Дата документу 11.07.2022
Справа № 501/184/21
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 липня 2022 року Іллічівський міський суд Одеської області в складі:

головуючого - судді Петрюченко М.І.,

за участю секретаря судового засідання Тейбаш Н.Д.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі Іллічівського міського суду Одеської області в м.Чорноморську цивільну справу за

позовом Акціонерного товариства «Альфа-Банк», місцезнаходження: м.Київ, вул.Велика Васильківська, буд.100

до

відповідача: ОСОБА_1 , місце проживання/реєстрації: АДРЕСА_1

предмет та підстави позову: про стягнення заборгованості,

В С Т А Н О В И В:

1. Виклад позиції позивача.

Представник Акціонерного товариства «Альфа-Банк» 22.01.2021 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, в якому просить суд стягнути з відповідача на користь Акціонерного товариства «Альфа-Банк»заборгованість у розмірі 13527,68 доларів США, а саме: за кредитом 10069,62 доларів США; по відсотках 2873,68 доларів США; по комісії 241,68 доларів США; по пені 342,92 доларів США, встановити подальші нарахування відповідно до п.10 ст.265 ЦПК України та судові витрати.

Позовні вимоги представник позивача мотивує тим, що 17.12.2017 між Публічним акціонерним товариством «Альфа Банк» та Публічним акціонерним товариством «Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк» укладено Договір про відступлення прав вимоги, відповідно до якого Публічне акціонерне товариство «Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк» відступило ПАТ «Альфа Банк» права вимоги до кредитних договорів укладених між ПАТ «Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк» та фізичними особами.

Відповідно до Договору Покупець набув усі права вимоги по відступленим кредитними договорами, включаючи оплату суми основного боргу, відсотків, комісій, нарахованих штрафних санкцій.

Згідно вищевказаного Договору відбулося відступлення права вимоги за договором про іпотечний кредит №58-02/688, який укладено між ПАТ «Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк» та ОСОБА_1 .

Відповідно до договору, відповідач отримав кредит в сумі 27000 доларів США.

ОСОБА_1 належним чином умови договору не виконує, у зв`язку із чим у нього станом на 17.12.2019 утворилась заборгованістьу розмірі 13527,68 доларів США, а саме: за кредитом 10069,62 доларів США; по відсотках 2873,68 доларів США; по комісії 241,68 доларів США; по пені 342,92 доларів США.

На підставі викладеного, представник позивача звернувся до суду з відповідним позовом.

Представник позивача в судове засідання не з`явився, надав до суду 06.06.2022 клопотання про розгляд справи за його відсутності (а.с.81, 151-152, 166-167).

Відповідач 13.05.2021 подав до суду відзив на позов (а.с.70-71), в якому просить суд в задоволенні позову відмовити, посилаючись на те, що в позові не зазначено скільки відповідач сплати коштів за кредитним договором з 17.12.2012, тобто відсутні розрахунки та інформація про історію платежів за період з 25.07.2007 по 17.12.2012, у тому числі інформація про дату здійснення кожного платежу, суму кожного здійсненого платежу, інформації про їх призначення.

Відповідач ОСОБА_1 17.05.2022 надав до суду заяву про проведення судового засідання без його участі, просить суд відмовити в задоволенні позову, мотивуючи тим, що позивач наводить розрахунок заборгованості зі ставки 14% річних, але згідно договору річний відсоток за користування кредитом становить 12% (а.с.157).

ІІ. Інші процесуальні дії у справі.

Відповідно до протоколу автоматичного розподілу від 22.01.2021 цивільну справу розподілено судді Петрюченко М.І. (а.с.40).

Ухвалою судді Іллічівського міського суду Одеської області від 03.02.2021 позовну заяву залишено без руху (а.с.45).

Ухвалою судді Іллічівського міського суду Одеської області Петрюченко М.І. від 12.02.2021 прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі в порядку спрощеного позовного провадження (а.с.53-54).

Ухвалою Іллічівського міського суду Одеської області від 17.05.2021 витребувано від Акціонерного товариства «Альфа-Банк» повний розрахунок суми боргу по кредитному договору №58-02/688 від 25.07.2007 та інформацію про історію платежів за період з 25.07.2007 по 17.12.2020, у тому числі інформацію про дату здійснення кожного платежу, суму кожного здійсненого платежу, інформацію про призначення кожного здійсненого платежу (а.с.79-80).

Ухвалою Іллічівського міського суду Одеської області від 09.07.2021 закрито підготовче судове засідання, призначено справу до судового розгляду по суті (а.с.99).

Судом на підставі частини другої статті 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.

ІІІ. Фактичні обставини, встановлені Судом обставини та зміст спірних правовідносин.

