ПОСТАНОВА

Іменем України

22 лютого 2022 року м. Кропивницький

справа № 396/688/21

провадження № 22-ц/4809/279/22

Кропивницький апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

Мурашка С. І. (головуючий, суддя-доповідач), Голованя А. М., Карпенка О. Л.,

за участі секретаря - Діманової Н. І.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідач - ОСОБА_2 ,

розглянув у відкритому судовому засіданні в м. Кропивницькому цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Новоукраїнського районного суду Кіровоградської області від 16 листопада 2021 року у складі судді Русіної А. А. і

В С Т А Н О В И В:

В травні 2021 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 та просив:

-встановити факт, що ОСОБА_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 в с. Рівне, Новоукраїнського району, Кіровоградської області, є батьком ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , проживаючого по АДРЕСА_1 ;

-встановити факт належності ОСОБА_4 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , заповіту, складеного 11.02.2000, від імені ОСОБА_3 , посвідченого 11.02.2000 секретарем виконавчого комітету Рівнянськоі сільської Ради народних депутатів Новоукраїнського району Кіровоградської області за № 14;

-встановити факт належності ОСОБА_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , Державного акту на право власності на земельну ділянку, серія та номер КР 37003, виданого 07.08.2000 Рівнянською сільською радою Новоукраїнського району Кіровоградської області, який посвідчує право власності ОСОБА_3 на земельну ділянку площею 11.5799 га, для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, кадастровий номер: :02:003:0931, розташованої на території Рівнянської сільської ради Новоукраїнського району Кіровоградської області;

-встановити факт належності ОСОБА_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , заповіту, складеного 09.10.2001, від імені ОСОБА_3 , посвідченого 09.10.2001 секретарем Рівнянської сільської ради Новоукраїнського району Кіровоградської області за № 108;

-встановити факт належності ОСОБА_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , свідоцтва на право особистої власності на жилий будинок, видане 28.11.1989 Виконкомом Новоукраїнської Ради народних депутатів, який посвідчує право власності ОСОБА_3 на будинок АДРЕСА_1 .

Позовна заява мотивована тим, що ІНФОРМАЦІЯ_1 в с. Рівне Новоукраїнського району Кіровоградської області помер батько позивача - ОСОБА_3 , а після його смерті відкрилась спадщина на земельну ділянку площею 11,5799 га для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, кадастровий номер :02:003:0931, що знаходиться на території Рівнянської сільської ради Новоукраїнського району, Кіровоградської області та будинок АДРЕСА_1 .

Спадкоємцями першої черги за законом є діти померлого - ОСОБА_1 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 .

За життя, 11.02.2000 ОСОБА_3 залишив заповіти, якими належну йому земельну частку (пай) в КСП імені Чапаєва в розмірі 12,14 га та належний йому житловий будинок в АДРЕСА_2 з надвірними спорудами заповів ОСОБА_1 , ОСОБА_5 та ОСОБА_6 .

31.05.2018 ОСОБА_1 звернувся до Новоукраїнської районної державної нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини та нотаріусом Шевченко Н.Г. було заведено спадкову справу за № 162/2018, а ОСОБА_5 та ОСОБА_6 у шестимісячний строк відмовились від прийняття спадщини на користь ОСОБА_1 .

Також, із заявою від 30.08.2018 про прийняття спадщини до нотаріальної контори звернулась - ОСОБА_2 , проте, так як її прізвище « ОСОБА_7 », а померлим є « ОСОБА_8 » вона не змогла вступити в спадщину.

В подальшому, відповідач звернулась до Новоукраїнського РВ ДРАЦС ГТУЮ у Кіровоградській області із заявою про внесення змін до актового запису про смерть ОСОБА_3 і просила виправити прізвище померлого з « ОСОБА_8 » на « ОСОБА_7 », за наслідком розгляду якої внесено зміни до актового запису про смерть № 24 від 27.04.2018 та змінено прізвище померлого з « ОСОБА_8 » на « ОСОБА_7 », а на підставі вказаного видано нове свідоцтво про смерть, в якому прізвище померлого зазначено « ОСОБА_7 ».

На підставі вище зазначених документів постановою № 1 від 06.02.2019 державним нотаріусої Шевченко Н. Г. позивачу було відмовлено в прийняті спадщини та видачі свідоцтва про право на спадщину після смерті ОСОБА_3 у зв`язку тим, що не було надано доказів родинних відносин.

