09.12.2022 Справа №469/1150/16-ц
2/469/14/22
Р І Ш Е Н Н Я
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
29 листопада 2022 року смт.Березанка
Березанський районний суд Миколаївської області у складі:
головуючого судді Гапоненко Н.О.
за участю секретаря судового засідання Якубець С.В.
учасники справи та їхні представники:
прокурор Бережна-Семененко С.В.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом першого заступника прокурора Миколаївської області в інтересах держави в особі Миколаївської обласної державної адміністрації до Миколаївської районної державної адміністрації та ОСОБА_1 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору - Державне підприємство Очаківське лісомисливське господарство, про визнання незаконним та скасування розпорядження, визнання недійсним державного акта на право власності, витребування земельної ділянки,-
в с т а н о в и в:
Перший заступник прокурора Миколаївської області 27 вересня 2016 року звернувся до суду з вказаним позовом, у якому просив:
- стягнути з відповідачів на користь прокуратури Миколаївської області сплачений судовий збір за подачу позову.
У обґрунтування заявлених вимог прокурор посилався на те, що розпорядженнями Березанської районної державної адміністрації № 415 від 13 липня 2011 року, № 552 та №553 від 16 вересня 2011 року, щодо визнання незаконними та скасування яких прокуратурою Миколаївської області 01 серпня 2016 року подано позов до Господарського суду Миколаївської області, припинено право постійного користування ДП "Очаківське лісомисливське господарство" земельними ділянками загальною площею 2.49 га, розташованими в урочищі "Рибаківка" Березанського лісництва, квартал 43, виділи 1, 2, 4, та квартал 45, виділ 2.
Прокурор вважає, що зазначене розпорядження Березанської райдержадміністрації видане з порушеннями містобудівних вимог та правил, водного, лісового та земельного законодавства, оскільки надана відповідачу ОСОБА_1 земельна ділянка розташована в зоні рекреації, в межах якої Проектом планування та забудови Березанського району Миколаївської області забороняється індивідуальне будівництво, яке також заборонене і відповідно до законодавства; крім того, земельна ділянка перебуває у межах прибережної захисної смуги та пляжної зони узбережжя Чорного моря, тому не могла бути надана у власність відповідачу ОСОБА_1 для індивідуального дачного будівництва; згідно з ч.4 ст.84 ЗК України, до земель державної власності, які не можуть передаватись у приватну власність, належать землі лісогосподарського призначення, до складу яких входить спірна земельна ділянка.
Оскільки вибуття земельної ділянки відбулось без волі власника Миколаївської обласної державної адміністрації, прокурор просив витребувати від ОСОБА_1 спірну земельну ділянку.
Ухвалою суду від 19 жовтня 2016 року відкрито провадження у вказаній справі.
Заочним рішенням Березанського районного суду Миколаївської області від 16 лютого 2017 року позовні вимоги прокурора задоволено у повному обсязі.
24 березня 2017 року ухвалою Березанського районного суду Миколаївської області заочне рішення від 16 лютого 2017 року скасовано, справу призначено до розгляду в загальному порядку.
Ухвалою судді від 04 грудня 2017 року у зв`язку із закінченням терміну повноважень судді Старчеус О.П. справу передано судді Гапоненко Н.О.
Ухвалою суду від 02 липня 2018 року задоволено клопотання представника відповідача ОСОБА_1 адвоката Літкової Л.В., залучено до участі у справі як третю особу, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, Державне підприємство Очаківське лісомисливське господарство.
09 квітня 2019 року закрито підготовче провадження у справі та справу призначено до судового розгляду по суті.
Ухвалою суду від 29 листопада 2021 року залучено Миколаївську районну державну адміністрацію до участі у справі як правонаступника відповідача Березанської районної державної адміністрації Миколаївської області.
У судовому засіданні прокурор заявлені вимоги підтримала у повному обсязі.