Судом встановлено, що 17.12.2017 між Публічним акціонерним товариством «Альфа Банк» та Публічним акціонерним товариством «Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк» укладено Договір про відступлення прав вимоги, відповідно до якого Публічне акціонерне товариство «Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк» відступило ПАТ «Альфа Банк» права вимоги до кредитних договорів укладених між ПАТ «Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк» та фізичними особами (а.с.14-24).

Відповідно до Договору Покупець набув усі права вимоги по відступленим кредитними включаючи оплату суми основного боргу, відсотків, комісій, нарахованих штрафних санкцій.

Згідно вищевказаного Договору відбулося відступлення права вимоги за договором про іпотечний кредит №58-02/688, який укладено між ПАТ «Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк» та ОСОБА_1 (а.с.6-11).

Відповідно до договору, відповідач отримав кредит в сумі 27000 доларів США, за користування кредитом встановлюється процентна ставка в розмірі 12% річних (а.с.6).

ОСОБА_1 належним чином умови договору не виконує, у зв`язку із чим у станом на 17.12.2019 утворилась заборгованістьу розмірі 13527,68 доларів США, а саме: за кредитом 10069,62 доларів США; по відсотках 2873,68 доларів США; по комісії 241,68 доларів США; по пені 342,92 доларів США, що підтверджується розрахунком (а.с.12-13).

ІV. Оцінка Суду.

Згідно із частинами першою, другою статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Враховуючи вимоги частини другої статті 530 ЦК України за змістом якої, якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання в будь-який час, що свідчить про порушення його прав, суд приходить до висновку, що він вправі вимагати захисту своїх прав через суд шляхом зобов`язання виконати боржником обов`язку з повернення фактично отриманої суми кредитних коштів.

Згідно зі ст.526, 530, 610, ч.1 ст.612 ЦК України зобов`язання повинні виконуватись належним чином, у встановлений термін, відповідно до умов договору та вимог чинного законодавства. Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Згідно ст.629 ЦК України, договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Частиною 1 ст.1055 ЦК України визначено, що кредитний договір укладається у письмовій формі.

Як зазначено вище, відповідач ОСОБА_1 отримав кредит в сумі 27000 доларів США (а.с.6).

Відповідно до розрахунку банку, заборгованість відповідача по тілу кредиту станом на 17.12.2019 складає10069,62 доларів США (а.с.12-13).

Відповідач користувався відповідними коштами, однак, належним чином умови договору не виконував, внаслідок чого утворилась заборгованість, що підтверджується розрахунком та не спростована самим відповідачем у відзиві на позов та у судовому засіданні.

Отже, суд доходить до висновку про задоволення позову в частині стягнення з відповідача на користь позивача заборгованості за тілом кредиту у розмірі 10069,62 доларів США.

Щодо вимоги про стягнення заборгованості по комісії 241,68 доларів США та пені 342,92 доларів США, суд керується наступним.

Відповідно до ст.549 ЦК України та умов договору, у разі невиконання, чи несвоєчасного виконання зобов`язань в частині повернення кредиту та/або сплати процентів, комісій згідно з умовами договору, відповідач зобов`язаний сплатити позивачу неустойку (штраф, пеня). Неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання.

Відповідно до ст.550 ЦК України, право на неустойку виникає незалежно від наявності у кредитора збитків, завданих невиконанням або неналежним виконанням зобов`язання.

Згідно, відповідно п.6.4 договору, за несвоєчасну сплату сум кредиту та/або процентів за користування кредитом позичальник сплачує банку пеню, яка обчислюється від суми простроченого платежу, у розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України, що дії у період прострочення, та нараховується за кожен день прострочення платежу (а.с.10).

Також, відповідно до п.6.5 договору, у випадку порушення позичальником строку погашення одержаного ним кредиту, він сплачує проценти в розмірі 17% річних від простроченої суми згідно ч.2 ст.625 ЦПК України.

У зв`язку з порушенням боржником своїх обов`язків зі сплати кредиту, відповідачу нараховано комісію у розмірі 241,68 доларів США та пеню у розмірі 342,92 доларів США, які не спростовані відповідачем.

На підставі викладеного, позовні вимоги в цій частиніє обгрунтованимим та підлягають задоволенню.

Щодо позовних вимог про стягнення процентів, суд керується наступним.

Статтею 1054 ЦК України передбачено, що кредит надається на умовах встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

За змістом статті 1056-1 ЦК України в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин розмір процентів та порядок їх сплати за договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів.

Відповідно до частини першої позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

У кредитному договорі №58-02/688, який укладено між ПАТ «Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк» та ОСОБА_1 встановлено процентну ставку в розмірі 12% річних (а.с.6).

