Провадження № 2/369/2308/22
07.12.2022 року м. Київ
Києво-Святошинський районний суд Київської області в складі:
головуючого судді: Волчко А.Я.,
при секретарі Миголь А.А.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Києво-Святошинського районного суду Київської області цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про визнання осіб такими, що втратили право користуватися житловим приміщенням, -
12.10.2021 року позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про визнання осіб такими, що втратили право користуватися житловим приміщенням.
Позов мотивував тим, що позивач є власником житлового приміщення, що розташоване за адресою: АДРЕСА_1 .
У квартирі зареєстровані ОСОБА_4 та ОСОБА_5 з 2000 року, однак відповідачі не проживали у цій квартирі з моменту її придбання ОСОБА_1 08 жовтня 2020 року, а отже понад один рік, в квартирі відсутнє майно, що належить відповідачам.
При цьому, позивач оплачує комунальні послуги, здійснює догляд за квартирою та іншу пов`язану із цим господарську діяльність щодо її утримання.
У зв`язку з наведеним позивач просила визнати ОСОБА_2 , ОСОБА_3 такими, що втратили право користування житловим приміщенням, що розташоване за адресою: АДРЕСА_1 .
Ухвалою Києво-Святошинського районного суду Київської області від 26.01.2022 року позовну заяву залишено без руху та надано час на усунення недоліків.
13.05.2022 року позивачем до суду подана заява про усунення недоліків та оригінал квитанції про сплату судового збору.
Ухвалою Києво-Святошинського районного суду Київської області від 16.05.2022 року провадження в справі було відкрито в порядку загального позовного провадження із призначенням підготовчого судового засідання.
Ухвалою Києво-Святошинського районного суду Київської області від 07.09.2022 року підготовче провадження в справі було закрито та справу призначено до розгляду по суті.
Позивач подав до суду заяву про розгляд справи у його відсутності, вимоги позову підтримав, щодо заочного рішення не заперечував.
Відповідачі про дату, час і місце судового засідання повідомлялися належним чином за зареєстрованим місцем проживання (перебування), однак на пошту за отриманням судової повістки, копії позовної заяви з доданими до неї документами і в судове засідання не з`явилися, причини неявки суду не повідомили, відзиву на позовну заяву не надходило.
У відповідності до ч. 5 ст. 268 ЦПК України датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.
Суд ухвалив, провести заочний розгляд справи та ухвалити заочне рішення, що відповідає положенням ст.ст. 280-281 ЦПК України.
Суд дослідивши письмові докази по справі, проаналізувавши норми діючого законодавства, що регулює спірні правовідносини, суд дійшов до висновку про задоволення позовних вимог виходячи з наступного.
Судом встановлено, що відповідно до Договору купівлі-продажу квартири від 08 жовтня 2020 року, між ОСОБА_6 , як продавцем, та ОСОБА_1 , як покупцем, укладено договір про передання у власність ОСОБА_1 квартири АДРЕСА_1 .
Згідно витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності № 227406163 від 08.10.2020 року, за ОСОБА_1 08.10.2020 року приватним нотаріусом Києво-Святошинського районного нотаріального округу Федотовою О.В., зареєстровано право приватної власності на квартиру АДРЕСА_1 .
Відповідно до будинкової книги для прописки громадян, що проживають в квартирі АДРЕСА_1 ,та Акта № 1619 від 07.10.2021 року, який складено депутатом Боярської міської ради VIII скликання Фастівського району Київської області Ткаченко І.В., у квартирі АДРЕСА_1 , зареєстровано ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3, ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1, ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2.
Згідно довідки відділу обліку та моніторингу інформації про реєстрацію місця проживання ЦМУ ДМС у м. Києві та Київській області № 2280 від 01.07.2022 року, наданої до суду 26.07.2022 року, ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрована з 21.01.2014 року в квартирі АДРЕСА_1 .
Відповідно до довідки відділу обліку та моніторингу інформації про реєстрацію місця проживання ЦМУ ДМС у м. Києві та Київській області № 2280 від 01.07.2022 року, наданої до суду 26.07.2022 року, ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , зареєстрована з 17.04.2002 року в квартирі АДРЕСА_1 .
Згідно довідок виконавчого комітету Боярської міської ради Київської області № 02-10/2767 від 08.07.2022 року та 02.10/2782 від 08.07.2022 року, наданих до суду 16.08.2022 року ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , зареєстровані в квартирі АДРЕСА_1 , з 17.04.2002 року.
Згідно із ч. 1 ст. 316 Цивільного кодексу України, правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.
Ч. 1 ст. 317 Цивільного кодексу України визначено, що власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном.
Відповідно до ст. 319 Цивільного кодексу України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону.
Ч. 1 ст. 321 Цивільного кодексу України встановлено, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.
Згідно ст.379 Цивільного кодексу України передбачено, що житлом фізичної особи є житловий будинок, квартира, інше приміщення, призначені та придатні для постійного проживання у них.
В ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася 17.07.1997 року відповідно до закону 475/97-ВР від 17.07.1997 року «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року першого протоколу та протоколів №2,4,7 та 11 до Конвенції», закріплені принципи непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд учиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею незалежно від волі інших осіб.
Стаття 76 ЦПК України визначає що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Стаття 81 ЦПК України визначає що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Відповідно до абз. 3 ч. 1 ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється, зокрема, на підставі судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права користування житловим приміщенням.
За змістом ч. 1 ст. 16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Згідно ст. 391 ЦКУ, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.
Згідно ст. 72 Житлового кодексу Української РСР, визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку.
Враховуючи викладене, суд приходить до висновку, що відповідачі втратили право користування жилим приміщенням, добровільно залишивши жиле приміщення і без поважних причин в ньому не проживаючи більше року, що дає суду підстави визнати їх такими, що втратили право користування житловим приміщенням, що розташовано за адресою: АДРЕСА_1 .
Враховуючи викладене, на підставі ст. ст. 316, 317, 321, 379, 391, 404 ЦК України, Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», та керуючись ст. ст. 4, 12, 13, 76-81, 141, 263-265, 268, 280, 282 ЦПК України, суд, -
Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про визнання осіб такими, що втратили право користуватися житловим приміщенням, - задовольнити .
Визнати ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , такими, що втратили право користування житловим приміщенням, що розташовано за адресою: АДРЕСА_1 .
Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених цим Кодексом, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.
Позивач має право оскаржити заочне рішення в загальному порядку, встановленому цим Кодексом.
Заочне рішення суду може бути оскаржене в апеляційному порядку до Київського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги в 30-денний строк з дня складення повного рішення суду.
Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.
Суддя: А.Я. Волчко