За таких обставин, у позивача виникла необхідність встановити юридичні факти та він звернувся до суду з позовом.

Рішенням Новоукраїнського районного суду Кіровоградської області від 16 листопада 2021 року позов задоволено частково.

Встановлено факт, що ОСОБА_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 в с. Рівне Новоукраїнського району Кіровоградської області, є батьком ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , проживаючого по АДРЕСА_1 .

Встановлено факт належності ОСОБА_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , свідоцтва на право особистої власності на жилий будинок, виданого 28.11.1989 Виконкомом Новоукраїнської Ради народних депутатів, якцй посвідчує право власності ОСОБА_3 на будинок АДРЕСА_1 .

В задоволенні решти позовних вимог відмовлено за необгрунтованістю.

Стягнуто з відповідача ОСОБА_2 на користь позивача ОСОБА_1 судові витрати у вигляді сплаченого судового збору в розмірі 1 816 грн.

Рішення суду мотивоване тим, що у зв`язку із розбіжностями у написанні прізвища позивача та батька та у зв`язку з неподанням правовстановлюючих документів на спадкодавця, позивач, не має можливості отримати спадщину, а з аналізу поданих позивачем документів та показів свідків, суд першої інстанції дійшов висновку, що факт родинних відносин доведений.

Враховуючи, що « ОСОБА_3 » та « ОСОБА_3 », який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 це одна й та сама особа, суд першої інстанції прийшов до висновку, що факт належності померлому ОСОБА_3 свідоцтва на право особистої власності, виданого Виконкомом Новоукраїнської Ради народних депутатів 28.11.1989 на жилий будинок, що розташований в АДРЕСА_3 , також знайшов своє підтвердження і такий факт необхідно встановити.

Також, суд першої інстанції вважав, що зазначений в позовній заяві державний акт, ні в копії, ні в оригіналі суду не був наданий і матеріали справи його не містять, та у зв`язку з ненаданням вказаного документа суду, не мав можливості пересвідчитися в його наявності, у зв`язку з чим дійшов висновку, що у встановлені факту належності Державного акта на право власності на землю ОСОБА_3 слід відмовити.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог про встановлення факту належності ОСОБА_3 заповітів складених 11.02.2000 та 09.10.2001, суд першої інстанції виходив з того, що суд розглядає справи про встановлення факту належності правовстановлюючих документів, однак, заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті, а не правовстановлюючим документом, а тому суд першої інстанції не вбачав підстав для встановлення факту належності ОСОБА_3 заповітів.

Крім того, в судовому засіданні суду першої інстанції даний факт також не був підтверджений ні свідками, ні іншими наданими доказами.

Відмовляючи в задоволенні вимог позивача про стягнення витрат на професійну правничу допомогу, суд першої інстанції виходив з того, що ОСОБА_1 та його представником не надано належних та допустимих доказів на підтвердження того, що позивачем були понесені витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 10 600 грн, тобто не надано платіжних документів про оплату послуг адвоката та не надано договір про надання правничої допомоги позивачу.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить скасувати рішення Новоукраїнського районного суду Кіровоградської області від 16 листопада 2021 року в частині відмови в задоволенні позовних вимог про встановлення факту належності заповітів ОСОБА_3 та в частині відмови в задоволенні вимог про стягнення витрат на професійну правничу допомогу, та ухвалити в цій частині нове, яким задовольнити вказані вимоги.

Апеляційна скарга мотивована тим, що суд першої інстанції виніс судове рішення з порушення норм матеріального та процесуального права, а судом неповно з`ясовано усі фактичні обставини справи та не надано належної оцінки письмовим доказам, які були надані в додатку до позовної заяви.

Судом першої інстанції не застосовано норми закону які суд повинен був застосувати при розгляді даної категорії справ, у зв`язку з чим винесене незаконне судове рішення з грубим порушенням норм матеріального та процесуального права.

Позивач вважає, що заява про встановлення факту родинних відносин, а також встановлення належності правовстановлюючих документів та заповітів є обгрунтованою та повинна була бути задоволена, оскільки встановлення даних фактів необхідне заявнику для підтвердження права на спадкування.

