Справа № 727/4344/22
Провадження № 2/727/1113/22
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 грудня 2022 року Шевченківський районний суд м. Чернівці в складі:

Головуючого-судді: Одовічен Я.В.

За участю секретаря: Філатової К.А.

представника позивача: ОСОБА_1

представника відповідача: Попової-Завгородньої С.Г.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до КНП «Міська стоматологічна поліклініка» Чернівецької міської ради про визнання незаконним наказу та його скасування, стягнення заборгованості по заробітній платі та відшкодування моральної шкоди,-

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернулася до суду з позовом до КНП «Міська стоматологічна поліклініка» Чернівецької міської ради про визнання незаконним наказу та його скасування, стягнення заборгованості по заробітній платі та відшкодування моральної шкоди.

Посилалася на те, що з 2005 року працює лікарем-стоматологом в КНП «Міська стоматологічна поліклініка» Чернівецької міської ради.

З 02.05.2022 року наказом генерального директора Струка В.І. КНП «Міська стоматологічна поліклініка» Чернівецької міської ради №62-К від 29.04.2022 року її було переведено на 0,5 штатної посади лікаря-стоматолога поліклініки.

Із вказаним наказом вона не погоджується та вважає його незаконним.

Зазначила, що незважаючи на внесення змін до трудового законодавства на період дії воєнного стану, обов`язковою умовою залишилася фактична зміна істотних умов праці, що у даному випадку є відсутнім, а отже її безпідставно було переведено на 0,5 ставки штатної посади лікаря-стоматолога.

Пленум Верховного Суду України у п.10 постанови №9 від 06.11.1992 року навів приклади можливих змін істотних умов праці, зокрема це раціоналізація робочих місць,

введення нових форм організації праці, у тому числі перехід на бригадну форму організації праці, і навпаки, впровадження передових методів, технологій, тощо.

Під змінами в організації виробництва і праці варто розуміти об`єктивно необхідні дії власника або уповноваженого органу, обумовлені впровадженням нової техніки, нових технологій, вдосконаленням структури підприємства, установи, режиму робочого часу, управлінської діяльності, що спрямовані на підвищення продуктивності праці, поліпшення економічних та соціальних показників, створення безпечних умов праці.

Будь-які зміни умов трудового договору повинні відбуватися з дотриманням норм трудового законодавства та не порушувати прав працівників.

З урахуванням зазначеного, позивач вважає, що прийняття рішення про зміну в організації виробництва і праці та зміни істотних умов праці, при цьому вказуючи на невиконання виробничого плану, лікарями-стоматологами-терапевтами та лікарями-стоматологами-хірургами за період з 01.04.2021 року по 31.12.2021 року та 1 квартал не відповідає вимогами Закону: через відсутність змін в організації виробництва і праці; відсутність документального підтвердження встановлених планів для лікарів та доведення їх до відома працівників; відсутність документального підтвердження невиконання лікарями встановлених планів; відсутність правового обґрунтування підстав видачі наказу №62-К від 29.04.2022 року з урахуванням періодів, на які не поширювалася дія воєнного стану з 01.04.2021 року по 24.02.2022 року»; відсутність у наказі відомостей щодо змін в організації виробництва і праці та змін істотних умов праці в організації виробництва і праці.

Також позивач посилалась на те, що її не було ознайомлено з посадовою інструкцією, оскаржуваним наказом та наказом №25 від 28.01.2021 року, яким було визначено норми навантаження лікарів-стоматологів-терапевтів, а отже їй було не відомо про встановлену норму навантаження при наданні стоматологічної допомоги на терапевтичному прийомі у розмірі 23 УОП за зміну.

Сума одержаної нею заробітної плати за період з 01.04.2021 року по 31.12.2021 року у розмірі 15972 грн. 03 коп. не може свідчити про значні фінансові витрати відповідача.

Окрім того, вказувала на те, що значна штатна чисельність працівників КНП «Міська стоматологічна поліклініка» ЧМР є доказом незаконного переведення лише декількох працівників на 0,5 штатної посади, що свідчить про законність заявлених нею вимог.

Відповідно до вимог ст.97 КЗпП України та ст.15 Закону України «Про оплату праці» КНП мають право самостійно визначати розмір оплати праці, але на рівні не нижчому, ніж установлено Кабінетом Міністрів України.

13.01.2022 року набула чинності постанова КМУ «Про деякі питання оплати праці медичних працівників закладів охорони здоров`я» №2 від 12.01.2022 року.

Посилалась на те, що на штатних працівників КНП поширюється дія постанови КМУ №2 від 12.01.2022 року. Відповідно оплата здійснюється за загальними правилами для медичних працівників державних і комунальних закладів охорони здоров`я.

Зокрема, КМУ установлено, що розмір нарахованої заробітної плати медичним працівникам закладів охорони здоров`я державної або комунальної форми власності за повністю виконану місячну (годинну) норму праці установлюється у межах фонду оплати праці на 2022 рік на рівні не менше 20000 гривень лікарям та професіоналам з вищою немедичною освітою, які допущені до медичної діяльності в закладах охорони здоров`я.

На даний час більшість КНП, керуючись ст.97 КЗпП України та ст.15 Закону України «Про оплату праці» самостійно встановлює умови оплати праці своїх працівників, прописуючи їх у колективному договорі.

Повідомила, що у травні 2022 року їй було виплачено заробітну плату у розмірі 5787 грн. 06 коп., що свідчить про нарахування їй коштів як працівнику, який працює на 0,5 штатної посади лікаря-стоматолога-терапевта, в той час як фактичне переведення суперечить чинному законодавству і виплата мала здійснюватися як працівнику, що був прийнятий на роботу на 1,0 ставку лікаря-стоматолога-терапевта.

Таким чином, головний директор КНП «Міська стоматологічна поліклініка» ЧМР здійснив незаконне переведення її на 0,5 штатної посади, порушив процедуру і неправильно визначив розмір її заробітної плати, що свідчить про необхідність відновлення трудових прав шляхом стягнення заборгованості по заробітній платі за весь період переведення на 0,5 штатної посади у розмірі заробітної плати лікаря-стоматолога, який займає 1 штатну посаду з урахування розміру, який був запроваджений згідно постанови №2 КМУ.

Зазначила, що діями відповідача: виданням наказу, де містяться недостовірні відомості щодо переведення її на 0,5 штатної посади у зв`язку з начебто систематичним невиконанням виробничого плану, їй було завдано моральної шкоди. Нею завжди в повному обсязі виконувався виробничий план, свої обов`язки вона виконувала сумлінно.

