Справа № 169/817/17
Провадження № 2/169/15/22
ТУРІЙСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 грудня 2022 року смт Турійськ

Турійський районний суд Волинської області в складі:

головуючого судді Хвіц Г.Й.

за участю секретаря судового засідання Мисюка П.З.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судового засідання в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором

в с т а н о в и в:

Акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк» звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, посилаючись на те, що 31 липня 2006 року між сторонами у справі був укладений договір, згідно з умовами якого Банк надав відповідачу кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. Вказуючи, що у зв`язку з невиконанням відповідачем належним чином умов договору у неї станом на 23 жовтня 2017 року виникла заборгованість в розмірі 86 257.06 гривень, Банк просив стягнути з відповідача суму заборгованості та судові витрати.

Суддя своєю ухвалою постановила проводити розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження.

Відповідач ОСОБА_1 у письмових поясненнях на позовну заяву позов не визнала, просила відмовити у його задоволенні, посилаючись на те, що заяву від 31 липня 2006 року вона не підписувала, із Правилами та Умовами надання банківських послуг у Приватбанку не ознайомлювалась, кредитні кошти не отримувала. Разом з тим, просила суд застосувати позовну давність та відмовити у позові у зв`язку зі спливом строків позовної давності.

Позивач у заяві про зменшення позовних вимог від 11 січня 2022 року просив стягнути з відповідача заборгованість в розмірі 54 341.75 гривень, що складається із заборгованості за тілом кредиту в розмірі 40 269.99 гривень та відсотків, що нараховані на прострочений кредит відповідно до статті 625 ЦК України, в розмірі 14 071.76 гривень (а. с. 85).

У судове засідання представник позивача Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» не з`явився, про дату, час і місце розгляду справи був належним чином повідомлений, однак подав адресоване суду клопотання, в якому просив справу розглядати за відсутності представника Банку.

Відповідач ОСОБА_1 не з`явилася у судове засідання і від неї не надійшло повідомлення про причини її неявки. Про дату, час і місце розгляду справи в контексті положень частини восьмої статті 128 ЦПК України була належним чином повідомлена.

Враховуючи, що в судове засідання учасники судового розгляду не з`явилися, то відповідно до вимог частини другої статті 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося.

Дослідивши та оцінивши наявні в матеріалах справи письмові докази в їх сукупності, суд дійшов висновку, що позов підлягає до часткового задоволення з таких підстав.

Як установив суд, що 31 липня 2006 року між ПАТ КБ «ПриватБанк», правонаступником якого є АТ КБ «ПриватБанк», та ОСОБА_1 укладено договір шляхом підписання заяви, згідно з яким Банк відкрив відповідачу картковий рахунок, видав платіжну картку, на яку встановив кредитний ліміт у сумі 2000 гривень та визначив базову відсоткову ставку за кредитним лімітом в розмірі 3 % на місяць із розрахунку 360 днів у році (а. с. 11).

На виконання умов договору відповідачу було видано картку № НОМЕР_1 , яка неодноразово перевидавалася, останній раз 21 липня 2015 року, і термін її дії встановлено до червня 2018 року (а. с. 57).

31 липня 2006 року на картку відповідача було встановлено кредитний ліміт у розмірі 2 000 гривень, який неодноразово було збільшено, в максимальному розмірі - до 13 000 гривень, 21 вересня 2016 року зменшено до 0 гривень (а. с. 58).

Банк, надавши відповідачу кошти, свої зобов`язання виконав.

Відповідно до частин першої, другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).

Частиною другою статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України).

Згідно із частиною першою статті 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги.

За змістом статті 634 цього Кодексу договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

У переважній більшості випадків застосування конструкції договору приєднання його умови розроблює підприємець (у цьому випадку АТ КБ «ПриватБанк»).

Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст статей 633, 634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений.

За змістом частини другої статті 1056-1 ЦК України розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів на дату укладення договору.

Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Згідно зі статтею 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Згідно із частиною першою статті 1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу.

Відповідно до заяви про зменшення розміру позовних вимог та згідно з наданим Банком розрахунком станом на 10 січня 2022 року у відповідача перед Банком наявна заборгованість за тілом кредиту в розмірі 40 269.99 гривень та за відсотками, що нараховані на прострочений кредит відповідно до статті 625 ЦК України, в розмірі 14 071.76 гривень (а. с. 85-96).