Інші учасники справи у судове засідання не з`явились, про час та місце розгляду справи повідомлені належним чином, причини неявки суду не повідомили; до суду надані заява представника позивача про розгляд справи без його участі та підтримання заявлених вимог, а також заява представника відповідача Миколаївської районної військової адміністрації про розгляд справи без його участі за наявними матеріалами справи.
Відповідач ОСОБА_1 та його представник адвокат Літкова Л.В., представник третьої особи без самостійних вимог Державного підприємства «Очаківське лісомисливське господарство" у судове засідання не з"явились, про час та місце розгляду справи повідомлені належним чином; відповідачі відзив на позов не надали.
Оскільки учасники справи повідомлені про час та місце розгляду справи належним чином та декілька разів не з"явились у судове засідання, і їх неявка не перешкоджає розгляду справи по суті, суд на підставі ст.223 ЦПК України постановив розглянути справу без їх участі.
Встановлені судом обставини з посиланням на докази, що їх підтверджують
З матеріалів справи вбачається, що розпорядженням Березанської районної державної адміністрації №554 від 16 вересня 2011 року із змінами, внесеними розпорядженням № 680 від 11 листопада 2011 року, двадцяти чотирьом громадянам України, у тому числі відповідачу ОСОБА_1 , надано дозвіл на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельних ділянок у власність загальною площею 2,40 га пісків для рекреаційного призначення (індивідуального дачного будівництва) із земель державної власності (запасу) в межах території Рибаківської сільської ради Березанського району Миколаївської області площею кожному окремо по 0,10 га (а.с.12).
Розпорядженням Березанської районної державної адміністрації №20 від 04 січня 2012 року ОСОБА_1 затверджено проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність для рекреаційного призначення (індивідуального дачного будівництва) за межами населеного пункту в межах території Рибаківської сільської ради Березанського району Миколаївської області за межами населеного пункту, площею 0,1000 га відкритих земель без рослинного покриву або з незначним рослинним покривом, в тому числі пісків (а.с.13).
З повідомлення Управління містобудування та архітектури Миколаївської ОДА вбачається, що спірна земельна ділянка розташована в зоні рекреації, де існуючим проектом забудови передбачалось розміщення баз відпочинку, пансіонатів та будинків відпочинку, кемпінгів, піонертаборів, таборів труда та відпочинку, пляжів, пам`яток археології, заказників, пам`ятки культури (т.1, а.с.17).
Відповідно до проекту планування та забудови Березанського району Миколаївської області, затвердженого постановою Державного комітету Української РСР від 23.10.1985 року № 112 (т.1, а.с.18-20), у 3-кілометровій зоні Чорноморського узбережжя постановою РМ ЦРСР № 272 від 22 квітня 1969 року заборонене будівництво промислових об"єктів, не пов"язаних з розвитком і обслуговуванням курорту, а також індивідуальне будівництво.
Надана відповідачу ОСОБА_1 у власність земельна ділянка розташована на приблизній відстані до урізу води проливу між Чорним морем та Березанським лиманом меж спірної земельної ділянки до найближчого краю 20-30 м., до віддаленого краю 60-80 м.; до моменту надання спірної земельної ділянки у власність, вона відносилась до земель державної власності (запасу), на даний час земельна ділянка відноситься до земель рекреаційного призначення (для індивідуального дачного будівництва), що підтверджується інформаційною довідкою відділу у Березанському районі Головного управління Держгеокадастру в Миколаївській області (а.с.24 на звороті) і узгоджується з планом кадастрової зйомки (т.1, а.с.14 на звороті), виконаному при складенні проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність ОСОБА_1 (т.1, а.с.14-15).
Згідно з повідомленням Управління ДАБІ у Миколаївській області, за реквізитом Замовник в базах даних документів дозвільного та декларативного характеру, що дають право на виконання підготовчих будівельних робіт і засвідчують прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об`єктів, відсутні записи щодо об`єктів будівництва, замовником яких є ОСОБА_1 (а.с.26).