Отже, видача наказу, який містить недостовірні дані щодо систематичного невиконання нею виробничого плану і як наслідок переведення на 0,5 штатної посади, принижує її честь та гідність, а також негативно впливає на її репутацію як спеціаліста в даній сфері в очах колег та клієнтів.

Просила визнати незаконним та скасувати наказ директора Струка В.І. КНП «Міська стоматологічна поліклініка» ЧМР №62-к «Про зміну в організації виробництва і праці та зміни істотних умов праці» від 29.04.2022 року.

Стягнути з КНП «Міська стоматологічна поліклініка» ЧМР на користь ОСОБА_2 заборгованість по заробітній платі за період з 02.05.2022 року.

Стягнути з КНП «Міська стоматологічна поліклініка» ЧМР на користь ОСОБА_2 моральну шкоду в розмірі 10000 гривень.

Ухвалою Шевченківського районного суду м. Чернівці від 27.06.2022 року провадження по справі було відкрито та призначено її розгляд за правилами спрощеного позовного провадження.

Представником відповідача КНП «Міська стоматологічна поліклініка» ЧМР було подано до суду відзив, в якому остання позов не визнала.

Вказувала на те, що оскаржуваний наказ від 29.04.2022 року було винесено з дотриманням вимог трудового законодавства, при наявності змін в організації виробництва і праці та з дотриманням соціальних гарантій, прав працівника при переведенні для подальшої роботи на умовах неповного робочого дня по 0,5 посади, що не призвело до порушення трудових прав працівника.

Зазначила, що на підприємстві відбулися зміни в організації виробництва і праці, обумовлені істотним зменшенням виконання виробничого плану лікарями-стоматологами-терапевтами та лікарями-стоматологами-хірургами за період з 01.04.2021 року по 31.12.2021 року та І квартал 2022 року і як наслідок, різким зростанням обсягу фінансових витрат, пов`язаним з неефективним використанням робочого часу, енергоресурсів.

З метою створення оптимальних умов для ефективного використання трудових та матеріальних ресурсів, уникнення зайвих непродуктивних витрат підприємства, раціоналізації робочих місць через скорочення виконання робочого плану працівниками та неможливість використання праці працівників протягом повного робочого часу, враховуючи об`єктивні показники фінансово-господарської діяльності поліклініки, викладені в економічному обґрунтуванні від квітня 2022 року, з метою недопущення звільнення працівників та керуючись ст.3, ст.14 Закону України «Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану» від 15.03.2022 року, на спільному засіданні адміністрації підприємства та профкому 27.04.2022 року було прийнято рішення про доцільність переведення працівників лікувальних відділень лікарів-стоматологів-терапевтів для подальшої роботи на умовах неповного робочого дня по 0,5 посади, а саме: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_2 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 .

Також, на даному спільному засіданні було визначено, що зменшення обсягу звернень за стоматологічною допомогою та рівня завантаженості лікарів-стоматологів-терапевтів, лікарів-стоматологів-хірургів, та як наслідок невиконання виробничого плану, підтверджує необхідність переведення частини працівників на неповний робочий день.

Кількісні показники виконання виробничого плану лікарями-стоматологами-терапевтами та лікарями-стоматологами-хірургами за період із 01.04.2021 року по 31.12.2021 року та І квартал 2022 року свідчить про їх недовиконання, а саме: на 26% з 01.04.2021 року по 31.12.2021 року; за І квартал - 35, 4 % (січень 2022 року); 34,5% (лютий 2022 року); 49% (березень 2022 року).

Наведені показники свідчать про неможливість використання праці працівників протягом повного робочого часу, а тому для раціоналізації робочих місць через скорочення виконання ними виробничого плану було видано наказ від 29.04.2022 року про переведення лікарів-стоматологів-терапевтів на неповний робочий час.

З 01.04.2021 року підприємство почало працювати у реформованих економічних умовах та фінансуванням за новим принципом: самофінансування, що передбачає формування доходів від надання всіх видів платних послуг для безперебійного функціонування підприємства. При низьких результатах показників виконання виробничих планів і як наслідок недоотримання необхідного обсягу надходжень коштів, стабілізувати фінансовий стан підприємства складно, що обумовило зміну в організації виробництва і праці.

Крім того, введення в дію постанови КМУ № 2 від 12.01.2022 року зобов`язало підприємство встановити розмір нарахованої заробітної плати лікарям при 100% виконанні виробничого плану за відрядною системою оплати праці на рівні 20000 гривень. А при відрядній формі оплати праці проводити щомісячну доплату до 20000 гривень за фактично виконані умовні одиниці працеємності підприємство не може.

На підприємстві відбулися зміни в організації виробництва та праці, зміна умов праці, при яких в умовах воєнного стану відповідно до ст. 3 ЗУ «Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану» від 15.03.2022 року, не застосовуються положення ч.3 ст.32 КЗпП України.

Позивача 29.04.2022 року було ознайомлено з оскаржуваним наказом та переведено з 02.05.2022 року для подальшої роботи на умовах неповного робочого дня, виходячи із балансу робочого часу на календарний місяць в 2022 році тривалістю 33 робочих години на тиждень.

Доводи позивача про наявність заборгованості із заробітної плати вважає помилковими.

Так, з 01.04.2021 року в КНП «Міська стоматологічна поліклініка» впроваджено платні терапевтичні, хірургічні та рентгенологічні послуги. Оплата праці лікарів-стоматологів-терапевтів, лікарів-стоматологів-хірургів проводиться за результатами виконання виробничого плану за поточний місяць.

На спільному засіданні трудового колективу та профспілки всіх працівників, в тому числі позивача, було повідомлено про початок статутної діяльності комунального підприємства та про зміну умов праці з погодинної та відрядну, ознайомлено з наказом КНП «Міська стоматологічна поліклініка» від 11.01.2021 року №02-к про початок статутної діяльності з 11.01.2021 року, статутом поліклініки та повідомлено під підпис про зміну умов оплати праці.

Факт повідомлення про такі зміни в умовах оплати праці та згоди позивача на продовження роботи після їх зміни свідчить також те, що починаючи з 01.04.2021 року по даний час позивач працює в умовах відрядної оплати праці, виписує наряди, подає звітність щодо виконання виробничих нарядів, отримує заробітну плату та не оскаржила зміну умов оплати праці.

Нормативи навантаження для лікарів, техніків зубних при наданні всіх видів стоматологічної допомоги у формі умовних одиниць працеємності (УОП) діяли весь час, в тому числі і до 2002 року, коли було видано наказ МОЗ України №507 від 28.12.2002 року «Про затвердження нормативів наданню медичної допомоги». Такі ж норми закріплені в посадовій інструкції позивача лікаря-стоматолога-терапевта, з якою позивача ознайомлено.