Банк, пред`являючи вимоги про погашення кредиту, крім самого розрахунку кредитної заборгованості, посилався на витяг з Умов та правил надання батьківських послуг в ПриватБанку, які розміщені на сайті: https://privatbank.ua,як невід`ємні частини спірного договору.

При цьому матеріали справи не містять підтверджень, що саме цей витяг з Умов розуміла відповідач та ознайомилася і погодилася з ними, підписуючи анкету - заяву, а також те, що вказані документи на момент отримання відповідачем кредитних коштів взагалі містили умови, зокрема й щодо сплати процентів за користування кредитними коштами та щодо сплати неустойки (пені, штрафів), та, зокрема саме у зазначеному в цих документах, що додані банком до позовної заяви розмірах і порядках нарахування.

Крім того, роздруківка із сайту позивача належним доказом бути не може, оскільки цей доказ повністю залежить від волевиявлення і дій однієї сторони (банку), яка може вносити і вносить відповідні зміни в Умови та Правила споживчого кредитування, що підтверджено й у постанові Верховного Суду України від 11 березня 2015 року (провадження № 6-16цс15) і не спростовано позивачем при розгляді вказаної справи.

З довідки про зміну умов кредитування та обслуговування кредитної картки відповідача ОСОБА_1 і виписки по рахунку видно, що відповідачу 29 грудня 2012 року було встановлено на картку кредитний ліміт у максимальному розмірі 13 000 гривень, який 21 вересня 2016 року зменшено до 0 гривень (а. с. 58).

З огляду на вказане, не можна погодитися із розміром простроченого тіла кредиту, який позивач просив стягнути з відповідача, - 40 269.99 гривень, оскільки він значно перевищує розмір основного тіла кредиту - розмір максимально встановленого позивачем кредитного ліміту.

Більше того, відповідно до виписки по рахунку відповідач фактично і використовувала кредитні кошти у межах визначеного Банком ліміту, а сума понад встановлений кредитний ліміт сформована Банком за рахунок автоматичного регулярного списання коштів за процентами за використання кредитного ліміту, пені та процентів на підставі статті 625 ЦК України в односторонньому порядку за відсутності для цього правових підстав, оскільки в підписаній відповідачем заяві від 31 липня 2006 року відсутні умови про право Банку здійснювати договірне списання коштів без додаткових розпоряджень відповідача для погашення грошових зобов`язань перед Банком, що випливають з умов Договору, а Умови та Правила надання банківських послуг в ПриватБанку, на які посилався позивач у позовній заяві, не містять підпису відповідача, у зв`язку з чим їх не можна розцінювати як частину кредитного договору, укладеного між сторонами 31 липня 2006 року шляхом підписання анкети-заяви.

Такі висновки відповідають правовій позиції Великої Палати Верховного Суду, викладеній у постанові від 3 липня 2019 року у справі № 342/180/17.

Виходячи з того, що відповідач фактично отримала та використовувала кошти, надані Банком на кредитну картку, що й було предметом укладеного між сторонами договору, але не повернула їх, суд вважає, що вимоги Банку про стягнення з відповідача суми заборгованості за простроченим тілом кредиту, що нею фактично отримано і на час розгляду справи не повернуто у розмірі 13 000 гривень, є підставними і підлягають до задоволення.

Наведена правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 23 грудня 2020 року у справі № 191/2648/17.

За змістом частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Частиною шостою вказаної статті процесуального закону передбачено, що доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Заперечення відповідача з посиланням на те, що вона кредитних коштів не отримувала та не користувалась ними суд до уваги не приймає, оскільки підписавши анкету-заяву від 31 липня 2006 року, яка є складовою частиною кредитного договору, відповідач відповідно до статей 3, 627 ЦК України добровільно погодилася на такі умови кредитного договору, взяла на себе відповідні зобов`язання.

Крім того, з руху коштів по рахунку (а.с. 97-106) видно, що ОСОБА_1 отримала та використовувала кредитні кошти, далі неодноразово порушувала умови договору, бо не сплачувала обов`язкові платежі у встановлені строки, що і стало підставою для звернення до суду з даним позовом.

Відповідач не надала жодних доказів про те, що підпис на заяві не її, жодних клопотань з цього приводу, зокрема, про призначення почеркознавчої експертизи, не заявляла.

Не підлягає задоволенню і заява відповідача про застосування позовної давності та відмову у позові у зв`язку з пропуском строків позовної давності.