З листа Миколаївської ОДА вбачається, що ОДА не було відомо про порушення Березанською РДА вимог земельного законодавства при виданні розпоряджень про припинення права постійного користування ДП Очаківське ЛМГ спірною земельною ділянкою та про видання Березанською РДА спірного розпорядження (а.с.27).
На час прийняття оскаржуваного розпорядження спірна земельна ділянка входила до складу земель державного лісового фонду Березанського лісництва ДП Очаківське ЛМГ квартал 43, виділ 2, 4, та квартал 45, виділ 1, 2, про що свідчить повідомлення ВО «Укрдержліспроект» з фрагментами публічної кадастрової карти України з нанесеною частиною межі кварталів 43, 45 (а.с.32).
Рішенням Господарського суду Миколаївської області від 10 жовтня 2016 року у справі № 915/839/16, яке набрало законної сили 28 жовтня 2016 року, задоволено позов заступника прокурора Миколаївської області в інтересах держави в особі Миколаївської обласної державної адміністрації до Березанської районної державної адміністрації та визнано незаконним і скасовано розпорядження Березанської РДА від 13 липня 2011 року №415 про припинення права постійного користування ДП Очаківське ЛМГ земельною ділянкою площею 0,99 га солонців за межами населеного пункту в межах території Рибаківської сільської ради Березанського району в зв`язку з добровільною відмовою та переведення її до земель державної власності (запасу); визнано незаконним та скасовано розпорядження Березанської РДА від 16 вересня 2011 року №552 про припинення права постійного користування ДП Очаківське ЛМГ земельною ділянкою площею 0,99 га пісків за межами населеного пункту в межах території Рибаківської сільської ради Березанського району в зв`язку з добровільною відмовою та переведення її до земель державної власності (запасу); визнано незаконним та скасовано розпорядження Березанської РДА від 16 вересня 2011 №553 про припинення права постійного користування ДП Очаківське ЛМГ земельною ділянкою площею 0,51 га солонців за межами населеного пункту в межах території Рибаківської сільської ради Березанського району в зв`язку з добровільною відмовою та переведення її до земель державної власності (запасу) (а.с.83-90).
Зазначеним рішенням встановлено незаконність відмови ДП "Очаківське ЛМГ" від права постійного користування земельними ділянками загальною площею 2.49 га на користь Березанської РДА, та, відповідно, відсутність підстав для прийняття Березанською РДА оскаржуваних розпоряджень, оскільки на той час вона не була їх власником; до складу зазначених земель входили, зокрема, земельні ділянки, розташовані в урочищі "Рибаківка", квартал 43, виділ 2, 4, та квартал 45, виділ 1, 2.
Норми права, які застосував суд
1. Щодо дотримання вимог водоохоронного законодавства
За положеннями ст.60 Земельного кодексу України та ст.88 Водного кодексу України вздовж річок, морів і навколо озер, водосховищ та інших водойм з метою охорони поверхневих водних об`єктів від забруднення і засмічення та збереження їх водності встановлюються прибережні захисні смуги.
Уздовж морів та навколо морських заток і лиманів встановлюється прибережна захисна смуга шириною не менше двох кілометрів від урізу води.
У межах прибережної захисної смуги морів та навколо морських заток і лиманів встановлюється пляжна зона, ширина якої визначається залежно від ландшафтно-формуючої діяльності моря, але не менше 100 метрів від урізу води (ч.10 ст.88 Водного кодексу України).
Таким чином, надана у власність ОСОБА_1 земельна ділянка перебуває у межах прибережної захисної смуги та пляжної зони Чорного моря.
Частиною третьою статті 62 ЗК України, частиною третьою статті 90 ВК України у межах пляжної зони прибережних захисних смуг заборонено будівництво будь-яких споруд, крім гідротехнічних, гідрометричних та лінійних.
Як передбачено ч.4 ст.59 ЗК України, земельні ділянки прибережних захисних смуг можуть передаватися громадянам та юридичним особам на умовах оренди для сінокосіння, рибогосподарських потреб (у тому числі рибництва (аквакультури), культурно-оздоровчих, рекреаційних, спортивних і туристичних цілей, проведення науково-дослідних робіт, догляду, розміщення та обслуговування об`єктів портової інфраструктури і гідротехнічних споруд тощо, а також штучно створені земельні ділянки для будівництва та експлуатації об`єктів портової інфраструктури та інших об`єктів водного транспорту.