Наказом №310 від 08.05.2014 року з 08.05.2014 року припинено дію наказу МОЗ України №507 від 28.12.2002 року. Згідно наказу МОЗ України метою скасування наказу МОЗ України №507 є запобігання призначення незареєстрованих та заборонених до використання в Україні лікарських засобів. Жодних обмежень щодо використання в терапевтичній, хірургічній стоматології виробничого навантаження лікарем-стоматологом-терапевтом-хірургом наказом №310 не встановлено.

У зв`язку з припиненням дії загальнодержавного акту щодо встановлення виробничих навантажень у терапевтичній та хірургічній стоматології та не прийняттям нового акту, в Установі наказом №34 від 24.02.2017 року було затверджено норми навантаження лікаря-стоматолога при наданні медичної допомоги. Норма навантаження при наданні стоматологічної допомоги, згідно вказаного наказу, становила 25 УОП за зміну та діяла до 01.04.2022 року.

У зв`язку з набуттям статусу КНП «Міська стоматологічна поліклініка», для надання платних послуг та проведення розрахунків їх вартості, з метою забезпечення стабільності діяльності в частині виконання виробничих планів, аналізів їх результатів для нарахування основної заробітної плати та проведення доплати до рівня мінімальної заробітної плати за відрядною системою, було прийнято наказ №25 від 28.01.2021 року та №26 від 28.01.2021 року про норми навантаження лікарів, якими затверджено норми навантаження лікарям-стоматологам-терапевтам-хірургам у розмірі 23 УОП за зміну.

Результати виконання норм навантаження є підставою для нарахування щомісячної заробітної плати за відрядною системою.

Раціональним у використанні відрядної системи оплати, в основі якої діють норми навантаження єдині для всіх, є те, що оплата праці проведена за здану якусь суму виручки за надані платні послуги за кожну зміну, не враховуючи при цьому ступінь його навантаженості, складності та затрати часу при наданні різного виду платних послуг. Після отримання статусу КНП заклад перейшов на госпрозрахункову форму господарювання, що не передбачає отримання фінансування з міського бюджету на оплату праці працівників. Отже, підприємство повинно організувати свою діяльність таким чином, щоб забезпечувати отримання доходів, які б дозволяли утримувати певний штат співробітників.

Вважає, що переведення позивача для подальшої роботи на умовах неповного робочого дня відбулося з дотриманням трудового законодавства, з 02.05.2022 року виплата заробітної плати позивачу здійснюється у повному обсязі, а тому просила відмовити в задоволенні позовних вимог.

Представником позивача було подано відповідь на відзив. У відзиві вказував на те, що у 2020 році КНП «Міська стоматологічна поліклініка» ЧМР одержала дохід у розмірі 1303321,42 грн., а у 2021 році - 1636825,69 грн. Тобто станом на грудень 2021 року підприємство одержало максимальний дохід, порівняно з попередніми періодами. У першому кварталі 2022 року підприємство отримало дохід у розмірі 73243,72 грн., що свідчить про покращення доходу підприємства та відсутність змін в організації виробництва і праці, а тому й недоцільності вибіркового переведення працівників на 0,5 штатної посади.

Окрім того, зазначив, що з бюджету ЧМР в 2022 році на відшкодування послуг з ортопедичної стоматологічної допомоги пільговим категоріям, які надаються КНП «Міська стоматологічна поліклініка», виділено кошти в розмірі 1314400 грн. 00 коп.

Станом на 26.07.2022 року підприємством надано послуги з ортопедичної стоматологічної допомоги пільговим категоріям, згідно актів виконаних робіт на суму 766869,41 грн., що спростовує доводи відповідача з приводу зменшення обсягу звернень за стоматологічною допомогою до КНП «Міська стоматологічна поліклініка» ЧМР.

Наведені відповідачем кількісні показники виконання виробничого плану лікарями-стоматологами-терапевтами та лікарями-стоматологами-хірургами за період з 01.04.2021 року по 31.12.2021 року та І квартал 2022 року не мають жодного відношення до позивача, оскільки остання належним чином виконувала професійні обов`язки.

Вказував на те, що відповідач не здійснював повідомлення позивача при кожній виплаті заробітної плати у відповідності до ст.110 КЗпП України, що свідчить про неналежне виконання обов`язків останнього та чергове порушення законодавства про працю відповідачем, а також помилковість висновків щодо законності переведення позивача на 0,5 штатної посади. Позивача не було належним чином повідомлено про зміну діючих умов праці в бік погіршення, які, як стверджує відповідач, відбулися ще в 2021 році. Просив позов задовольнити.

Представником відповідача подано заперечення на відповідь на відзив. У запереченнях представник вказувала на те, що роботодавець вправі самостійно визначати чисельність і штатний розпис працівників установи. При вирішенні спору між працівником та роботодавцем суд не вирішує питання про доцільність скорочення чисельності або штату працівників, а перевіряє наявність підстав та дотримання відповідної процедури.

Показники виконання виробничого плану лікарями-стоматологами-терапевтами свідчать про зміни в організації виробництва і праці та як наслідок неможливість використання праці працівників протягом повного робочого часу, а тому для раціоналізації робочих місць було видано наказ від 29.04.2022 року.

Ухвалою суду від 23.08.2022 року за клопотанням представника позивача було витребувано докази.

Представник позивача у судовому засіданні позов підтримав та підтвердив, викладені в ньому обставини. Просив позов задовольнити.

У судовому засіданні представник відповідача позов не визнала з підстав, викладених у відзиві. Вважає, що оскаржуваний наказ було прийнято правомірно, а тому в задоволенні позову просила відмовити.

Суд, заслухавши вступне слово учасників справи, дослідивши письмові докази у справі, з`ясувавши фактичні обставини справи, об`єктивно оцінивши докази, надані сторонами, приходить до наступних висновків.

Так, судом встановлено, що ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , наказом №31-пр від 18.10.2005 року було прийнято на роботу в лікувальне відділення на 1,0 ставки лікаря-стоматолога-терапевта.(а.с.52, 53).