Так, відповідно до статті 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (стаття 257 ЦК України).

Перебіг позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (частина перша статті 261 ЦК України).

За зобов`язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання (частина п`ята статті 261 ЦК України).

Разом із тим, статтею 264 ЦК України закріплені підстави переривання позовної давності. Зокрема, перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов`язку. Після переривання перебіг позовної давності починається заново. Час, що минув до переривання перебігу позовної давності, до нового строку не зараховується.

Тлумачення статті 264 ЦК України свідчить, що переривання позовної давності можливе виключно в межах позовної давності.

Аналогічний по суті висновок зроблено в постанові Верховного Суду України від 29 березня 2017 року у справі № 6-1996цс16.

Як видно із розрахунку заборгованості та виписки по рахунку, ОСОБА_1 періодично сплачувала платежі за кредитом, в межах строку позовної давності, що свідчить про переривання позовної давності.

Щодо заборгованості відповідача за відсотками, що нараховані на прострочений кредит відповідно до статті 625 ЦК України, в розмірі 14 071.76 гривень, то згідно зі статтею 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Анкета-заява від 31 липня 2006 року, яка підписана ОСОБА_1 , не містить відомостей щодо погодження сторонами розміру відсотків відповідно до частини другої статті 625 ЦК України.

Як зазначено вище, наданий банком витяг з Умов і Правил надання банківських послуг відповідачем не підписаний. Позивачем не надано належних і допустимих доказів, які свідчили б про те, що при підписанні сторонами анкети-заяви діяли Умови і Правила надання банківських послуг саме в такій редакції, а тому не можна вважати їх складовою частиною укладеного між сторонами договору.

Згідно з частиною першою статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Водночас, як видно із наданого Банком розрахунку, розмір заборгованості за процентами обрахований за період з 01 жовтня 2019 року по 01 березня 2020 року (за 152 дні), виходячи із процентної ставки 84%, яка в установленому законом порядку з відповідачем не була погоджена. Крім того, заборгованість за відсотками, що нараховані на прострочений кредит відповідно до статті 625 ЦК України, нарахована із суми тіла кредиту 40 269.99 гривень, тоді як до стягнення підлягає заборгованість за тілом кредиту в розмірі 13 000 гривень. Відтак, відсутні підстави для стягнення заборгованості за процентами у заявленому банком розмірі.

Таким чином, підлягає до стягнення заборгованість відповідача за відсотками, що нараховані на прострочений кредит відповідно до статті 625 ЦК України, виходячи з розміру тіла кредиту 13 000 гривень та процентної ставки 3%, в розмірі 162.41 гривень (13000 гривень х 3% / 365 х 152 дні / 100%).

В решті позову слід відмовити.

У відповідності до вимог частини першої статті 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача пропорційно до задоволених позовних вимог (15.26%) підлягає стягненню судовий збір в розмірі 244.16 гривень (1600 гривні*15.26%).

На підставі викладеного, статей 526, 530, 549, 610, 612, 625, 629, 634, 1054 ЦК України та керуючись статтями 141, 263 - 265, 268, 273, 279, 354 ЦПК України, суд

у х в а л и в:

Позов Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 в користь Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» заборгованість за кредитним договором від 31 липня 2006 року в розмірі 13 162 (тринадцять тисяч сто шістдесят дві) гривні 41 (сорок одна) копійка.

В решті позову відмовити.

Стягнути з ОСОБА_1 в користь Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» судовий збір у розмірі 244 (двісті сорок чотири) гривні 16 (шістнадцять) копійок.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене до Волинського апеляційного суду через Турійський районний суд Волинської області шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження: на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Найменування позивача - Акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк», місцезнаходження: вул. Грушевського, 1Д, м. Київ, .

Ім`я представника позивача - Мазурок Петро Володимирович, місце перебування: вул. Набережна Перемоги, 50, м. Дніпро, реєстраційний номер облікової картки платника податків невідомий, паспорт громадянина України серії НОМЕР_2 , виданий Нововолинським МВ УМВС України у Волинській області 08 жовтня 1996 року.

Ім`я відповідача - ОСОБА_1 , жителька: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_3 , паспорт громадянина України серії НОМЕР_4 , виданий Турійським РВ УМВС України у Волинській області 03 березня 2004 року.

Повне судове рішення складено 27 грудня 2022 року.

Головуючий