиметься у розмірі 12% річних від залишку позики за фактичний період користування у днях.

Згідно з п.7 договору часткове або повне повернення позики підтверджується нотаріально посвідченою заявою позикодавця про отримання чергового траншу або нотаріально посвідченою заявою про повернення позики. Наявність такої заяви у позичальника підтверджує виконання ним свого обов`язку з повернення позики.

Наявними у матеріалах справи заявами про проведення розрахунків підтверджено часткове повернення суми позики в еквіваленті 27000,00 Євро, що не заперечується Відповідачем.

Станом на 30.03.2020 (дата останнього платежу Відповідачв) сума заборгованості за договором, враховуючи проценти за користування коштами, а також 6 відсотків річних, що нараховувались згідно з п.10 Договору, становила гривневий еквівалент 33 512,00 Євро. Починаючи з 31.03.2020 позичальник припинив повертати кошти. Даний факт Відповідачем не заперечувався.

Таким чином, позичальник зобов`язання за договором позики в повному обсязі не виконав.

Відповідно до ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.

Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Положеннями ч.1 ст.1048 ЦК України встановлено, що позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором.

Згідно норм ст.1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Частина 1 ст.625 ЦК України передбачає, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання.

Відповідно до ч.2 ст.625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. У п.10 договору позики сторони встановили інший розмір роцентів, а саме 6% річних від простроченої суми.

Судом встановлено, що Відповідач умови договору позики належним чином не виконує, у зв`язку з чим у нього виникла заборгованість перед Позивачем у сумі, 38140,00 Євро, що підлягає сплаті в гривнях за офіційним курсом Національного банку України, встановленим для відповідної валюти на день платежу.

Представником позивача суду надано розрахунок заначеної вище заборгованості за договором позики.

Факт укладення договору, отримання грошових коштів, а також розмір наявної заборгованості Відповідач та/або його представник не спростовували на етапі підговчого провадження та не заперечували в судовому засіданні.

Суд відхиляє твердження представника Відповідача про недопустимість визначення в договорі суми позики в іноземній валюті виходячи з наступного.

У п.1 укладеного сторонами договору суму позики зазначено у гривні та визначено її грошовий еквівалент в Євро, що не суперечить вимогам цивільного законодавства та узгоджується з судовою практикою.

Статтею 524 ЦК України визначено, що зобов`язання має бути виражене у грошовій одиниці України - гривні. Сторони можуть визначити грошовий еквівалент зобов`язання в іноземній валюті.

Згідно ч.1 та ч.2 ст.533 ЦК України грошове зобов`язання має бути виконане у гривнях. Якщо у зобов`язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом.

Застосовуючи відповідні норми ст.524 та ст.533 Верховний Суд у постанові від 07.07.2020, справа № 296/10217/15-ц, підтвердив, що сторони можуть визначити в грошовому зобов`язанні грошовий еквівалент в іноземній валюті. Згідно з позицією ВС оскільки позивачка передала особі аванс у гривні з визначенням еквівалента в іноземній валюті, до спірних правовідносин підлягає застосуванню частина друга статті 533 ЦК, оскільки грошове зобов`язання триває,а офіційний курс гривні до долара США змінився, сума боргу визначається в гривні з урахуванням актуального курсу валют.

Встановивши справжню правову природу правовідносин, керуючись положеннями договору позики, ст.524, 533 ЦК України та наведеною позицією Верховного Суду, суд дійшов висновку, що з урахуванням офіційного валютного курсу Національного банку України на дату ухвалення судового рішення, що суттєво змінився з моменту подання остаточної заяви про збільшення розміру позовних вимог, станом на 30.05.2022 заборгованість Відповідача перед Позивачем становить 1 194 532, 80 грн., що за офіційним валютним курсом Національного банку України є еквівалентом 38 140 (тридцяти восьми тисяч ста сорока) Євро, з яких:

сума Позики - 845 640,00 грн. що за офіційним валютним курсом Національного банку України є еквівалентом 27 000 (двадцяти семи тисяч) Євро;

сума 12% річних (за користування позикою) - 232 394,40 грн., що за офіційним валютним курсом Національного банку України є еквівалентом 7 420 (семи тисяч чотирьохсот двадцяти) Євро

сума 6% річних за прострочення виконання грошового зобов`язання - 116 510, 40 грн., що за офіційним валютним курсом Національного банку України є еквівалентом 3 720 (трьох тисяч семисот двадцяти) Євро.

Відповідно до ч.3 ст.12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Разом з тим, Відповідачем суду не надано жодних належних та допустимих доказів на заперечення позовних вимог.

Повно та всебічно з`ясувавши обставини справи, оцінивши зібрані у справі докази, суд приходить до висновку про обгрунтованість позовних вимог та підтвердження обставин справи належними та допустимими доказами, а тому вимоги про стягнення заборгованості за довгором позики підлягають задоволенню з урахуванням офіційного курсу Євро до гривні, що встановлений Національним банком України станом на день ухвалення рішення суду.

Відповідно до частин першої - четвертої статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами..

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правової допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження).