29.04.2022 року наказом №62-К від 29.04.2022 року «Про зміни в організації виробництва і праці та зміни істотних умов праці» КНП «Міська стоматологічна поліклініка» у зв`язку зі змінами в організації виробництва і праці, обумовлених систематичним недовиконанням виробничого плану лікарями-стоматологами-терапевтами та лікарями-стоматологами-хірургами за період з 01.04.2021 року по 31.12.2021 року та І квартал 2022 року, і як наслідок, різким зростанням обсягу фінансових витрат, пов`язаних із неефективним використанням робочого часу, енергоресурсів, неможливістю використання праці працівників протягом повного робочого часу, для створення оптимальних умов щодо ефективного використання трудових та матеріальних ресурсів, уникнення зайвих продуктивних витрат підприємства, раціоналізації робочих місць та враховуючи об`єктивні показники фінансово-господарської діяльності КНП «Міська стоматологічна поліклініка» ЧМР з метою недопущення звільнення працівників, керуючись ст.ст.3, 14 Закону України «Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану» від 15.03.2022 року - проведено з 02.05.2022 року в КНП «Міська стоматологічна поліклініка» ЧМР зміни в організації виробництва і праці в лікувальному відділенні. Переведено з 02.05.2022 року для подальшої роботи на умовах неповного робочого дня, працівників лікувального відділення КНП «Міська стоматологічна поліклініка». Тривалість неповного робочого дня встановлюється, виходячи із балансу робочого часу на кожен календарний місяць в 2022 році з тривалістю 33-робочих години на тиждень. Для подальшої роботи на умовах неповного робочого дня переведено лікаря-стоматолога-терапевта лікувального відділення із займанням 0,5 штатної посади ОСОБА_2 . Оплату праці працівника, переведеного для подальшої роботи на умовах неповного робочого дня, проводити з врахуванням результатів виконання виробничого плану в умовних одиницях працеємності (УОП) за кожний календарний місяць.

Ознайомити із даним наказом лікаря-стоматолога-терапевта про зміни в організації виробництва і праці та зміну істотних умов праці під підпис, в строк не пізніше 29.04.2022 року. В разі відмови лікаря-стоматолога-терапевта, згідно п.2.1 даного наказу від зміни істотних умов праці шляхом переведення на умови неповного робочого дня, запропонувати надати таку відмову у письмовій формі на строк до 02.05.2022 року (а.с.54-55).

Позивач, із вказаним наказом не погоджується та вважає його незаконним.

Розглядаючи наведені в позовній заяві аргументи, суд виходить із наступного.

Так, 11.01.2021 року на спільному засіданні працівників поліклініки та профкому КНП «Міська стоматологічна поліклініка» ЧМР було доведено до відома працівників рішення Чернівецької міської ради №17 від 29.12.2020 року «Про припинення роботи КМУ «Міська стоматологічна поліклініка» внаслідок реорганізації та створення КНП «Міська стоматологічна поліклініка» та повідомлено про зміну істотних умов оплати праці лікарів-стоматологів-терапевтів, лікарів-стоматологів-хірургів, лікаря-рентгенолога та рентгенолаборантів лікувального відділення з погодинної на відрядну систему оплату праці з 01.04.2021 року.

Також, генеральним директором було ознайомлено присутніх із п.4.3 Статуту, яким передбачено, що підприємство самостійно здійснює некомерційну господарську діяльність, організовує свою діяльність відповідно до фінансового плану. При розробці та плануванні доходів враховується відрядна система оплати праці, в основі якої результати виконання виробничого плану кожним лікарем, які оцінюються умовними одиницями працеємності (УОП). Виробничі плани в УОП та перелік платних послуг підприємство затверджує в установленому законодавством порядку.

Заступником генерального директора з економічних питань було повідомлено, що результати виконання виробничого плану, що відображаються в умовних одиницях працеємності (УОП), є підставою для нарахування основної та додаткової заробітної плати за кожен календарний місяць.

Після обговорення поставлених питань працівників було ознайомлено із наказом КНП «Міська стоматологічна поліклініка» від 11.01.2021 року №02-К про початок статутної діяльності з 11.01.2021 року та статутом та повідомлено під підпис про зміну умов оплати праці з погодинної на відрядну систему оплати праці.

Зазначене засідання було оформлено протоколом, на якому були присутні співробітники КНП «Міська стоматологічна поліклініка» (а.с.145).

28.01.2021 року генеральним директором КНП «Міська стоматологічна поліклініка» було видано наказ № 25 «Про норми навантаження лікарів-стоматологів-терапевтів лікувального відділення». Вказаним наказом було затверджено норми навантаження лікаря-стоматолога-терапевта при наданні медичної допомоги дорослому населенню за спеціальністю «терапевтична стоматологія». Встановлено, що затверджені даним наказом нормативи надання медичної допомоги дорослому населенню за спеціальністю «Терапевтична стоматологія» діють до їх зміни наказом МОЗ України та наказом по підприємству. Норми навантаження при наданні стоматологічної допомоги на терапевтичному прийомі для лікарів-стоматологів-терапевтів становлять 23 УОП за зміну. Вищевказані норми навантаження використовувати при підготовці прейскурантів, оцінки виконання виробничих планів та для нарахування заробітної плати лікарям-стоматологам-терапевтам. Додатком №1 до вказаного наказу визначено нормативи надання медичної допомоги дорослому населенню за спеціальністю «Терапевтична стоматологія» із вказанням найменування процедури та оцінки в «УОП» (а.с.58-60).

Із дослідженої судом посадової інструкції лікаря-стоматолога-терапевта ОСОБА_2 встановлено, що позивач була із нею ознайомлена. У п.2.10 посадової інструкції визначено, що лікар-стоматолог-терапевт подає звіт про кількість прийнятих пацієнтів разом із нарядами щомісячно 01 і 05 числа в бухгалтерію поліклініки. Крім того, лікар-стоматолог-терапевт виконує планові показники (нормативи), встановлені наказом по поліклініці №25 від 28.01.2021 року, які становлять 23 УОП на зміну (а.с.113-116).

Таким чином, між сторонами виникли трудові правовідносини, які регулюються наступними нормами права.

Зокрема, статтею 43 Конституції України визначено, що кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Громадянам гарантується захист від незаконного звільнення.

Відповідно до статті 139 КЗпП України працівники зобов`язані працювати чесно і сумлінно, своєчасно і точно виконувати розпорядження власника або уповноваженого ним органу, додержувати трудової і технологічної дисципліни, вимог нормативних актів про охорону праці, дбайливо ставитися до майна власника, з яким укладено трудовий договір.

Згідно із частинами третьою та четвертою статті 32 КЗпП України у зв`язку із змінами в організації виробництва і праці допускається зміна істотних умов праці при продовженні роботи за тією ж спеціальністю, кваліфікацією чи посадою. Про зміну істотних умов праці - систем та розмірів оплати праці, пільг, режиму роботи, встановлення або скасування неповного робочого часу, суміщення професій, зміну розрядів і найменування посад та інших - працівник повинен бути повідомлений не пізніше ніж за два місяці.