Передача земельних ділянок прибережних захисних смуг у приватну власність та для потреб, не зазначених у ч.4 ст.59 ЗК України, законодавством України не передбачено.
Заволодіння громадянами та юридичними особами землями водного фонду всупереч вимогам ЗК України (перехід до них права володіння цими землями) є неможливим. Розташування земель водного фонду вказує на неможливість виникнення приватного власника, а отже, і нового володільця, крім випадків, передбачених у статті 59 цього кодексу.
Виходячи з викладеного, ОСОБА_1 не набув права власності на вказану земельну ділянку в силу закону.
2. Щодо дотримання вимог містобудівної документації та будівельних норм і правил
Відповідно до ст.17 Закону України Про основи містобудування основою для вирішення питань про вилучення (викуп), передачу (надання) земельних ділянок у власність чи користування громадян та юридичних осіб є містобудівна документація.
Абзацом 2 ст.48 Закону України Про охорону земель передбачено, що розміщення і будівництво об`єктів житлово-комунального, промислового, транспортного, іншого призначення здійснюються відповідно до затверджених у встановленому порядку містобудівної документації та проектів цих об`єктів.
Містобудівною документацією, що діяла на момент прийняття спірного розпорядження, є Проект планування та забудови Березанського району Миколаївської області, затверджений постановою Державного комітету Української РСР у справах будівництва від 23 жовтня 1985 року №112, в розділі 4 якого зазначено, що в межах 3-кілометрової зони узбережжя в Березанському районі відповідно до Постанови РМ УРСР №272 від 22 квітня 1969 року заборонено будівництво промислових об`єктів, які не пов`язані з розвитком та обслуговуванням курорту, а також індивідуальне будівництво.
Аналогічна заборона щодо будівництва індивідуальних будинків встановлена п.10.17 ДБН 360-92 Містобудування. Планування і забудова міських і сільських поселень, затверджених наказом Держкоммістобудування №44 від 17.04.1992 р.
Прибережні захисні смуги є природоохоронною територією з режимом обмеженої господарської діяльності та можуть використовуватись для будівництва санаторіїв та інших лікувально-оздоровчих закладів з обов`язковим централізованим водопостачанням і каналізацією; у прибережних захисних смугах забороняється будівництво будь-яких споруд (крім гідротехнічних, гідрометричних та лінійних), у тому числі баз відпочинку, дач, гаражів та стоянок автомобілів (статті 61-62 ЗК України, статті 89-90 ВК України, абзац другий пункту 8.19 Державних санітарних правил планування та забудови населених пунктів і додаток 13 до цих правил).
Отже, індивідуальне дачне будівництво на спірній земельній ділянці суперечить земельному і водному законодавству, містобудівній документації, а тому розпорядження Березанської РДА Миколаївської області області № 20 від 04 січня 2012 року Про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки щодо відведення земельної ділянки у власність та надання у власність ОСОБА_1 земельної ділянки для індивідуального дачного будівництва, не є законним.
3. Щодо дотримання вимог Лісового Кодексу України
Згідно з ч.ч.1, 2 ст.122 ЗК України, сільські, селищні, міські ради передають земельні ділянки у власність або у користування із земель комунальної власності відповідних територіальних громад для всіх потреб; районні державні адміністрації на їхній території передають земельні ділянки із земель державної власності, крім випадків, визначених частинами четвертою і восьмою цієї статті, у власність або у користування у межах сіл, селищ, міст районного значення для всіх потреб та за межами населених пунктів для ведення водного господарства, будівництва об`єктів, пов`язаних з обслуговуванням жителів територіальної громади району (шкіл, закладів культури, лікарень, підприємств торгівлі тощо), з урахуванням вимог частини сьомої цієї статті , індивідуального дачного будівництва.