В судовому рішенні суд першої інстанції бездоказово не вбачав підстав для встановлення факту належності ОСОБА_3 заповітів у викладених позовних вимогах, адже судом в судовому засіданні оглянуті оригінали даних заповітів, а при винесені судового рішення суд першої інстанції не взяв до уваги надані позивачем письмові докази, які є в матеріалах справи.

Оскільки рішення суду першої інстанції в частині задоволених поховних вимог про встановлення факту родинних зв`язків та факту належності ОСОБА_3 , а також в частині відмови в задоволенні позовної вимоги про встановлення належності ОСОБА_3 державного акту про право влансоті на земельну ділянку, не оскаржується, суд згідно зі статтею 367 ЦПК України в цій частині його не переглядає.

Відзиву на апеляційну скаргу не надходило, що згідно вимог ч. 3 ст. 360 ЦПК України не перешкоджає перегляду оскарженого судового рішення.

В судовому засіданні апеляційного суду ОСОБА_1 та його представник адвокат Пантелєєв О. М. підтримали доводи апеляційної скарги.

ОСОБА_2 в судове засідання апеляційного суду не з`явилась про дату, час і місце розгляду справи повідомлялась належним чином, що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення з судовою повісткою.

Відповідно до положень ч.1 ст.372 ЦПК України суд апеляційної інстанції відкладає розгляд справи в разі неявки у судове засідання учасника справи, щодо якого немає відомостей про вручення йому судової повістки, або за його клопотанням, коли повідомлені ним причини неявки буде визнано судом поважними.

Оскільки відповідач про дату, час і місце розгляду справи повідомлена належним чином, суд вирішив розглянути справу без її участі, що відповідає положенням ст. 372 ЦПК України.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість судового рішення у встановлених статтею 367 ЦПК України межах, суд вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, з огляду на таке.

З урахуванням вимог ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Судом першої інстанції встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер батько позивача, ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , в с. Рівне Новоукраїнського району Кіровоградської області відповідно до актового запису про смерть № 24, зробленого секретарем Рівнянської сільської ради Новоукраїнського району Кіровоградської області Калич В. В. 27 квітня 2018 року та виданого свідоцтва про смерть Серія НОМЕР_1 .

Після смерті ОСОБА_3 залишилося спадкове майно і державним нотаріусом Шевченко Н. Г. Новоукраїнської районної державної нотаріальної контори Кіровоградської області було заведено спадкову справу на підставі заяв поданих у встановлений законом строк від сина, ОСОБА_1 про прийняття спадщини та заяв дочок: ОСОБА_5 та ОСОБА_6 , які подали заяви про відмову від прийняття спадщини після померлого - ОСОБА_3 на користь сина спадкодавця - ОСОБА_1 , заяви від дружини ОСОБА_2 про прийняття спадщини.

21.08.2018 Новоукраїнським районним відділом ДРАЦС ГТУЮ у Кіровоградській області видано свідоцтво про смерть на ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 .

З копії актового запису про смерть № 24 від 27.04.2018 вбачається, що до нього були внесені зміни на підставі висновку від 17.07.2018 та видано 21.08.2018 нове свідоцтво про смерть, де змінено прізвище померлого з « ОСОБА_8 » на « ОСОБА_7 ».

З копії повідомлення Новоукраїнської районної державної нотаріальної контори від 31.08.2018 № 424/02-14, яке направлялося ОСОБА_1 , вбачається, що нотаріус зазначає, що згідно листа Новоукраїнського відділу ДРАЦС від 29.08.2018 в актовий запис про смерть ОСОБА_3 було внесено зміни та видано нове свідоцтво про смерть на ім`я ОСОБА_3 . На підставі внесених змін до актового запису про смерть 30.08.2018 нотаріусом Новоукраїської районної державної нотаріальної контори були внесені зміни до спадкового реєстру, де прізвище « ОСОБА_8 » змінено на « ОСОБА_7 ». Рекомендовано переглянути документи, що підтверджують родинний зв`язок зі спадкодавцем. У разі розбіжностей в буквах, необхідно звернутися до суду для встановлення родинного зв`язку зі спадкодавцем.

Постановою державного нотаріуса Шевченко Н. Г. за № 1 від 06.02.2019 ОСОБА_1 відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину після смерті ОСОБА_3 , що помер ІНФОРМАЦІЯ_1 у зв`язку з неподачею спадкоємцем документів, що підтверджують факт родинних відносин та правовстановлюючих документів на майно померлого.