Попередження - це пропозиція працівникові продовжувати роботу після того, як роботодавець з додержанням встановленого строку змінить істотні умови праці. Працівник може цю пропозицію прийняти і продовжувати роботу при змінених істотних умовах праці, а може відмовитися від продовження роботи у зв`язку зі змінами істотних умов праці.

Якщо колишні істотні умови праці не може бути збережено, а працівник не згоден на продовження роботи в нових умовах, то трудовий договір припиняється за пунктом 6 статті 36 цього Кодексу.

Таким чином, зміна істотних умов праці може бути визнана законною тільки в тому випадку, якщо буде доведена наявність змін в організації виробництва і праці.

Якщо такі зміни не вводяться, власник не має права змінити істотні умови праці.

Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України у пункті 31 постанови від 06 листопада 1992 року № 9 «Про практику розгляду судами трудових спорів», зміна істотних умов праці допускається за умови, що це викликано змінами в організації виробництва і праці та що про ці зміни працівник був повідомлений не пізніше ніж за 2 місяці. Якщо при розгляді трудового спору буде встановлено, що зміна істотних умов трудового договору проведена не у зв`язку зі зміною в організації виробництва і праці на підприємстві, в установі, організації, то така зміна з урахуванням конкретних обставин може бути визнана судом неправомірною з покладенням на власника або уповноважений ним орган обов`язку поновити працівникові попередні умови праці.

До зміни істотних умов праці відноситься: зміна систем та розмірів оплати праці, пільг, режиму роботи, встановлення або скасування неповного робочого часу, суміщення професій, зміну розрядів і найменування посад та інше. Проведення власником заходів щодо зміни організації виробництва і праці - це виключне повноваження власника.

Подібні висновки викладено у постановах Верховного Суду від 13 березня 2019 року у справі № 761/8658/16-ц (провадження № 61-34286св18), від 22 квітня 2019 року у справі № 176/3792/14-ц (провадження № 61-24426св18).

У п.10 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 06 листопада 1992 року №9 «Про практику розгляду судами трудових спорів» роз`яснено, що зміна істотних умов праці при продовженні роботи за тією ж спеціальністю, кваліфікацією чи посадою може бути викликана змінами в організації виробництва і праці.

На підставі цього роз`яснення у постанові Верховного Суду від 21 січня 2020 року у справі №686/25653/18 зазначено, що під змінами в організації виробництва і праці слід розуміти об`єктивно необхідні дії власника або уповноваженого ним органу, обумовлені за загальним правилом, впровадження нової техніки, нових технологій, вдосконаленням структури підприємства, установи, організації, режиму робочого часу, управлінської діяльності, та спрямовані на підвищення продуктивності праці, поліпшення економічних та соціальних показників, запобігання банкрутству і масовому звільненню працівників та збереження кадрового потенціалу в період тимчасових зупинок у роботі.

Як вбачається з економічного обґрунтування необхідності встановлення неповного робочого дня лікарського персоналу лікувального відділення КНП «Міська стоматологічна поліклініка», складеного заступником генерального директора з економічних питань, підприємство почало працювати у реформованих економічних умовах та фінансуванням за новим принципом, а саме перейшло на самофінансування, що передбачає формування доходів від надання всіх видів платних послуг для безперебійного функціонування. Саме за рахунок надходжень від усіх видів платних послуг підприємство проводить оплату видатків, що забезпечують проведення лікувального процесу та господарської діяльності.

Кількісні показники виконання виробничого плану лікарями-стоматологами-терапевтами та лікарями-стоматологами-хірургами за період з 01.04.2021 року по 31.12.2021 року та І квартал 2022 року свідчить про їх недовиконання, а саме: І терапевтичне відділення з 01.04.2021 року по 31.12.2021 року % виконання виробничого плану становить 26,8%; за січень 2022 року відсоток виконання виробничого плану становить - 35,4%; за лютий 2022 року відсоток виконання виробничого плану становить - 34,5%; за березень 2022 року відсоток виконання виробничого плану становить - 49,0%; - ІІ терапевтичне відділення з 01.04.2021 року по 31.12.2021 року % виконання виробничого плану становить 28,2%; за січень 2022 року відсоток виконання виробничого плану становить - 36,3%; за лютий 2022 року відсоток виконання виробничого плану становить - 34,5%; за березень 2022 року відсоток виконання виробничого плану становить - 45,8%.

Результати виконання виробничих планів підтверджують їх систематичне невиконання. Разом із цим, росте обсяг фінансових витрат, пов`язаних із неефективним використанням робочого часу, енергоресурсів та неможливістю використання праці працівників протягом повного робочого часу, раціоналізацією робочих місць через скорочення виконання робочого плану працівниками, відбулися зміни в організації виробництва і праці в лікувальних відділеннях КНП «Міська стоматологічна поліклініка».

З метою створення оптимальних умов для ефективного використання трудових та матеріальних ресурсів, уникнення зайвих непродуктивних витрат підприємства, прийняття рішення про переведення для подальшої роботи на умовах неповного робочого дня із займанням по 0,5 штатної посади працівників лікувальних відділень, які мають найнижчий показник виконання виробничого плану, є економічно обґрунтованим та раціональним (а.с.146 Том 1).

У подальшому, на спільному засіданні адміністрації поліклініки та профкому КНП «Міська стоматологічна поліклініка» було визнано доцільним переведення працівників лікувальних відділень КНП «Міська стоматологічна поліклініка» лікарів-стоматологів-терапевтів для подальшої роботи на умовах неповного робочого дня по 0,5 посади, а саме: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_2 , ОСОБА_9 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 (а.с.147-151).

На підтвердження обґрунтованості прийнятого рішення представником відповідача було долучено до матеріалів справи та досліджено судом звіт про заборгованість з оплати праці, яка виникла в КНП «Міська стоматологічна поліклініка» на 01.06.2022 року та становить - 151,6 тис.гривень (а.с.224 Том 1).

Крім того, суд звертає увагу на те, що наказом №25 від 28.01.2021 року було змінено систему нарахування та оплати праці з погодинної на відрядну, виходячи з норми навантаження при наданні стоматологічної допомоги на терапевтичному прийомі для лікарів-стоматологів-терапевтів 23 УОП за зміну, яка використовується для оцінки виконання виробничих планів та для нарахування заробітної плати лікарям-стоматологам-терапевтам.

На виконання вказаного наказу, позивачем ОСОБА_2 щомісячно складалась зведена звітність про виконані нею норми навантаження (а.с. 61-111 Том 1).

