Провадження № 2/161/3858/22
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

26 грудня 2022 року Луцький міськрайонний суд Волинської області в складі:

головуючого судді Кихтюка Р.М.,

при секретарі Дмитрук Т.В.,

з участю позивача ОСОБА_1 ,

представника позивача ОСОБА_2 ,

представника третьої особи ОСОБА_3 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду міста Луцька цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_4 про розірвання шлюбу та визначення місця проживання дитини,

в с т а н о в и в :

ОСОБА_1 звернувся в суд з позовом до ОСОБА_4 про розірвання шлюбу.

Свої вимоги обґрунтовує тим, що з відповідачем по справі перебуває у шлюбі, який зареєстрований 13.10.2010 року відділом реєстрації актів цивільного стану Приморського районного управління юстиції Запорізької області, актовий запис № 97. Від даного шлюбу мають неповнолітнього сина ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Вказує, що з січня місяця припинили шлюбні відносини і з цього часу мешкають окремо один від одного. При цьому, неповнолітній син залишився проживати разом з ним. А після введення воєнного стану, в кінці квітня 2022 року він разом із сином переїхав в м. Луцьк, де проживає разом із ним по АДРЕСА_1 .

Зазначає, що причиною розпаду сім`ї стали конфліктні ситуації в родині через різні погляди на сімейні відносини. Вони втратили почуття любові і взаєморозуміння. Шлюб між ними носить формальний характер, а тому його збереження суперечить їхнім спільним інтересам. У зв`язку з чим, просить шлюб розірвати.

Крім того вважає, що неповнолітній син повинний проживати з ним, оскільки він працює, займається вихованням, лікуванням та оздоровленням сина. У зв`язку з чим просить суд визначити місце проживання неповнолітнього сина з ним, як батьком.

В судовому засіданні позивач та його представник позовні вимоги підтримали з підстав, викладених у заяві та просили їх задовольнити.

Відповідач в судове засідання не з`явилася, подала суду заяву про слухання справи у її відсутності, не заперечує щодо розірвання шлюбу та визначення місця проживання неповнолітнього сина разом із батьком.

Представник третьої особи в судовому засіданні просив відмовити у задоволенні позову в частині визначення місця проживання дитини з батьком, вказавши, що між батьками відсутній спір щодо проживання сина.

Заслухавши пояснення учасників справи, дослідивши наявні докази у справі, суд прийшов до висновку, що позов підлягає до часткового задоволення з наступних підстав.

Судом встановлено, що сторони перебувають у шлюбі, який зареєстрований 13.10.2010 року відділом реєстрації актів цивільного стану Приморського районного управління юстиції Запорізької області, актовий запис № 97, згідно свідоцтва про укладення шлюбу серії НОМЕР_1 (а.с. ).

Відповідно до ст. 110 СК України позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя.

Згідно вимог ст. 112 СК України суд з`ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення.

В судовому засіданні з пояснень позивача та досліджених письмових доказів судом встановлено, що сторони протягом тривалого часу подружніх відносин не підтримують. Шлюб існує формально. Примиритись не бажають. При таких обставинах подальше спільне проживання і збереження сім`ї неможливе, а тому суд вважає за доцільне та правильне шлюб між ними розірвати.

Щодо вимоги про визначення місця проживання дитини з батьком, то з цього приводу слід зазначити наступне.

Як слідує із матеріалів справи, ОСОБА_6 народився ІНФОРМАЦІЯ_2 та його батьками є ОСОБА_1 та ОСОБА_4 , що підтверджується відповідними свідоцтвом про народження серії НОМЕР_2 від 07.06.2011 року (а.с. 19).

Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд (частина третя статті 13 ЦПК України).

Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій (частини перша та четверта статті 12 ЦПК України).

Частиною 1 статті 9 СК України визначено, що подружжя, батьки дитини, батьки та діти, інші члени сім`ї та родичі, відносини між якими регулює цей Кодекс, можуть врегулювати свої відносини за домовленістю (договором), якщо це не суперечить вимогам цього Кодексу, інших законів та моральним засадам суспільства.

Відповідно до статті 160 СК України місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків. Місце проживання дитини, яка досягла десяти років, визначається за спільною згодою батьків та самої дитини. Якщо батьки проживають окремо, місце проживання дитини, яка досягла чотирнадцяти років, визначається нею самою.

Статтею 161 СК України передбачено, що спір між матір`ю та батьком щодо місця проживання малолітньої дитини, які проживають окремо, та не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, може вирішуватися органом опіки та піклування або судом.

Аналіз змісту вказаних норм свідчить про те, що першочерговим критерієм визначення місця проживання дитини, яка не досягла десяти років, є спільна згода батьків (ст. 160 СК України).

У випадку наявності спору між батьками щодо місця проживання малолітньої дитини, такий спір може вирішуватися органом опіки та піклування або судом (ст. 161СК України).

Крім того, відповідно до ст. 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини.

В силу ч. 4 ст. 19 СК України при розгляді судом спорів щодо участі одного з батьків у вихованні дитини, місця проживання дитини обов`язковою є участь органу опіки та піклування, представленого належною юридичною особою.

Відповідно до ч 5 ст. 19 СК України орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи.

У висновку органу опіки та піклування Луцької міської ради від 09.12.2022 р. «Про недоцільність визначення місця проживання малолітнього ОСОБА_6 » зазначено, що недоцільно визначити місце проживання малолітнього ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 разом із його батьком ОСОБА_1 (а.с. ).

Таким чином, суд вважає, що висновок органу опіки та піклування є належним чином вмотивований, не суперечить дійсним обставинам справи та відповідає інтересам дитини, тому враховується судом при ухваленні рішення.

Крім того, зі змісту пояснень позивача, наданих ними в судовому засіданні, як і з заяви про визнання позову відповідачем, вбачається, що між ними відсутній будь-який спір щодо місця проживання їхньої малолітнього сина, оскільки вони обоє погоджуються на проживання дитини з батьком.

В той же час, за відсутності між сторонами відповідного спору, суд позбавлений можливості вирішувати такі питання в судовому порядку, оскільки завданням цивільного судочинства є захист порушених, невизнаних чи оспорюваних прав особи.

Сімейні відносини, враховуючи їх особистісний характер, повинні в першу чергу вирішуватися за згодою їх учасників, і тільки в разі відсутності такої згоди (існування між ними спору) зокрема, в суді.

Отже, враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку, що позовні вимоги ОСОБА_1 в частині визначення місця проживання дитини не підлягають задоволенню, оскільки, відповідно до вимог ст. 81 ЦПК України позивач не довів ті обставини, на які посилається, як на підстави своїх вимог.

Керуючись ст. ст. 4, 7, 8, 11, 12, 13, 247, 258, 259, 263, 265 ЦПК України ст. ст. 104, 105, 110, 112, 160, 161 Сімейного кодексу України, суд ,-

в и р і ш и в :

Позов задовольнити частково.

Шлюб між ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , уродженцем м. Каховка Херсонської області та ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , уродженкою м. Мелітополь Запорізької області, зареєстрований 13.10.2010 року відділом реєстрації актів цивільного стану Приморського районного управління юстиції Запорізької області, актовий запис № 97 розірвати.

В задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Рішення суду може бути оскаржено до Волинського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складання повного судового рішення.

Повний текст рішення складений 28 грудня 2022 року.

Суддя Луцького міськрайонного суду

Волинської області Р.М. Кихтюк