Справа № 357/9368/22
Провадження № 2/357/3027/22
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

06 грудня 2022 року Білоцерківський міськрайонний суд Київської області у складі:

головуючого судді Орєхова О. І. ,

за участю секретаря Сокур О. В.,

позивача - ОСОБА_1 ,

відповідача ОСОБА_2 ,

представника відповідача ОСОБА_3

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження у відкритому судовому засіданні в залі суду № 2 в м. Біла Церква цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання повнолітньої дитини, яка продовжує навчання, -

В С Т А Н О В И В :

В жовтні 2022 року позивач ОСОБА_1 звернулася до Білоцерківського міськрайонного суду Київської області з позовною заявою до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання повнолітньої дитини, яка продовжує навчання, мотивуючи тим, що 16 липня 2003 року було зареєстровано шлюб між нею та ОСОБА_2 , який 21 вересня 2021 року розірвано на підставі рішення суду. Від даного шлюбу вони мають дітей: ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . 07 квітня 2021 року судом було винесено судовий наказ про стягненню аліментів на дітей. Рішення суду не виконується відповідачем по сьогоднішній день. ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 виповнилося 18 років. З 11.08.2021 року по 01.07.2025 року син є студентом денної форми навчання Національного університету біоресурсів і природокористування України, на даний час навчається на другому курсі за рахунок коштів фізичних осіб. В зв`язку з денною формою навчання власних доходів син не має. Забезпечувати себе та повноцінне навчання самостійно не може. Вона самотужки оплачує навчання та надає посильну грошову допомогу, але даних коштів не вистачає. Відповідач добровільно сплачувати аліменти та надавати допомогу сину відмовляється. Відповідач на праві власності володіє 2-х кімнатною квартирою та частинами нежилого приміщення, а також гаражами в гаражному кооперативі, які може здавати в найм, недобудований будинок в с. Трушки, при цьому, жодної копійки не дає власним дітям. Просила суд стягнути на користь ОСОБА_1 з ОСОБА_2 , аліменти на утримання ОСОБА_4 , як повнолітньої дитини, яка продовжує навчання, в розмірі 1/4 частини усіх видів його заробітку до досягнення сином 23-х років, починаючи з вересня 2022 року. Судові витрати покласти на відповідача ( а. с. 1-2 ).

Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 11.10.2022 року, головуючим суддею визначено Орєхова О.І. ( а. с. 25 ) та матеріали передані для розгляду.

Відповідно до ч. 6 ст. 187 ЦПК України у разі якщо відповідачем у позовній заяві вказана фізична особа, яка не є суб`єктом підприємницької діяльності, суд не пізніше двох днів з дня надходження позовної заяви до суду звертається до відповідного органу реєстрації місця перебування та місця проживання особи щодо надання інформації про зареєстроване місце проживання ( перебування ) такої фізичної особи.

12 жовтня 2022 року здійснено запит стосовно відомостей про реєстрацію місця проживання відповідача ( а. с. 30 ).

Відповідно до ч. 1 ст. 28 ЦПК України позови про стягнення аліментів, збільшення їх розміру, оплату додаткових витрат на дитину, стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів, індексацію аліментів, зміну способу їх стягнення, про визнання батьківства відповідача, позови, що виникають з трудових правовідносин, можуть пред`являтися також за зареєстрованим місцем проживання чи перебування позивача.

Згідно паспортних даних позивача ОСОБА_1 , місце реєстрації останньої АДРЕСА_1 ( а. с. 3 ), з паспортних даний відповідача ОСОБА_2 , останній зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2 ( а. с. 5-6 ).

З матеріалів справи вбачається, що позивачем пред`явлено позов до Білоцерківського міськрайонного суду Київської області у відповідності до вимог ч. 1 ст. 27 та ч. 1 ст. 28 ЦПК України.

Відповідно до ч. 4 ст. 19 ЦПК України, спрощене позовне провадження призначене для розгляду малозначних справ, що виникають з трудових відносин, справ незначної складності та інших справ, для яких пріоритетним є швидке вирішення справи. Загальне позовне провадження призначене для розгляду справ, які через складність або інші обставини недоцільно розглядати у спрощеному позовному провадженні.

Згідно до ч. 1 ст. 274 ЦПК України, у порядку спрощеного позовного провадження може бути розглянута малозначна справа.

Відповідно до п. 1 ч. 4 ст. 274 ЦПК України в порядку спрощеного позовного провадження не можуть бути розглянуті справи у спорах: що виникають з сімейних відносин, крім спорів про стягнення аліментів, збільшення їх розміру, оплату додаткових витрат на дитину, стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів, індексацію аліментів, зміну способу їх стягнення, розірвання шлюбу та поділ майна подружжя.

Ухвалою судді від 13 жовтня 2022 року постановлено прийняти позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у вищезазначеній справі та постановлено провести розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням ( викликом ) сторін. Призначено судове засідання у справі на 08 листопада 2022 року ( а. с. 31-32).

01 листопада 2022 року за вх. № 38452 судом отримано відзив на позовну заяву, в якому представник відповідача за довіреністю ОСОБА_3 просив суд відмовити в задоволенні позовних вимог та закрити провадження у справі, мотивуючи тим, що з заявлених вимог не можна вияснити вартість навчання, позивач замовчує той факт, що він не має можливості проводити такі оплати, так як у нього виявлено хворобу серця, артеріального тиску і йому необхідне постійне лікування. Сама по собі наявність у нього нерухомого майна, не може говорити, що він здає його в оренду та має дохід. У нього не має постійної роботи, а тому у нього відсутній постійних дохід ( а, с. 35-36 ).

07 листопада 2022 року за вх. № 39330 судом отримано відповідь з Відділу обліку та моніторингу інформації про реєстрацію місця проживання відповідача, в якому вказано, що ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2 ( а. с. 46 ).

08 листопада 2022 року справа була знята з розгляду у зв`язку із відсутністю електропостачання в приміщенні Білоцерківського міськрайонного суду Київської області та відкладена на 06.12.2022 року ( а. с. 47 ).

В судовому засіданні позивач ОСОБА_1 підтримала позовні вимоги, надала пояснення аналогічні викладеним в позові та просила задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.

Відповідач ОСОБА_2 та його представник ОСОБА_3 , який діє на підставі довіреності в судовому засіданні кожний окремо, заперечували проти позовних вимог позивача та просили відмовити в позові. Пояснення відповідача та його представника були аналогічні викладеним у відзиві.

Суд, вислухавши пояснення позивача, відповідача та його представника, дослідивши матеріали справи, приходить до наступного.

Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави ( ч. 1 ст. 2 ЦПК України ).

Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Згідно ч. 1 ст. 5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

Згідно ч. 1 ст. 19 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства.

Судом встановлені фактичні обставини та зміст спірних правовідносин.

В судовому засіданні встановлено, що позивач ОСОБА_1 та відповідач ОСОБА_2 перебували в зареєстрованому шлюбі з 16 липня 2003 року, який рішенням Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 21 вересня 2021 року було розірвано ( а. с. 12-15 ).

Вказане судове рішення набрало законної сили 22.10.2021 року.

Встановлено, що від шлюбу у подружжя народилися діти: ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , про що в матеріалах справи свідчать наявні свідоцтва про народження останніх ( а. с. 7, 8 ).

З вказаних свідоцтв про народження ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 вбачається, що батьками останніх є ОСОБА_2 та ОСОБА_1 .

Судовим наказом Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 07 квітня 2021 року стягнуто з ОСОБА_2 , на користь ОСОБА_1 , аліменти на утримання двох дітей: ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , в розмірі 1/3 частини з усіх видів доходів, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з 12.03.2021 року і до досягнення старшою дитиною повноліття. Після досягнення старшою дитиною повноліття аліменти на іншу дитину стягуються за вирахуванням тієї рівної частки, що припадала на дитину, яка досягла повноліття ( а. с. 10 ).

Судовий наказ набрав законної сили 07.04.2021 року.

Встановлено, що дитині сторін по справі, ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 виповнилося вісімнадцять років.

З Договору № БіБ -21514 від 11.08.2021 року про навчання у закладі вищої освіти вбачається, що його було укладено між Національним університетом біоресурсів і природокористування України та вступником ОСОБА_4 , законний представник якого є ОСОБА_1 ( а. с. 17-18 ).

Довідка від 17.10.2022 року за № 051, яка видана Національним університетом біоресурсів і природокористування України ОСОБА_4 підтверджує, що останній навчається на 2 курсі денної форми навчання за умов договору на факультеті захисту рослин, біотехнологій та екології Національного університету біоресурсів і природокористування України. Дата вступу: 01.09.2021 року, дата завершення: 30.06.2025 року ( а. с. 38 ).

Звертаючись до суду з вказаними вимогами, позивач зазначає, що відповідач на утримання сина матеріальної допомоги не надає, не зважаючи на те, що згідно законодавства зобов`язаний це робити, а вона не в змозі самостійно утримувати їхніх дітей, тому вимушена звернутися з вищевказаними вимогами в судовому порядку.

Відповідно до ч. ч. 1-4 ст. 10 ЦПК України, суд при розгляді справи керується принципом верховенства права. Суд розглядає справи відповідно до Конституції України, законів України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Суд застосовує інші правові акти, прийняті відповідним органом на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що встановлені Конституцією та законами України. Суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Згідно ч.1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Відповідно до ч. 3 ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Стаття 15 ЦК України передбачає право на захист цивільних прав та інтересів: «1. Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання…».

Стаття 16 ЦК України передбачає, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Відповідно до ч. 10 ст. 7 Сімейного кодексу України, кожен учасник сімейних відносин має право на судовий захист.

Відповідно до частини другої статті 51 Конституції України батьки зобов`язані утримувати дітей до їх повноліття. Сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою (ч. 3 ст. 51 Конституції України).

Правовідносини щодо обов`язку батьків утримувати повнолітніх дочку, сина на період навчання регулюються главою 16 СК України, яка зокрема, передбачає обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчання, і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, у спосіб сплати аліментів (статті 199, 200, 201 цього Кодексу).

Так, обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчання після досягнення повноліття (незалежного від форми навчання), виникає за обов`язкової сукупності таких юридичних фактів: досягнення дочкою, сином віку, який перевищує 18 років, але є меншим 23 років; продовження ними навчання; потреба у зв`язку з цим у матеріальній допомозі; наявність у батьків можливості надавати таку допомогу.

Відповідно до ч. 1 ст. 199 СК України, якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов`язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу. Право на утримання припиняється у разі припинення навчання. Право на звернення до суду з позовом про стягнення аліментів має той з батьків, з ким проживає дочка або син, а також самі дочка або син, які продовжують навчання.

Відповідно до ч. 3 ст. 199 СК України, право на звернення до суду з позовом про стягнення аліментів має той з батьків, з ким проживає дочка, син, а також самі дочка, син, які продовжують навчання.

Згідно з статтею 200 СК України суд визначає розмір аліментів на повнолітніх дочку, сина у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів із урахуванням обставин, зазначених у статті 182 цього Кодексу. При визначенні розміру аліментів із одного з батьків суд бере до уваги можливість надання утримання другим із батьків, своїми дружиною, чоловіком та повнолітніми дочкою, сином.

Відповідно до ст.182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення.

В п. 20 постанови Пленуму Верховного Суду України №3 від 15 травня 2006 року «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» зазначено, що обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття (незалежно від форми навчання), виникає за обов`язкової сукупності таких юридичних фактів:1) досягнення дочкою, сином віку, який перевищує 18, але є меншим 23 років; 2) продовження ними навчання; 3) потреба у зв`язку з цим у матеріальній допомозі; 4) наявність у батьків можливості надавати таку допомогу.

Зазначена правова позиція висловлена у Постановах Верховного Суду від 24 січня 2019 року у справі № 225/1447/16-ц та від 17 квітня 2019 року у справі № 644/3610/16-ц.

У відповідності до п. 17 Постанови Пленуму Верховного суду України «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», вирішуючи питання щодо розміру аліментів, суд повинен ураховувати: стан здоров`я, матеріальне становище дитини і платника аліментів; наявність в останнього інших неповнолітніх дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, повнолітніх дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення.

Отже, обов`язковою умовою стягнення аліментів на утримання повнолітньої дитини є навчання, право на утримання припиняється у разі припинення навчання.

Навчання, крім побутових витрат, також потребує значних коштів на придбання літератури, методичного матеріалу, щоденного виділення коштів на харчування та транспорт.

Аналогічна правова позиція висвітлена в Постанові Верховного Суду від 17 червня 2020 року у справі № 761/10510/17.

Обов`язок утримувати дитину є рівною мірою обов`язком як матері, так і батька, при чому обов`язком особистим, індивідуальним, який не залежить від віку батьків.

Звертаючись до суду з вищевказаними позовними вимогами, позивач просила стягнути з відповідача аліменти на її користь на утримання сина, який продовжує навчання, в розмірі ? частині усіх видів його заробітку.

Згідно із ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Суд не в праві самостійно визначати спосіб стягнення аліментів (ВС/КЦС № 490/4522/16-ц від 04.07.2018).

З довідка від 17.10.2022 року за № 051, яка видана Національним університетом біоресурсів і природокористування України ОСОБА_4 вбачається, що останній дійсно навчається на 2 курсі денної форми навчання за умов договору на факультеті захисту рослин, біотехнологій та екології Національного університету біоресурсів і природокористування України. Дата вступу: 01.09.2021 року, дата завершення: 30.06.2025 року ( а. с. 38 ).

В судовому засіданні позивач наголошувала, що вона не в змозі самостійно утримувати сина, вона несе витрати по сплаті за навчання сина, надає кошти на проїзд до місця навчання, проживання, одяг, харчування, підручники тощо. На сьогодні нею вже перераховано на навчання сина близько п`ятдесяти тисяч.

Так, матеріали справи дійсно містяться доказу того, що позивач сплачує за навчання сина, його проживання в гуртожитку, придбання залікової книжки та студентського квитка, про що свідчать відповідні квитанції ( а. с. 19-22 ).

Як встановлено в судовому засіданні відповідач не надає допомоги сину під час навчання.

Сімейним кодексом України передбачено принцип рівності прав та обов`язків батьків: брати участь у матеріальних витрат зобов`язані обоє з батьків, незалежно від того, з ким із них проживає дитина.

Отже, судом встановлено та підтверджено матеріалами справи, що ОСОБА_4 є повнолітнім, навчається на денній формі навчання, а відтак потребує матеріальної допомоги, оскільки саме по собі перебування на денній формі навчання свідчить про неможливість його працевлаштування впродовж часу навчання.

Встановлено, що ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 знаходиться на утриманні позивача ОСОБА_1 , що не спростовано з боку відповідача.

Згідно ч.1 ст. 191 СК України, аліменти на дитину присуджується за рішенням суду від дня пред`явлення позову.

Заперечуючи проти позовних вимог позивача, відповідач зазначав, що він не працює, хворіє і йому необхідно постійно лікуватися, однак жодного належного та допустимого доказу тому, що останній хворіє, потребує постійного лікування у зв`язку з чим не може працювати суду не було надано.

Відповідно до ч. 4 ст. 12 ЦПК України кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Окрім цього, не надання з боку відповідача підтверджень неможливості працювати, є підставою для стягнення з таких батьків аліментів на повнолітніх сина або дочку, які продовжують навчання.

Такої правової позиції дотримується Верховний Суд у справі № 760/17457/16-ц від 27.02.2019 року.

До того ж, судом не приймаються до уваги доводи відповідача, що він позбавлений можливості працювати, оскільки позивач позбавила його приміщення де він здійснював підприємницьку діяльність, оскільки останній не позбавлений був здійснювати таку діяльність в іншому місці ( приміщені ).

Також, на питання суду чи перебуває відповідач на біржі праці, останній повідомив, що не перебуває.

Таким чином, суд приходить до переконання, що відповідач такими діями свідомо намагається ухилитися від виконання батьківських обов`язків щодо надання матеріальної допомоги своєму сину, який продовжує навчання.

До того ж, суд зазначає, що факт реєстрації в якості безробітного, неофіційне працевлаштування, утримання інших дітей, не звільняє від обов`язку сплачувати аліменти у мінімальному розмірі, визначеному законом.

Такої правової позиції дотримується Верховний Суд у справі № 355/511/17 від 07.11.2018 року.

Крім того, при визначенні розміру аліментів судом також було враховано наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав ( ст. 182 СК України ).

Так, з Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта вбачається, що ОСОБА_2 на праві приватної власності належить квартира АДРЕСА_3 , а також нежиле приміщення, в нежитловій будівлі літ «А-4» за адресою: АДРЕСА_4 та за вказаною адресою нежитлове приміщення під № 105 ( а. с. 16 ).