Із досліджених судом довідок про виконання плану умовних одиниць, складених завідувачем лікувального відділення ОСОБА_10 , встановлено, що за період з 01.04.2021 року по 31.12.2021 року ОСОБА_2 виконала 23,2 % від плану УОП; за період з 01.01.2022 року по 30.04.2022 року позивач виконала 30,7 % від плану УОП (а.с.229-231 Том 1).

Також, оскаржуваним наказом №62-К від 29.04.2022 року ОСОБА_2 з 02.05.2022 року було визначено тривалість неповного робочого дня, виходячи з балансу робочого часу на кожен календарний місяць в 2022 році, з тривалістю 33 робочих години на тиждень.

Окрім того, судом встановлено, що наказом КНП «Міська стоматологічна поліклініка» №01 від 19.01.2022 року було визначено, що плата за надання всіх платних послуг в усіх структурних підрозділах підприємствах вноситься безпосередньо пацієнтом в касу підприємства та через термінал. На підтвердження внесення пацієнтом плати за стоматологічну послугу касиром видається прибутковий касовий ордер встановленої форми. Отримання плати за надану стоматологічну допомогу в готівковій формі безпосередньо лікарями та іншими медичними працівниками забороняється (а.с. 225 Том1). Із вказаним наказом ОСОБА_2 було ознайомлено 20.01.2022 року (а.с.227).

Представник позивача вказував на необґрунтованість дій відповідача при запровадженні зазначених змін.

Згідно із частиною першою статті 50 Кодексу законів про працю України (далі КЗпП України), нормальна тривалість робочого часу працівників не може перевищувати 40 годин на тиждень.

Тобто, законодавець встановлює лише максимальну межу норми тривалості робочого часу (не більше 40 годин на тиждень), а не його обов`язковий мінімальний розмір.

Відповідно до статті 56 цього Кодексу, за угодою між працівником і власником або уповноваженим ним органом може встановлюватись як при прийнятті на роботу, так і згодом неповний робочий день або неповний робочий тиждень.

Тривалість неповного робочого часу не обмежується і може встановлюватися як шляхом зменшення тривалості щоденної роботи, так і зменшенням щоденної роботи при неповному робочому тижні.

Роботодавець має право на встановлення неповного робочого часу без згоди працівника.

Однак, при цьому повинна бути додержана процедура зміни істотних умов праці.

Таким чином, у даному випадку зміни в організації виробництва і праці відповідача полягали в оптимізації окремих виробничих процесів, режиму робочого часу, спрямовані на підвищення продуктивності праці, поліпшення економічних та соціальних показників, та зумовлені необхідністю зменшення виробничих витрат.

Доцільність запровадження відповідачем вищенаведених змін в організації виробництва і праці, а також право відповідача на запровадження таких змін передбачено статями 62, 64 Господарського кодексу України, якими визначено, що суб`єктам підприємницької діяльності надано право самостійно визначати порядок залучення та використання матеріально-технічних, фінансових та інших видів ресурсів (в тому числі і трудових), самостійно встановлювати та змінювати організацію виробництва і праці.

З огляду на зазначене, відповідач був вправі впроваджувати будь-які зміни в організації виробництва і праці, як в цілому по підприємству, так і в окремих підрозділах, або по відношенню до окремих працівників, які вважає за доцільне для покращення ефективності своєї діяльності.

Отже, дії відповідача щодо зміни в організації виробництва та праці були обґрунтованими та документально оформленими. Відповідач дотримався установленого законом порядку проведення зміни істотних умов праці.

Окрім того, суд враховує, що відповідно до статті 64 Конституції України в умовах воєнного або надзвичайного стану можуть встановлюватися окремі обмеження прав і свобод із зазначенням строку дії цих обмежень. Не можуть бути обмежені права і свободи, передбачені статтями 24, 25, 27, 28, 29, 40, 47, 51, 52, 55, 56, 57, 58, 59, 60, 61, 62, 63 цієї Конституції.

Відповідно до підпункту 5 пункту 1 статті 6 Закону України «Про правовий режим воєнного стану» в указі Президента України про введення воєнного стану зазначається вичерпний перелік конституційних прав і свобод людини і громадянина, які тимчасово обмежуються у зв`язку з введенням воєнного стану із зазначенням строку дії цих обмежень, а також тимчасові обмеження прав і законних інтересів юридичних осіб із зазначенням строку дії цих обмежень.

Указом Президента України від 24.04.2022 № 64/2022 в Україні введено воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб. Згідно з пунктом 3 Указу у зв`язку із введенням в Україні воєнного стану тимчасово, на період дії правового режиму воєнного стану, можуть обмежуватися конституційні права і свободи людини і громадянина, передбачені статтями 30 - 34, 38, 39, 41 - 44, 53 Конституції України, а також вводитися тимчасові обмеження прав і законних інтересів юридичних осіб в межах та обсязі, що необхідні для забезпечення можливості запровадження та здійснення заходів правового режиму воєнного стану, які передбачені частиною першою статті 8 Закону України «Про правовий режим воєнного стану».

Наступними Указами Президента України від 14.03.2022, 18.04.2022 воєнний стан продовжувався строком на 30 діб. Указом Президента України від 17.05.2022 №322/2022, затвердженим Законом України від 22.05.2022 №2263-IX, у зв`язку з триваючою широкомасштабною збройною агресією російської федерації проти України, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, строк дії воєнного стану в Україні продовжено на 90 діб, тобто до 25.08.2022 року. У подальшому, строк дії воєнного стану було продовжено.

Відповідно до ст. 1 Закону України від 15 березня 2022 року №2136-ІХ «Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану», передбачено, що цей Закон визначає особливості проходження державної служби, служби в органах місцевого самоврядування, особливості трудових відносин працівників усіх підприємств, установ, організацій в Україні незалежно від форми власності, виду діяльності і галузевої належності, представництв іноземних суб`єктів господарської діяльності в Україні, а також осіб, які працюють за трудовим договором, укладеним з фізичними особами (далі - працівники), у період дії воєнного стану, введеного відповідно до Закону України "Про правовий режим воєнного стану. На період дії воєнного стану вводяться обмеження конституційних прав і свобод людини і громадянина передбачених статтями 43, 44 Конституції України. У період дії воєнного стану не застосовуються норми законодавства про працю, законів України "Про державну службу", "Про службу в органах місцевого самоврядування", інших законодавчих актів, що регулюють діяльність державних службовців, посадових осіб місцевого самоврядування у частині відносин, врегульованих цим Законом.

Положеннями частини другої ст.3 Закону визначено, що у період дії воєнного стану повідомлення працівника про зміну істотних умов праці та зміну умов оплати праці, передбачених частиною третьою статті 32 та статтею 103 Кодексу законів про працю України, здійснюється не пізніш як до запровадження таких умов.