В матеріалах справи наявні докази на підтвердження витрат на правову допомогу у сумі 22 500 (двадцять дві тисячі п`ятсот) грн 00 коп, а саме: копія договору про надання правової допомоги № 01/2021 від 20.01.2021 з описом послуг, що надаються за договором та порядком визначення їх вартості; копія специфікації №5 до договору про надання правової допомоги № 01/2021 від 30.06.2021, що містить детальний опис робіт/послуг, кількість витрачених годин та їх вартість; копія рахунка на оплату №5 від 01.07.2021; копія квитанції №5 від 05.07.2021 про здійснення оплати послуг правової допомоги у сумі 22 500 (двадцять дві тисячі п`ятсот) грн 00 коп.

Згідно з частинами першою та третьою статті 27 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» договір про надання правової допомоги укладається в письмовій формі.

До договору про надання правової допомоги застосовуються загальні вимоги договірного права. При цьому договір про надання правової допомоги повинен містити детальний опис правових послуг, що надаються, та їх вартість, порядок обчислення гонорару адвоката (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо.

У п.1.2 наявного в матеріалах справи договру про надання правової допомоги № 01/2021 від 20.01.2021 наведено перелік послуг, що можуть надаватись адвокатом клієнту. Згідно умов договору перелік наданих послуг, кількість витрачених годин та їх загальна вартість визначаються сторонами у специфікації до договору. Пунктом 4.2 визначено погодинну ставку Адвоката у розмірі 1000,00 грн, пунктом 4.3 погоджено, що вартість послуг з судового представництва інтересів клієнта визначається сторонами щодо кожного окремого випадку у специфікації у фіксованому розмірі і не залежить від кількості судових засідань та/або часу витраченого Адвокатом на надання таких послуг.

Суд приходить до висновку, що наданий договір містить всі необхідні для визначення обсягу та вартості наданих послуг умови. Доводи відповідача про невідповідність договру про надання правової допомоги вимогам законодавства не підтверджено.

У наявній в матеріалах справи специфікації наведено детальний опис послуг, наданих Позивачу за договором про надання правової допомоги з зазначенням витраченого часу та вартістю. Зокрема, такими послугами є: опрацювання договору позики та заяв про проведення розрахунків, розрахунок заборгованості за договором позики з урахуванням відсотків за коирстування позикою та відсотків річних, підготовка та подання позову, обчислення розміру судового збору та консультування клієнта щодо його сплати, представництво інтересів клієнта в суді. Тому твердження відповідача про те, що специфікація не містить детального опису наданих послуг, витраченого часу та та вартості послуг є безпідставними.

В матеріалах справи наявна копія квитанції №5 від 05.07.2021 про здійснення оплати послуг правової допомоги у сумі 22 500,00.

У постанові від 16.04.2020 (справа № 727/4597/19) Верховний Суд вказав на те, що законодавством України не встановлено відповідних вимог до розрахункового документа який повинен надати адвокат при сплаті клієнтом послуг, а також не встановлено форму такого документа. Згідно з позицією Верховного Суду адвокат може видати клієнту на його вимогу складений в довільній формі документ (квитанція, довідка, тощо) який буде підтверджувати факт отримання коштів від клієнта.

Враховуючи наведену правову позицію, суд вважає належним доказом підтвердження реальності понесених витрати на професійну правничу допомогу надану Позивачем квитанцію про здійснення оплати отриманих послуг на суму 22 500,00 грн.

Суд приходить до висновку, що витрати на професійну правову допомогу у розмірі 22500,00 грн, понесені Позивачем, документально підтверджені, співмірні зі складністю цієї справи, ціною позову, наданим адвокатом обсягом послуг з судового представництва, відповідають критерію реальності таких витрат та розумності їхнього розміру.

При визначенні співмірності складності справи із понесеними витратами судом враховвано ціну позову, підготовані процесуальні документи, участь представника Позивача у судових засіданнях, та затрачений адвокатом час на судові засідання, які не відбулись.

Зважаючи на викладене вище та, керуючись ст.ст. 137, 141, 175, 258, 259, 263-265 ЦПК України, суд -

УХВАЛИВ:

Позов ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про стягнення боргу за договором позики - задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_4 , на користь ОСОБА_3 заборгованість станом на 30.05.2022 року за Договором позики з урахуванням шести процентів річних від простроченої суми за весь час прострочення у розмірі 1 194 532,80 грн. (один мільйон сто девяносто чотири тисячі пятсот тридцять дві грн. 80 коп.), що за офіційним валютним курсом Національного банку України є еквівалентом 38 140 (тридцяти восьми тисяч ста сорока) Євро.

Стягнути з ОСОБА_4 , на користь ОСОБА_3 витрати на правову допомогу у сумі 22 500,00 (двадцять дві тисячі п`ятсот) грн 00 коп; витрати по сплаті судового збору у сумі 11 350 (одинадцять тисяч триста п`ятдесят) грн 00 коп.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Київського апеляційного суду.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Інформація про учасників:

Позивач: ОСОБА_3 , РНОКПП НОМЕР_1 , адреса: АДРЕСА_1 .

Відповідач: ОСОБА_4 , РНОКПП НОМЕР_2 , адреса: АДРЕСА_2 .

Суддя: Т.В. Дубас