У комунальній власності перебувають, зокрема, усі землі в межах населених пунктів, крім земельних ділянок приватної та державної власності (п."а" ч.2 ст.83 ЗК України).
До земель лісогосподарського призначення належать землі, вкриті лісовою рослинністю, а також не вкриті лісовою рослинністю, нелісові землі, які надані та використовуються для потреб лісового господарства (ч.1 ст.55 ЗК України, ч.1 ст.5 ЛК України).
Підпунктом "ґ" частини 4 статті 84 ЗК України передбачено, що землі лісогосподарського призначення належать до земель державної власності, які не можуть передаватися у приватну власність, крім випадків, передбачених цим Кодексом.
Громадянам та юридичним особам за рішенням органів місцевого самоврядування та органів виконавчої влади можуть безоплатно або за плату передаватись у власність замкнені земельні ділянки лісогосподарського призначення загальною площею до 5 гектарів у складі угідь селянських, фермерських та інших господарств (ч.2 ст.56 ЗК України).
Розпорядженням Кабінету Міністрів України від 10.04.2008 року №610-р Деякі питання розпорядження земельними лісовими ділянками з метою недопущення фактів порушення інтересів держави і суспільства під час відчуження та зміни цільового призначення земельних лісових ділянок (далі - ділянки) Міністерству екології та природних ресурсів, Міністерству аграрної політики та продовольства, Міністерству оборони, Державному агентству лісових ресурсів та Державному агентству земельних ресурсів до законодавчого врегулювання питань запобігання зловживанням у цій сфері заборонено приймати рішення про надання згоди на вилучення ділянок, їх передачу у власність та оренду із зміною цільового призначення, крім випадків, коли за умови обґрунтування неможливості реалізації альтернативних варіантів вирішення питання ділянки вилучаються і передаються у постійне користування та/або в оренду для будівництва, реконструкції та капітального ремонту залізничних ліній та автомобільних доріг загального користування; для розміщення кладовищ та за рішенням Кабінету Міністрів України - для: будівництва та обслуговування об`єктів енергетичної інфраструктури (газо-, нафтопроводів, газових та нафтових терміналів, газових та нафтових свердловин, ліній електропередачі, електростанцій, електропідстанцій, розподільних пунктів, ядерних установок); видобування корисних копалин відповідно до спеціальних дозволів на користування надрами; облаштування державного кордону та будівництва пунктів пропуску через нього; забезпечення відбудови та функціонування монастирів на місцях їх історичного заснування; будівництва, реконструкції та капітального ремонту об`єктів, визначених Державною цільовою програмою підготовки та проведення в Україні фінальної частини чемпіонату Європи 2012 року з футболу; розміщення інфраструктури оптових ринків сільськогосподарської продукції; створення та забезпечення функціонування об`єктів природно-заповідного фонду і виробничо-соціальних об`єктів, необхідних для ведення лісового господарства; розміщення інших об`єктів, вилучення і надання ділянок для яких здійснюється за рішенням Кабінету Міністрів України.
Таким чином, вилучення земель лісогосподарського призначення з передачею їх у власність громадян заборонено.
Оскільки спірна земельна ділянка входила до складу земельних ділянок, як знаходились у користуванні державного підприємства "Очаківське ЛМГ" та перебували у державній власності, що встановлено рішенням Господарського суду Миколаївської області від 10 жовтня 2016 року у справі № 915/839/16, та рішення про припинення права постійного користування цими земельними ділянками ДП Очаківське ЛМГ скасовані вказаним рішенням суду, тому Березанською РДА надано земельну ділянку у приватну власність відповідачу ОСОБА_1 поза волею належного власника та постійного землекористувача.
4. Щодо правомірності оскаржуваного рішення
Відповідно до ч.2 ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
На підставі ст.116 ЗК України громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом.
Відповідно до ч.7 ст.118 ЗК України невідповідність місця розташування земельної ділянки вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, генеральних планів населених пунктів та іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних одиниць, проектів землеустрою щодо впорядкування територій населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку є підставою для відмови у наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки.