Разом з тим, як вбачається з наданого позивачем розрахунку, банк обраховував проценти за користування кредитом за іншою ставкою 14 % річних.

Отже, проведення позивачем нарахувань у вигляді процентів 14 % річних є безпідставними та такими, що не грунтуються на умовах договору кредиту та вимогах закону, який регулює виниклі між сторонами правовідносини.

Відтак, вимога про стягнення відсотків у розмірі 2873,46 доларів США задоволенню не підлягає.

Також, позивач просить встановити подальші нарахування відповідно до п.10 ст.265 ЦПК України

Так, згідно ч.10 ст.265 ЦПК України суд, приймаючи рішення про стягнення боргу, на який нараховуються відсотки або пеня, може зазначити в рішенні про нарахування відповідних відсотків або пені до моменту виконання рішення з урахуванням приписів законодавства України, що регулюють таке нарахування.

Враховуючи, що ухвалення рішення у цій частині є правом суду, а позивачем не обґрунтовано доцільності застосування цієї норми, то суд не вбачає необхідності її застосування.

Отже, в цій частині позовні вимоги задоволенню не піддягають.

Щодо вимоги позову про стягнення заборгованості в іноземній валюті, суд керується наступним.

Грошовою одиницею України є гривня (статтею 99 Конституції України).

За змістом статті 192 ЦК України законним платіжним засобом, обов`язковим до приймання за номінальною вартістю на всій території України, є грошова одиниця України - гривня. Іноземна валюта може використовуватися в Україні у випадках і в порядку, встановлених законом.

Відповідно до статті 524 ЦК України зобов`язання має бути виражене у грошовій одиниці України - гривні. Сторони можуть визначити грошовий еквівалент зобов`язання в іноземній валюті.

Загальні положення про виконання грошового зобов`язання закріплені у статті 533 ЦК України, згідно з якою грошове зобов`язання має бути виконане у гривнях; якщо у зобов`язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом; використання іноземної валюти, а також платіжних документів в іноземній валюті при здійсненні розрахунків на території України за зобов`язаннями допускається у випадках, порядку та на умовах, встановлених законом.

У разі, якщо позика правомірно надана в іноземній валюті і позичальник (позивач) просить стягнути кошти в іноземній валюті, суд у резолютивній частині рішення зазначає про стягнення таких коштів саме в іноземній валюті, що відповідає вимогам частини 3 статті 533 ЦК України.

Згідно з ч.1 ст.81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ч.6 ст.81 ЦПК України, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно з ч.1 ст.76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Статтею 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень.

Згідно ст.80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Отже, обґрунтування наявності обставин повинні здійснюватися за допомогою належних, допустимих і достовірних доказів, а не припущень, що й буде відповідати встановленому статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року принципу справедливості розгляду справи судом.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (Серявін та інші проти України, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

З огляду на викладене вище, приймаючи до уваги фактичні обставини справи, суд дійшов висновку про відсутність підстав для надання оцінки решті доводів, наведених сторонами по справі в обґрунтування власних правових позицій, оскільки їх дослідження судом у будь-якому випадку не матиме наслідком спростування висновків, до яких суд дійшов по тексту рішення вище щодо суті позовних вимог.

На підставі вищевикладеного, дослідивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню.

V. Розподіл судових витрат між сторонами.

Відповідно до статті 141 ЦПК України підлягає стягненню з відповідача судовий збір, витрати по сплаті якого понесені позивачем і документально підтвердженні.

Зокрема, згідно меморіального ордеру №114973565 від 13.01.2021 (а.с.1) позивачем при подачі позову сплачено 5 884,54 грн. судового збору, який підлягає стягненню з відповідача частково з врахуванням розміру задоволеної частини позовних вимог сумі 4416,00 гривень. (75% розміру позовних вимог).

З цих підстав, керуючись ст.ст.2, 5, 10-13, 18, 141, 258-259, 263 Цивільного процесуального кодексу України, Суд

УХВАЛИВ:

Позовну заяву Акціонерного товариства «Альфа-Банк до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 (місце проживання/реєстрації: АДРЕСА_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 ) на користь Акціонерного товариства «Альфа-Банк» (місцезнаходження: м.Київ, вул.Велика Васильківська, буд.100, ) заборгованість у розмірі 10655 доларів США, а саме: за кредитом 10069,62 доларів США; по комісії 241,68 доларів США; по пені 342,92 доларів США та витрати по сплаті судового збору у сумі 4416,00 гривень.

В задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.

Процесуальні строки продовжуються до закінчення строку, на який введено воєнний стан згідно Указу Президента України №64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні».

Суддя Іллічівського міського суду

Одеської області М.І.Петрюченко