З копії рішення Кіровоградського окружного адміністративного суду від 20.02.2019, яке суду позивачем подане не в повному тексті, вбачається, що позивач оскаржував висновок Новоукраїнського районного відділу ДРАЦС щодо внесення змін до актового запису про смерть ОСОБА_3 , та в задоволенні позову було відмовлено.

Згідно копії Запису акта про народження № 483 від 17.09.1945 (другий примірник) ОСОБА_9 народився ІНФОРМАЦІЯ_5 , в графі «батько» вказаний ОСОБА_10 , в графі «мати» - ОСОБА_11 .

Однак, в копії свідоцтва про народження батька позивача серії НОМЕР_2 зазначено мовою оригіналу « ОСОБА_3 » народився ІНФОРМАЦІЯ_4 , батьками зазначено « ОСОБА_10 та ОСОБА_11 ».

Позивач по справі згідно паспорта серії НОМЕР_3 зазначений як « ОСОБА_1 » .

Відповідно до копії свідоцтва про народження позивача серії НОМЕР_4 зазначено мовою оригіналу « ОСОБА_12 » народився ІНФОРМАЦІЯ_2 , батьками зазначено « ОСОБА_3 та ОСОБА_13 ».

Відповідно до довідки виданої виконкомом Рівнянської сільської ради від 20.02.2020 № 672, вбачається, що згідно записів погосподарської книги № 13 стор. 56 за 1974-1976 в домогосподарстві особовий рахунок № НОМЕР_5 за адресою АДРЕСА_2

проживали та були зареєстровані: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_4 - голова

домогосподарства, батько, ОСОБА_13 , ІНФОРМАЦІЯ_6 - дружина,

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 - син, ОСОБА_14 ,

1955 р. н. - дочка, ОСОБА_15 - дочка, ОСОБА_16 - теща, ОСОБА_17 - невістка.

З поданих позивачем документів: копії паспорта батька позивача, заяви про

видачу паспорта батька від 13.02.1998, повідомлення Новоукраїнського РС

УДМС України в Кіровоградській області від 01.08.2020, листа УДМС України

від 29.09.2019, вбачається, що в померлого батька позивача за життя в

документах, що посвідчують особу значилося прізвище « ОСОБА_3 ».

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про встановлення фактів належності заповітів ОСОБА_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_7 , суд першої інстанції виходив з того, що суд розглядає справи про встановлення факту належності правовстановлюючих документів, однак, заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті, а не правовстановлюючим документом, а тому не вбачав підстав для встановлення факту належності ОСОБА_3 заповітів.

Проте, з такими висновками суду першої інстанції погодитись не можна, з огляду на таке.

Відповідно до частини першої статті 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Частиною першою статті 15 ЦК України встановлено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Частинами першою, другою статті 315 ЦПК України передбачено, що суд розглядає справи про встановлення факту:

1) родинних відносин між фізичними особами;

2) перебування фізичної особи на утриманні;

3) каліцтва, якщо це потрібно для призначення пенсії або одержання допомоги по загальнообов`язковому державному соціальному страхуванню;

4) реєстрації шлюбу, розірвання шлюбу, усиновлення;

5) проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу;

6) належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім`я, по батькові, місце і час народження якої, що зазначені в документі, не збігаються з прізвищем, ім`ям, по батькові, місцем і часом народження цієї особи, зазначеним у свідоцтві про народження або в паспорті;

7) народження особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту народження;

8) смерті особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту смерті;

9) смерті особи, яка пропала безвісти за обставин, що загрожували їй смертю або дають підстави вважати її загиблою від певного нещасного випадку внаслідок надзвичайних ситуацій техногенного та природного характеру.

У судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення.

Отже, перелік юридичних фактів, що підлягають установленню в судовому порядку, визначений у статті 315 цього Кодексу, не є вичерпним.

У судовому порядку можуть бути встановлені також й інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення.

Аналіз зазначених норм свідчить, що законом передбачено встановлення юридичних фактів щодо виникнення, зміни або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, до яких відносяться, зокрема, і факти встановлення належності заповіту.

У пункті 1 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 5 «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» судам роз`яснено, що суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, якщо: згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення; заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення; встановлення факту не пов`язується з наступним вирішенням спору про право.

Цивільне процесуальне законодавство відносить до юрисдикції суду справи про встановлення фактів, від яких залежить виникнення, зміна або припинення суб`єктивних прав громадян.

Справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення, належать до юрисдикції суду за умови, що факти, що підлягають встановленню, повинні мати юридичне значення, тобто від них має залежати виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян, при цьому має бути з`ясована мета його встановлення.

Отже, юридичні факти можуть бути встановлені лише для захисту, виникнення, зміни або припинення особистих чи майнових прав самого заявника.

Аналогічні висновки викладені у постанові Верховного Суду від 17 листопада 2021 року у справі № 759/3119/16-ц (провадження № 61-19109св20).

Звертаючись до суду із заявою про встановлення факту, що має юридичне значення, ОСОБА_18 просив встановити факт належності ОСОБА_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_8 , заповітів від 11.02.2000 та від 09.10.2001, посилаючись на те, що він не може реалізувати своє право на спадщину, після померлого батька.

На обґрунтування доводів зазначених позовних вимог ОСОБА_1 посилався, постанову про відмову про відмову у вчиненні нотаріальної дії.

Матеріалами справи підтверджується, що постановою державного нотаріуса Новоукраїнської районної державної нотаріальної контори Шевченко Н. Г. за № 1 від 06.02.2019 ОСОБА_1 відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину після смерті ОСОБА_9 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , у зв`язку з неподачеюспадкоємцем документів, що підтверджують факт родинних відносин та правовстановлюючих документів на майно померлого (а. с.28).

Аналізучи викладене, суд приходить до висновку, що встановлення факту належності заповітів ОСОБА_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , не призведе виникнення, зміни або припинення особистих чи майнових прав позивача, оскільки нотаріусом було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину тільки у зв`язку неподачею спадкоємцем документів, що підтверджують факт родинних відносин та правовстановлюючих документів на майно померлого.

Вказане свідчить, що позивач, звертаючись до суду з позовом про встановлення факту належності заповітів ОСОБА_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , обраний спосіб захисту, який не призведе до відновлення його прав, свобод чи інтересів, що є підставою для відмови в задоволенні вказаних вимог.

Суд першої інстанції на викладене уваги не звернув та дійшов помилково висновку про те, що позовні вимоги про встановлення факту належності заповітів ОСОБА_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , не підлягають задоволенню через те, що заповіт не є правовстановлюючим документом, але дійшов правильного по суті висновку про відмову в задоволенні вказаних позовних вимог.

Разом з тим, правильними є висновки суду першої інстанції в частині відмови в задоволенні вимог про стягнення витрат на професійну правничу допомогу, з огляду на таке.

Положеннями статті 59 Конституції України закріплено, що кожен має право на професійну правничу допомогу. Кожен є вільним у виборі захисника своїх прав.

Частиною першою статті 15 ЦПК України встановлено, що учасники справи мають право користуватися правничою допомогою.

Представництво у суді як вид правничої допомоги здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом (ч. 2 ст. 15 ЦПК України).

Відповідно до положень частини першої, пункту 1 частини третьої статті 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: на професійну правничу допомогу.

Згідно з положеннями частин першої - п`ятої статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.

Для цілей розподілу судових витрат:

1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із:

1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг);

2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг);

3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт;

4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.

Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Пунктами 1, 2 частини другоїстатті 141 ЦПК Українипередбачено, що інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову на відповідача, у разі відмови в позові - на позивача.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Відповідно до частини третьої статті 141 ЦПК України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися.

Відповідно до частини восьмої статті 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 27 червня 2018 року у справі № 826/1216/16 суд дійшов висновку, що для підтвердження складу та розміру витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, потрібно надати суду договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, які свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних з наданням правової допомоги, і оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені.

У вказаній постанові Верховний Суд сформулював висновок про те, які документи можуть бути подані для підтвердження складу та розміру витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги. Цей перелік не є вичерпним. Питання оцінки достатності доказів, поданих у підтвердження понесених витрат на професійну правничу допомогу чи тих, які будуть понесені, перебуває у межах дискреції суду.

Матеріалами справи підтверджується, що звертаючись до суду з позовом ОСОБА_1 просив стягнути всі судові витрати з відповідача та надав калькуляцію вартості правничої допомоги, наданої адвокатом, від 24 травня 2021 року, та акт виконаних робіт від 24 травня 2021 року, в яких визначений перелік наданих юридичних послуг адвокатом Пантелєєвим О. М. та вказано, що замовник приймає від виконавця роботу згідно переліку та оплачує їх вартість в повному обсязі на протязі п`яти банківських днів (а. с. 29-30).