Згідно з ч.3 ст.43 Закону України Про місцеві державні адміністрації, розпорядження голови державної адміністрації, що суперечать Конституції України, законам України, рішенням Конституційного Суду України, іншим актам законодавства або є недоцільними, неекономними, неефективними за очікуваними чи фактичними результатами, скасовуються Президентом України, головою місцевої державної адміністрації вищого рівня або в судовому порядку.
Оскільки оскаржуване розпорядження Березанської РДА суперечить законам України, відповідно до п.а ч.1 ст.21, п.г ч.3 ст.152 ЗК України воно підлягає визнанню недійсним та скасуванню.
5. Щодо визнання недійсним державного акта на право власності на земельну ділянку
Право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав (частина перша статті 125 ЗК України).
Відповідно до частини першої статті 126 ЗК України, у редакції, чинній на час видання державного акта на право власності на земельну ділянку, право власності на земельну ділянку посвідчується державним актом, крім випадків, визначених частиною другою цієї статті.
Державний акт на право власності на земельну ділянку та державний акт на право постійного користування земельною ділянкою видається на підставі рішення Кабінету Міністрів України, обласної, районної, Київської і Севастопольської міських, міської, селищної, сільської ради, ради міністрів Автономної Республіки Крим, обласної, районної Київської і Севастопольської міських державних адміністрацій (п.1.4 Інструкції про порядок складання, видачі, реєстрації і зберігання державних актів на право власності на земельну ділянку і право постійного користування земельною ділянкою та договорів оренди землі, затвердженої наказом Державного Комітету України по земельних ресурсах від 04 травня 1999 року №43, у редакції, чинній на час видання державного акта).
Отже, підставою набуття земельної ділянки у власність із земель державної чи комунальної власності є відповідне рішення органу державної влади чи органу місцевого самоврядування, а не державний акт на право власності на земельну ділянку. Такий акт лише посвідчував відповідне право та не мав самостійного юридичного значення.
Враховуючи вказане, а також те, що зміна власника земельної ділянки можлива лише у випадку, визначеному у частині другій статті 59 ЗК України і який не застосований у цій справі, суд вважає, що для вирішення питання про належність права власності на земельну ділянку та для повернення цієї ділянки власнику визнання недійсним державного акта не є необхідним. Така вимога не є ефективним способом захисту для усунення перешкод у користуванні та розпорядження земельною ділянкою, а тому у задоволенні позовних вимог щодо визнання недійсним державного акта серії ЯК №819768 від 18.01.2012 року на право власності на земельну ділянку, виданого ОСОБА_1 , слід відмовити.
6. Щодо витребування земельної ділянки
Судом встановлено, що спірна земельна ділянка належить до земель водного фонду (прибережна смуга, пляжна зона).
Відповідно до статей 15, 16 ЦК України кожна особа має право на захист її особистого немайнового або майнового права чи інтересу у суді.
Зазначений захист має бути ефективним, тобто повинен здійснюватися з використанням такого способу захисту, який може відновити, наскільки це можливо, відповідні права, свободи й інтереси позивача.
Під способами захисту суб`єктивних земельних прав розуміють закріплені законом матеріально-правові заходи охоронного характеру, за допомогою яких проводиться поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав і вплив на правопорушника.
Загальний перелік способів захисту цивільних прав та інтересів, а також можливість їх захистити іншим способом, встановленим договором або законом чи судом у визначених законом випадках, закріплені у частині другій статті 16 ЦК України.
Глава 29 ЦК України передбачає, зокрема, такі способи захисту права власності, як витребування майна з чужого незаконного володіння (віндикаційний позов) та усунення перешкод у реалізації власником права користування та розпорядження його майном (негаторний позов).
Власник земельної ділянки може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов`язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків (частина друга статті 152 ЗК України).
Перелік способів захисту земельних прав викладений у частині третій статті 152 ЗК України. Як правило, власник порушеного права може скористатися не будь-яким, а конкретним способом захисту свого права, зокрема визначеним зазначеною частиною, або ж іншим способом, який передбачений законом.
Власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним (стаття 387 ЦК України).
Віндикація застосовується до відносин речово-правового характеру, зокрема, якщо між власником і володільцем майна немає договірних відносин і майно перебуває у володільця не на підставі укладеного з власником договору. У цьому разі майно може бути витребуване від особи, яка не є стороною недійсного правочину, шляхом подання віндикаційного позову, зокрема від добросовісного набувача, з підстав, передбачених частиною першою статті 388 ЦК України.
Заволодіння громадянами та юридичними особами землями водного фонду всупереч вимогам ЗК України (перехід до них права володіння цими землями) є неможливим. Розташування земель водного фонду вказує на неможливість виникнення приватного власника, а отже, і нового володільця, крім випадків, передбачених у статті 59 цього Кодексу.
Негаторний позов - це позов власника, який є фактичним володільцем майна, до будь-якої особи про усунення перешкод, які ця особа створює у користуванні чи розпорядженні відповідним майном. Позивач за негаторним позовом вправі вимагати усунути існуючі перешкоди чи зобов`язати відповідача утриматися від вчинення дій, що можуть призвести до виникнення таких перешкод. Означений спосіб захисту спрямований на усунення порушень прав власника, які не пов`язані з позбавленням його володіння майном.
Отже, зайняття земельної ділянки водного фонду з порушенням ЗК України та ВК України треба розглядати як таке, що не пов`язане з позбавленням володіння, порушення права власності держави чи відповідної територіальної громади. У такому разі позовну вимогу про зобов`язання повернути земельну ділянку потрібно розглядати як негаторний позов, який можна заявити впродовж усього часу, допоки триватиме порушення прав законного володільця відповідної земельної ділянки водного фонду.
Власник земельної ділянки водного фонду може вимагати усунення порушення його права власності на цю ділянку, зокрема, оспорюючи відповідні рішення органів державної влади чи органів місцевого самоврядування, договори або інші правочини та вимагаючи повернути таку ділянку.
Такі висновки щодо належного способу захисту порушеного права викладені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 15 вересня 2020 року у справі № 469/1044/17-ц (провадження № 14-317цс19) та у постанові від 23 листопада 2021 року у справі № 359/3373/16-ц (провадження № 14-2цс21).
Тому суд доходить висновку про те, що обраний позивачем спосіб захисту порушеного права у вигляді витребування земельної ділянки є неефективним, а вимога прокурора про витребування від відповідача ОСОБА_1 спірної земельної ділянки у власність держави в особі Миколаївської ОДА задодоволенню не підлягає.
Розподіл судових витрат
Відповідно до ст.141 ЦПК України підлягають стягненню з відповідачів на користь прокуратури сплачені судові витрати пропорційно розміру задоволених позовних вимог (1378,00 грн. за одну вимогу немайнового характеру та 689,00 грн. за подачу заяви про забезпечення позову), тобто підлягає стягненню з Миколаївської районної державної адміністрації та ОСОБА_1 на користь Миколаївської обласної прокуратури сплачений судовий збір у сумі 1033,50 грн. з кожного.
На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 12, 13, 258, 259, 263-265 ЦПК України, суд
у х в а л и в:
Позовні вимоги задовольнити частково.
Визнати незаконним та скасувати розпорядження Березанської районної державної адміністрації від 04 січня 2012 року № 20 про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки, яким затверджено проект землеустрою та надано у власність ОСОБА_1 земельну ділянку загальною площею 0.1000 га відкритих земель для рекреаційного призначення (індивідуального дачного будівництва) за межами населеного пункту у межах території Рибаківської сільської ради Березанського району Миколаївської області.
У задоволенні інших вимог відмовити.
Рішення може бути оскаржене у апеляційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення його повного тексту шляхом подання апеляційної скарги до Миколаївського апеляційного суду.
Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Дата складення повного тексту рішення 09 грудня 2022 року.
Суддя: