Справа № 362/4478/21
Апеляційне провадження №22-ц/824/3001/2022
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

21 липня 2022 року місто Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді Журби С.О.,

суддів Писаної Т.О., Приходька К.П.,

за участю секретаря Сас Ю.В.,

розглянувши справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Васильківського міськрайонного суду Київської області від 30 листопада 2021 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання недійсним договору,

В С Т А Н О В И В:

У серпні 2021 року позивач звернувся до суду з позовом про визнання недійсним договору.

В обґрунтування позову зазначив, що 23 серпня 2018 року між ним і його сином було укладено договір дарування земельної ділянки 57-д, кадастровий номер :01:056:0046 площею 0,2500 га для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) по АДРЕСА_1 .

Позивач посилається на факт введення його відповідачем в оману щодо правової природи цього договору у зв`язку із укладенням між ними договору довічного утримання позивача від 22 серпня 2018 року, внаслідок чого стверджує про те, що його волевиявлення при укладенні спірного договору дарування не відповідало його внутрішній волі.

Рішенням Васильківського міськрайонного суду Київської області від 30 листопада 2021 року відмовлено у задоволенні позову.

Не погоджуючись із таким судовим рішенням, позивач направив апеляційну скаргу, в якій зазначив, що оскаржуване рішення вважає незаконним та таким, що ухвалене з порушенням норм процесуального права та з неправильним застосуванням норм матеріального права. Вказує на те, що висновки суду першої інстанції не відповідають обставинам справи та є помилковими. У зв`язку з цим апелянт просить апеляційний суд рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове судове рішення про задоволення позову.

14.02.2022 року до Київського апеляційного суду від відповідача надійшли заперечення на апеляційну скаргу.

В судове засідання відповідач не з`явився, про розгляд справи належним чином повідомлений, про причини неявки суд не повідомив, клопотання про відкладення розгляду справи до суду не надав.

Згідно вимог ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими (за умови дотримання відповідної процедури та наявності передбачених законом підстав) доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Положеннями ст. 263 ЦПК України встановлено, що судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів прийшла до висновку, що підстави для зміни чи скасування оскаржуваного рішення відсутні.

Під час розгляду справи судом встановлено, що 23 серпня 2018 року між сторонами укладено договір дарування земельної ділянки 57-д, кадастровий номер :01:056:0046 площею 0,2500 га для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) по АДРЕСА_1 .

Як на підставу своїх вимог позивач посилається на факт введення його відповідачем в оману щодо правової природи цього договору, внаслідок чого його волевиявлення при укладенні спірного договору дарування не відповідало його внутрішній волі.

Відмовляючи у задоволені позову, суд першої інстанції виходив із недоведеності позивачем факту існування підстав для визнання спірного договору недійсним.

Колегія суддів апеляційного суду погоджується із таким висновком суду першої інстанції з огляду на наступне:

Ст. 12 ЦПК України встановлено принцип змагальності сторін в цивільному процесі, який полягає в тому, що кожна сторона повинна довести ті обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, прямо встановлених Законом. При цьому сторона самостійно несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Обов`язок доведення своєї позиції за допомогою належних та допустимих доказів міститься і в ст. 81 ЦПК України. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. За таких умов суд може приймати та покладати в основу рішення по справі лише ті обставини, які були доведені сторонами. При цьому сторона сама визначає обсяг та достатність доказів, що надає до суду, а витребування таких доказів судом самостійно без наявності передбачених законом підстав у чітко визначених випадках було б порушення принципу змагальності сторін в судовому процесі, що є неприпустимим.

Свої твердження щодо того, що оскаржуваний договір було вчинено під впливом омани чи внаслідок помилки, а саме такими обставинами позивач обґрунтовував свої вимоги, мали бути підтверджені відповідними, належними та допустимими доказами. В той же час жодного належного доказу з цього приводу позивачем до матеріалів справи надано не було. Відсутність таких доказів під час розгляду справи в суді апеляційної інстанції підтвердив і представник позивача. За таких умов вищевказані твердження залишаються недоведеними і не можуть бути прийняті судом, що і було належним чином констатовано судом першої інстанції.

Окремо звертає увагу апеляційний суд на те, що стверджуючи про сприйняття договору, що укладається, як договору довічного утримання, позивач не міг не розуміти, що такий договір (договір довічного утримання) є одним правочином, в той час як в даному випадку він в один день підписав з сином договір на його матеріальне забезпечення зі сторони сина, а в інший день у іншого нотаріуса підписав договір купівлі-продажу землі. Вказане свідчить про те, що позивач не міг не усвідомлювати, що укладає декілька правочинів, а не один, що додатково свідчить про неможливість сприйняття їх в якості договору довічного утримання.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення а судове рішення - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Зважаючи викладене, колегія суддів апеляційного суду приходить до висновку про те, що суд першої інстанції вірно встановив фактичні обставини справи, дав належну оцінку зібраним доказам, вірно послався на закон, що регулює спірні правовідносини, відтак дійшов законної та обґрунтованої позиції при вирішенні справи. Доводи апеляційної скарги не знайшли свого підтвердження при розгляді справи апеляційним судом. За таких умов підстави для скасування чи зміни рішення суду першої інстанції при апеляційному розгляді відсутні.

Керуючись ст.ст. 375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, суд

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Васильківського міськрайонного суду Київської області від 30 листопада 2021 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Головуючий С.О. Журба

Судді Т.О. Писана

К.П. Приходько