Згідно з пунктом 2 розділу "Прикінцеві положення" Закону № 2136-ІХ главу XIX «Прикінцеві положення» Кодексу законів про працю України доповнено пунктом 2 такого змісту: «2. Під час дії воєнного стану, введеного відповідно до Закону України «Про правовий режим воєнного стану», діють обмеження та особливості організації трудових відносин, встановлені Законом України «Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану».

З огляду на вищевикладене, положення Закону № 2136-ІХ, які регулюють деякі аспекти трудових відносин інакше, ніж Кодекс законів про працю - мають пріоритетне застосування на період дії воєнного стану. Водночас, інші норми законодавства про працю, які не суперечать положенням Закону № 2136-ІХ також можуть або повинні застосовуватися у відносинах між працівником та роботодавцем.

Таким чином, з урахуванням наведених вище норм закону, на КНП «Міська стоматологічна поліклініка» ЧМР покладено обов`язок попередити працівника про зміну істотних умов праці не пізніш як до запровадження таких умов, що у даному випадку дотримано та підтверджується копією наказу №62-К від 29.04.2022 року з відміткою про ознайомлення (а.с.54 Том 1).

Щодо заявленої позовної вимоги ОСОБА_2 про стягнення заборгованості по заробітній платі за період з 02.05.2022 року суд зазначає наступне:

Положеннями ст.13 ЦПК України регламентовано, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності.

Із дослідженої судом довідки про доходи, виданої КНП «Міська стоматологічна поліклініка», вбачається, що за період з 01.04.2021 року по 31.12.2021 року загальна сума нарахованого ОСОБА_2 доходу становить 15972 грн.03 коп., при цьому місячний дохід не перевищує 2498 грн. 42 коп. (а.с.56 Том 1).

Загальна сума доходу ОСОБА_2 за період з 01.01.2022 року по 30.04.2022 року становить 23989 грн. 18 коп. При цьому, у квітні 2022 року ОСОБА_2 було нараховано заробітну плату у розмірі 8034 грн. 04 коп. (а.с.57).

Однак, як вбачається із змісту заявлених позовних вимог, позивач просить стягнути з відповідача заборгованість по заробітній платі за період з 02.05.2022 року, а отже правомірність нарахування роботодавцем заробітної плати за період з 01.04.2021 року по 30.04.2022 року не входить до предмету доказування у справі, а тому не розглядається судом.

У наданих суду письмових поясненнях від 22.11.2022 року представник позивача зазначив відмінне, від наведеного у позовній заяві, обґрунтування розрахунку заборгованості заробітної плати за період з 02.05.2022 року. Зокрема вказав, що при проведенні розрахунку належної до виплати позивачу заробітної плати слід брати відповідний місяць роботи, виходячи з посадового окладу за Єдиною тарифною сіткою станом на 01.01.2021 року + 30% надбавки до посадового окладу за умовами колективного трудового договору працівника, стаж роботи якого на підприємстві понад 10 років, пропорційно до кількості відпрацьованого робочого часу за відповідний місяць. ОСОБА_2 мала право на надбавку до свого посадового окладу у розмірі 30% за умовами колективного договору, як працівник, який має понад 10 років безперервної трудової діяльності на підприємстві. Отже, з 02.05.2022 року заробітна плата позивача повинна була становити 7358 гривень ( посадовий оклад + 30% надбавки).

Відповідно до ст.ст. 11, 13, 14 Закону України «Про оплату праці» встановлено, що мінімальні розміри ставок (окладів) заробітної плати, як мінімальні гарантії в оплаті праці, визначаються генеральною угодою.

Оплата праці працівників установ і організацій, що фінансуються з бюджету, здійснюється на підставі актів Кабінету Міністрів України в межах бюджетних асигнувань.

Договірне регулювання оплати праці працівників підприємств здійснюється на основі системи угод, що укладаються на національному (генеральна угода), галузевому (галузева (міжгалузева) угода), територіальному (територіальна угода) та локальному (колективний договір) рівнях відповідно до законів.

Форми і системи оплати праці, норми праці, розцінки, тарифні сітки, схеми посадових окладів, умови запровадження та розміри надбавок, доплат, премій, винагород та інших заохочувальних, компенсаційних і гарантійних виплат встановлюються підприємствами у колективному договорі з дотриманням норм і гарантій, передбачених законодавством, генеральною, галузевими (міжгалузевими) і територіальними угодами. Конкретні розміри тарифних ставок (окладів) і відрядних розцінок робітникам, посадових окладів службовцям, а також надбавок, доплат, премій і винагород встановлюються з урахуванням вимог, передбачених частиною першою цієї статті (стаття 15 Закону України «Про оплату праці»).

Статтею 16 Закону України «Про оплату праці» встановлено, що на підприємствах і в організаціях, які знаходяться на госпрозрахунку і отримують дотації з бюджету, організація оплати праці здійснюється відповідно до статті 15 цього Закону, але в межах визначених для них у встановленому порядку сум дотацій та власних доходів з урахуванням умов, встановлених Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до ст.3 Закону України «Про оплату праці», мінімальна заробітна плата - це встановлений законом мінімальний розмір оплати праці за виконану працівником місячну (годинну) норму праці. Мінімальна заробітна плата встановлюється одночасно в місячному та погодинному розмірах. Мінімальна заробітна плата є державною соціальною гарантією, обов`язковою на всій території України для підприємств усіх форм власності і господарювання та фізичних осіб, які використовують працю найманих працівників, за будь-якою системою оплати праці.

Аналогічні положення містить стаття 95 КЗпП України.

Відповідно до статті 8 Закону України «Про оплату праці» держава здійснює регулювання оплати праці працівників підприємств усіх форм власності шляхом встановлення розміру мінімальної заробітної плати та інших державних норм і гарантій, встановлення умов і розмірів оплати праці керівників підприємств, заснованих на державній, комунальній власності, працівників підприємств, установ та організацій, що фінансуються чи дотуються з бюджету, регулювання фондів оплати праці працівників підприємств-монополістів згідно з переліком, що визначається Кабінетом Міністрів України, а також шляхом оподаткування доходів працівників.

Розмір мінімальної заробітної плати встановлюється Верховною Радою України за поданням Кабінету Міністрів України, як правило, один раз на рік під час затвердження Державного бюджету України з урахуванням пропозицій, вироблених шляхом переговорів, представників професійних спілок, власників або уповноважених ними органів, які об`єдналися для ведення колективних переговорів і укладення генеральної угоди. Розмір мінімальної заробітної плати переглядається залежно від зростання індексу цін на споживчі товари і тарифів на послуги за угодою сторін колективних переговорів (стаття 10 Закону України «Про оплату праці»).