Доказів оплати вартості послуг адвоката згідно акту виконаних робіт від 24 травня 2021 року матеріали справи не містять.

На підтвердження доказів щодо повноважень на представництво інтересів ОСОБА_1 в Новоукраїнському районному суді Кіровоградської області адвокатом Пантелєєвим О. М. було надано ордер серії КР № 71130, виданий на підставі договору про надання правової допомоги № б/н від 21.05.2021 (а. с. 33).

Разом з тим позивачем не було надано до суду першої інстанції договір про надання правової допомоги, на підставі якого було видано ордер.

За змістом частини першої та другої статті 367 ЦПК України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.

У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 05 грудня 2018 року у справі № 346/5603/17 (провадження № 61-41031св18) вказано, що дослідження нових доказів провадиться, зокрема, у таких випадках: якщо докази існували на час розгляду справи судом першої інстанції, але особа, яка їх подає до апеляційного суду, з поважних причин не знала й не могла знати про їх існування; докази існували на час розгляду справи в суді першої інстанції і учасник процесу знав про них, однак з об`єктивних причин не міг подати їх до суду; додаткові докази, які витребовувалися раніше, з`явилися після ухвалення рішення судом першої інстанції; суд першої інстанції неправомірно виключив із судового розгляду подані учасником процесу докази, що могли мати значення для вирішення справи; суд першої інстанції необґрунтовано відмовив учаснику процесу в дослідженні доказів, що могли мати значення для вирішення справи (необґрунтовано відмовив у призначенні експертизи, витребуванні доказів, якщо їх подання до суду для нього становило певні труднощі тощо); наявні інші поважні причини для їх неподання до суду першої інстанції у випадку відсутності умислу чи недбалості особи, яка їх подає, або вони не досліджені судом унаслідок інших процесуальних порушень.

Матеріалами справи підтверджується, що разом з апеляційною скаргою позивачем надано копію прибуткового касового ордеру № 12/21 від 22 травня 2021 року та копію Договору про надання адвокатських (юридичних) послуг від 21 травня 2021 року (а. с. 124, 126).

Разом з тим, підтверджень, що вказані документи надавалась позивачем до суду першої інстанції, матеріали справи не містять.

Звертаючись з апеляційною скаргою, позивач не ставив питання про долучення копій прибуткового касового ордера та договору про надання адвокатських (юридичних) послуг до матеріалів справи та не надавав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.

За таких обставин, суд не бере до уваги надані позивачем разом з апеляційною скаргою копії прибуткового касового ордера та копії договору про надання адвокатських (юридичних) послуг.

З огляду на відсутність в матерілах справи належних та допустимих доказів на підтвердження того, що позивачем були понесені витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 10 600 грн та не надано договір про надання правничої допомоги позивачу, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про відсутність підстав для задоволення вимог позивача про стягнення з ОСОБА_2 витрат на професійну правничу допомогу.

Неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, порушення норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, відповідно до п. п. 1, 4 ч. 1 ст. 376 ЦПК України є підставою для зміни рішення суду першої інстанції.

З огляду на те, що суд першої інстанції дійшов правильного по суті висновку про відмову в задоволенні позовних вимог в частині встановлення факту належності заповіту ОСОБА_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , проте, помиликовими є мотиви такої відмови, рішення суду першої інстанції у вказаній частині підлягає зміні з викладенням його мотивувальної частини в редакції цієї постанови.

В іншій оскаржуваній частині рішення суду першої інстанції ухвалене з додержанням норм матеріального та процесуального права, а тому підлягає залишенню без змін.

Керуючись ст.ст. 374, 375, 376, 381-384 ЦПК України, суд

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Новоукраїнського районного суду Кіровоградської області від 16 листопада 2021 року в частині відмови в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про встановлення фактів належності заповітів ОСОБА_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_7 , змінити, виклавши його мотивувальну частину в редакції цієї постанови.

В іншій оскаржуваній частині рішення суду залишити бе змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду у випадках передбачених ст. 389 ЦПК України.

Повний текст постанови складено 03.03.2022.

Головуючий суддя С. І. Мурашко

Судді А. М. Головань

О. Л. Карпенко