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (ч.1 ст.77 ЦПК України).

Суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом (ч.1 ст.78 ЦПК України).

Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (ст.79 ЦПК України).

Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (ч.1 ст.80 ЦПК України).

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень (ч.1 ст.81 ЦПК України).

Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ч.ч.5, 6 ст.81 ЦПК України).

Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності (ч.ч.1, 2 ст.89 ЦПК України).

Тому, враховуючи вищенаведені обставини, суд вважає можливим стягнути з відповідача на користь позивача аліменти на утримання сина ОСОБА_4 на час його навчання, але не в заявленій позивачем частці ( 1/4 ), а в розмірі 1/6 частки заробітку ( доходу ) відповідача, але не менше 50% (п`ятдесяти відсотків) прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, яка продовжує навчання, починаючи з 11 жовтня 2022 року, і до закінчення навчання, але не пізніш ніж до досягнення сином двадцяти трьох років, оскільки з відповідача судовим наказом Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 07.04.2021 року продовжуються стягуватися аліменти з відповідача на іншу дитину ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Згідно ч. 1 ст. 192 СК України розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

У зв`язку із значним покращенням матеріального становища платника аліментів матір дитини може подати до суду заяву про збільшення розміру аліментів.

Значне погіршення матеріального становища батька може бути підставою для його вимоги про зменшення розміру аліментів.

Дана правова позиція міститься в постанові Верховного Суду від 30 жовтня 2019 року у справі № 462/4973/15-ц.

Одночасно суд роз`яснює, що право на утримання повнолітніх дочки, сина припиняється у разі досягнення ними 23 років, припинення навчання або відрахування їх із навчального закладу. Водночас, поновлення навчання (за умови недосягнення 23-річного віку) дозволяє звернутися з новим позовом до суду про стягнення аліментів.

Відповідно до вимог ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Згідно п. 3 ч.1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються позивачі - у справах про стягнення аліментів, оплату додаткових витрат на дитину, стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів, індексацію аліментів чи зміну способу їх стягнення, а також заявники у разі подання заяви щодо видачі судового наказу про стягнення аліментів.

Відповідно до ч. 1 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Згідно із ч. 6 ст. 141 ЦПК України, якщо сторону, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Якщо обидві сторони звільнені від оплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Отже, з відповідача ОСОБА_2 підлягає стягненню на користь держави судовий збір у розмірі 992,40 гривень ( дев`ятсот дев`яносто дві гривні сорок копійок ).

Згідно до п. 1 ч. 1 ст. 430 ЦПК України суд допускає негайне виконання у справах про стягнення аліментів - у межах суми платежу за один місяць.

На підставі вищевикладеного та керуючись ст. ст. 7, 16, 182, ч.1 ст. 191, ст. ст. 192, 198-200 СК України, ст. ст. 15, 16 ЦК України, ст. ст. 4, 12, 13, 19, 76, 77, 81, 82, 206, 133, 141, 263-265, 273, 274, 353-355, п. 1 ч. 1 ст. 430 ЦПК України, ст. 51 Конституції України, Пленумом Верховного Суду України №3 від 15 травня 2006 року «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», Законом України «Про судовий збір», суд,

У Х В А Л И В :

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання повнолітньої дитини, яка продовжує навчання, - задовольнити частково.

Стягувати з відповідача ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , аліменти на користь позивача ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , на утримання повнолітнього сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який продовжує навчання, у розмірі 1/6 частини усіх видів заробітку (доходів), для дитини відповідного віку, починаючи з 11 жовтня 2022 року, і до закінчення навчання, але не пізніш ніж до досягнення сином двадцяти трьох років.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь держави судовий збір у сумі 992,40 гривень ( дев`ятсот дев`яносто дві гривні сорок копійок ).

Рішення в частині стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць підлягає негайному виконанню.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Київського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому рішення не було вручене у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому рішення суду.

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 ( адреса проживання: АДРЕСА_5 , ІНП: НОМЕР_1 );

Відповідач: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 ( адреса реєстрації та проживання: АДРЕСА_6 , ІНП: НОМЕР_2 ).

Повне судове рішення складено 12 грудня 2022 року.

Рішення надруковано в нарадчій кімнаті в одному примірнику.

Суддя О. І. Орєхов