Статтею 8 Закону України «Про Державний бюджет України на 2022 рік» мінімальну заробітну плату встановлено у місячному розмірі: з січня - 6500 гривень, з 1 жовтня - 6700 гривень.

Статтею 89 ЦПК України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що грунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

За змістом ч.2 ст.77 ЦПК України предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. У разі посилання учасника справи на не вчинення іншим учасником певних дій або відсутність певної події суд може зобов`язати такого іншого учасника справи надати відповідні докази вчинення цих дій або наявності певної події. У разі ненадання таких доказів суд може визнати обставину не вчинення відповідних дій або відсутності події встановленою (ст.81 ЦПК України).

Відповідно до ст.76 ЦПК України доказами у цивільній справі є будь-які дані на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів та показаннями свідків.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (частина перша статті 77 ЦПК України).

Сторони та інші учасники справи подають докази у справі безпосередньо до суду. Позивач, особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб, повинні подати докази разом з поданням позовної заяви.

Відповідач, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, повинні подати суду докази разом з поданням відзиву або письмових пояснень третьої особи. Якщо доказ не може бути поданий у встановлений законом строк з об`єктивних причин, учасник справи повинен про це письмово повідомити суд та зазначити: доказ, який не може бути подано; причини, з яких доказ не може бути подано у зазначений строк; докази, які підтверджують, що особа здійснила всі залежні від неї дії, спрямовані на отримання вказаного доказу ( стаття 83 ЦПК).

Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій (ч.4 ст.12 ЦПК України).

Враховуючи наведені вище норми Закону, суд зауважує, що позивачем не було подано до суду належних та допустимих доказів на підтвердження фактичного розміру заробітної плати та її складових, які вона отримувала з 02.05.2022 року.

Крім того, суду не було надано табелів обліку робочого часу за період з 02.05.2022 року, на підставі яких суд міг би встановити фактично відпрацьований ОСОБА_2 робочий час.

Суд звертає увагу на те, що у даному спорі позивач користувалась правовою допомогою адвоката, який безумовно є обізнаним фахівцем у галузі права.

Тому, суд приходить до висновку, що позовна вимогапро стягнення заборгованості по заробітній платі за період з 02.05.2022 року є необґрунтованою та недоведеною із зазначених вище мотивів.

Також позивач звернулась до суду з позовною вимогою про стягнення з КНП «Міська стоматологічна поліклініка» ЧМР на користь ОСОБА_2 моральної шкоди у розмірі 10000 гривень.

Вимоги обґрунтовує тим, що виданням наказу, де містяться недостовірні відомості щодо переведення її на 0,5 штатної посади у зв`язку з начебто систематичним невиконанням виробничого плану, їй було завдано моральної шкоди. Видача наказу, який містить недостовірні дані щодо систематичного невиконання нею виробничого плану і як наслідок переведення на 0,5 штатної посади, принижує її честь та гідність, а також негативно впливає на її репутацію як спеціаліста в даній сфері в очах колег та клієнтів.

Згідно ст. 237-1 КЗпП України, відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Порядок відшкодування моральної шкоди визначається законодавством.

За змістом вказаного положення закону передумовою для відшкодування працівнику моральної шкоди на підставі ст. 237-1 КЗпП України є наявність порушення прав працівника у сфері трудових відносин, з урахуванням специфіки об`єкту яких, завдана моральна шкода може бути відшкодована працівнику у вигляді одноразової грошової виплати або в іншій матеріальній формі.

Підставою для відшкодування моральної шкоди за ст. 237-1 КЗпП України є факт порушення прав працівника у сфері трудових відносин, яке призвело до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків і вимагало від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

У п. 13 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» (з відповідними змінами) роз`яснено, що згідно зі ст. 237-1 КЗпП України за наявності порушення прав працівника у сфері трудових відносин (незаконне звільнення або переведення, невиплати належних йому грошових сум, виконання робіт у небезпечних для життя і здоров`я умовах тощо), яке призвело до його моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків чи вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя, обов`язок по відшкодуванню моральної (немайнової) шкоди покладається на власника або уповноважений ним орган незалежно від форми власності, виду діяльності чи галузевої належності.

Таким чином, захист порушеного права у сфері трудових відносин забезпечується як відновленням становища, яке існувало до порушення цього права (наприклад, поновлення на роботі), так і механізмом компенсації моральної шкоди, як негативних наслідків (втрат) немайнового характеру, що виникли в результаті душевних страждань, яких особа зазнала у зв`язку з посяганням на її трудові права та інтереси. Конкретний спосіб, на підставі якого здійснюється відшкодування моральної шкоди, обирається потерпілою особою, з урахуванням характеру правопорушення, його наслідків та інших обставин (ст.ст. 3, 4, 11, 31 ЦПК України).

Враховуючи те, що право особи на відшкодування моральної шкоди виникає за умов порушення прав цієї особи у сфері трудових відносин, наявності такої шкоди та причинного зв`язку між порушенням та моральною шкодою, а позивачем, відповідно до ст. 81 ЦПК України, не доведено належними доказами факту порушення її прав у сфері трудових відносин, а отже і спричинення моральної шкоди відповідачем, а тому в задоволенні позову в частині відшкодування моральної шкоди потрібно також відмовити.

Всебічно дослідивши обставини справи та давши оцінку аргументам сторін, суд приходить до висновку, що позивачем не було доведено факту порушення її прав у сфері трудових відносин, а тому заявлений позов є необґрунтованим та задоволенню не підлягає.

На підставі наведеного та керуючись ст.ст. 38, 139, 147, 149, 237-1 КЗпП України, ст.23 ЦК України, ст.ст.3, 8, 10, 11, 58, 60, 61, 64, 79, 81, 83, 88, 208, 209, 212-215, 218, 294, 367 ЦПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

У задоволенні позову ОСОБА_2 до КНП «Міська стоматологічна поліклініка» Чернівецької міської ради про визнання незаконним наказу та його скасування, стягнення заборгованості по заробітній платі та відшкодування моральної шкоди - відмовити повністю.

На рішення суду може бути подана апеляція до Чернівецького апеляційного суду через Шевченківський районний суд м. Чернівці. Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом 30 днів з дня його проголошення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Якщо в судовому засіданні було проголошено лише вступну та резолютивну частину судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складання повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складання, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом 30 днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Повний текст судового рішення буде складено 09.12.2022 року.

Головуючий - суддя: _________________ Одовічен Я.В.