ЧЕРКАСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Номер провадження 22-ц/821/513/22Головуючий по 1 інстанції
Справа №712/1398/19 Категорія: 311000000 Пироженко С. А.
Доповідач в апеляційній інстанції
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 грудня 2022 рокум. Черкаси

Черкаський апеляційний суд у складі колегії суддів:

Гончар Н.І., Новікова О.М., Сіренка Ю.В.

секретар Зінченко Ю.О.

учасники справи:

позивач ОСОБА_1 ;

представник позивача адвокат Тарасенко Андрій Юрійович;

відповідач фізична особа-підприємець ОСОБА_2 ;

особа, що подала апеляційну скаргу ОСОБА_1 ;

розглянувши у відкритому судовому засіданні у порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Соснівського районного суду м. Черкаси від 20 грудня 2021 року у справі за позовом ОСОБА_1 до фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 про стягнення невиплаченої заробітної плати,

в с т а н о в и в:

У січні 2019 року ОСОБА_1 звернувся до суду із вказаним позовом, обґрунтовуючи свої вимоги тим, що він з 15 березня 2017 року по 15 квітня 2018 року працював у ФОП ОСОБА_2 на посаді шеф-кухаря та був звільнений з роботи відповідно до ч. 1 ст. 36 КЗпП України.

Вказує, що при звільненні з роботи 15 квітня 2018 року йому не була виплачена заробітна плата.

Посилаючись на ст. 116 КЗпП України вказує, що при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації проводяться в день звільнення.

Згідно із ст. ст. 74-84 КЗпП України громадянам, які працюють за трудовим договором надаються щорічні відпустки, а у разі звільнення їм виплачується грошова компенсація за всі невикористані ними дні щорічної відпустки. Розмір грошової компенсації за невикористану відпустку за попередня роки визначається виходячи із середнього заробітку, який працівник має на час її проведення.

Позивачем здійснено розрахунок середньоденної заробітної плати на підставі індивідуальних відомостей Пенсійного фонду про застраховану особу в розмірі 173,75 грн.

Згідно із розрахунком позивача з 15 квітня 2018 року по 31 січня 2019 року розмір невиплаченої заробітної плати становить 34750 грн, які він просив стягнути із відповідача на свою користь.

Заочним рішенням Соснівського районного суду м. Черкаси від 18 березня 2019 року стягнуто з Фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час затримки розрахунку в сумі 34 750 грн.

Стягнуто з Фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 до спеціального фонду Державного бюджету України судовий збір в сумі 768 грн. 40 коп.

Ухвалою Соснівського районного суду м. Черкаси від 11 лютого 2020 року заочне рішення від 18 березня 2019 року скасовано та призначено справу до розгляду.

Під час розгляду справи ОСОБА_1 неодноразово збільшував позовні вимоги та в останній заяві вказував, що розмір невиплаченої йому заробітної плати становить 20769 грн, а розмір середнього заробітку за час затримки розрахунку з дня звільнення по 19 листопада 2021 року становить 163630,61 грн.

Просив суд стягнути із ФОП ОСОБА_2 на його користь грошові кошти невиплаченої заробітної плати та середній заробіток за весь час затримки в сумі 184399,61 грн.

Рішенням Соснівського районного суду м. Черкаси від 20 грудня 2021 року відмовлено в задоволенні позову ОСОБА_1 .

Рішення суду обґрунтоване тим, що позивачем не було надано належних та допустимих доказів наявності заявленої до стягнення суми заборгованості по нарахованій заробітній платі у зазначений у позові період, надані суду розрахунки та докази в обґрунтування позовних вимог не підтверджують викладених у позові обставин, оскільки не містять достовірних і точних даних.

Суд дійшов висновку, що доводи позову щодо порушення права позивача на оплату праці не підтверджені належними доказами, у зв`язку з чим позовні вимоги про стягнення заборгованості по нарахованій заробітній платі не підлягають задоволенню.

Враховуючи, що в ході розгляду справи не підтверджено обставин порушення права позивача на оплату праці за відсутності доказів про наявність розміру заборгованості по заробітній платі на день звільнення, суд вважав позовні вимоги про стягнення середнього заробітку за весь час затримки розрахунку при звільненні необґрунтованими і такими, що не підлягають задоволенню.

Не погоджуючись із рішенням суду першої інстанції, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу та просить скасувати ухвалу Соснівського районного суду м. Черкаси від 10 лютого 2021 року та прийняти нову, якою клопотання про призначення судово-почеркознавчої експертизи задовольнити; рішення Соснівського районного суду м. Черкаси від 20 грудня 2021 року скасувати та прийняти нове, яким позовні вимоги задовольнити у повному обсязі.

В апеляційній скарзі вказує, що Соснівським районним судом м. Черкаси 10 лютого 2021 року було незаконно винесена ухвала про відмову у задоволенні клопотання про призначення судово-почеркознавчої експертизи, оскільки озвучене в судовому засіданні не відповідає викладеному в мотивувальній частині ухвали.

Зазначає, що суд першої інстанції проігнорував клопотання позивача про витребування у відповідача оригіналів відомостей про отримання заробітної плати з травня 2017 року по березень 2018 року.

Вказує, що суд розглянув лише заяву про збільшення позовних вимог від 20 грудня 2021 року після наполягання на цьому представника позивача в судовому засіданні, а всі попередні заяви та клопотання про долучення їх до матеріалів справи суд не лише не розглянув, а і не включив інформацію щодо їх подання до тексту рішення суду.

Стверджує, що надані відповідачем копії відомостей про отримання позивачем заробітної плати він не підписував, вказані документи не були належним чином засвідчені, а тому не є належними доказами у справі.

Звертає увагу, що всі свідки, допитані під час розгляду справи, наголошували, що відповідач у справі має заборгованість і перед ними із виплати заробітної плати, а тому їх покази є достовірними доказами у справи і підлягають врахуванню під час винесення рішення у справі. Крім того вказує, що у рішенні суду відсутня інформація про допит свідка ОСОБА_3 , а також інформація, надана свідком ОСОБА_4 , що по факту порушення законодавства про працю у ФОП ОСОБА_2 було проведено перевірку Управлінням Держпраці у Черкаській області.

Зазначає, що до апеляційної скарги додано матеріали та результати проведеної територіальним управлінням Держпраці перевірки ФОП ОСОБА_2 та постанову про притягнення відповідача до адміністративної відповідальності на підставі проведеної перевірки. Стверджує, що вказані докази не можливо було подати разом із позовною заявою, оскільки про проведення вказаної перевірки стало відомо лише під час допиту останнього свідка ОСОБА_5 в судовому засіданні.

Представник відповідача адвокат Чепурний В.П. подав відзив на апеляційну скаргу та просить рішення Соснівського районного суду м. Черкаси від 20 грудня 2021 року залишити без змін, а скаргу ОСОБА_1 без задоволення.

У відзиві вказує, що при винесенні рішення про відмову у задоволенні клопотання позивача про проведення експертизи, суд зазначив, що при візуальному огляді проставленого підпису особи позивача останній не викликав жодного сумніву.

Вважає, що суд першої інстанції врахував і ту обставину, що позивач жодного разу у письмовій формі до відповідача з вимогою про видачу коштів по заробітній платі не звернувся.

Звертає увагу, що у апеляційній скарзі позивач не вказує як на підставу стягнення на його користь коштів, не виплачених відповідачем за невикористану відпустку.

Вважає, що суд у повній мірі задовольнив клопотання про допит всіх свідків позивача, дослідив надані докази у справі і виніс об`єктивне рішення.

Заслухавши представник позивача, який з`явився в судове засідання, перевіривши доводи апеляційної скарги та дослідивши матеріали справи, колегія суддів вважає наступне.

Інші учасники справи повідомлені про дату, час та місце розгляду справи в судове засідання не з`явились, що відповідно до статті 372 ЦПК України не перешкоджає розгляду справи апеляційним судом. Представник відповідача ФОП ОСОБА_2 - ОСОБА_6 надіслав на електронну адресу суду заяву про розгляд справи без його участі.

Частиною третьою статті 3 ЦПК України визначено, що провадження у цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються, як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Вказане рішення суду не відповідає вказаним вимогам.

Відповідно до частини 1 статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Згідно із матеріалами справи позивач ОСОБА_1 на підставі наказу № 10 від 15 березня 2017 року був прийнятий на роботу до ФОП « ОСОБА_2 » на посаду шеф кухаря.

Наказом № 0415/к від 15 квітня 2018 року позивач звільнений з роботи за згодою сторін відповідно до п. 1 ст. 36 КЗпП України.

Позивач зазначав, що з дня фактичного звільнення 15 квітня 2018 року по день звернення до суду 31 січня 2019 року, та на час розгляду справи позивачу заробітна плата не була виплачена.

Відповідно до частини першої статті 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення.

Згідно зі статтею 117 КЗпП України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

Аналіз зазначених норм свідчить про те, що всі суми (заробітна плата, вихідна допомога, компенсація за невикористану відпустку, оплата за час тимчасової непрацездатності тощо), належні до сплати працівникові, мають бути виплачені у день звільнення цього працівника. Закон прямо покладає на підприємство, установу, організацію обов`язок провести зі звільненим працівником повний розрахунок, виплатити всі суми, що йому належать; при невиконанні такого обов`язку з вини власника або уповноваженого ним органу наступає передбачена статтею 117 КЗпП України відповідальність.

Установивши під час розгляду справи про стягнення середнього заробітку у зв`язку із затримкою розрахунку при звільненні, що працівнику не були виплачені належні йому від підприємства, установи, організації суми в день звільнення, коли ж він у цей день не був на роботі, - наступного дня після пред`явлення ним роботодавцеві вимог про розрахунок, суд на підставі статті 117 КЗпП України стягує на користь працівника середній заробіток за весь період затримки розрахунку, а у разі не проведення його до розгляду справи по день постановлення рішення, якщо роботодавець не доведе відсутності в цьому своєї вини. Сама по собі відсутність коштів у роботодавця не виключає його відповідальності.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив із того, що представником відповідача було надано копії платіжних відомостей про виплату заробітної плати, у яких міститься підпис ОСОБА_1 про отримання заробітної плати.

Позивач ОСОБА_1 вказував, що він не підписував вказані платіжні відомості та у зв`язку із цим просив призначити судову почеркознавчу експертизу.

Апеляційним судом за клопотанням позивача витребувані у відповідача оригінали вказаних документів та встановлено, що вони відповідають копіям, які містяться в матеріалах справи (т. 1 а.с. 6-29 заяви про перегляд заочного рішення), із яких вбачається, що з березня 2017 року по квітень 2018 року позивач ОСОБА_1 отримував заробітну плату, про що ставив свій підпис у відповідних платіжних відомостях виплати заробітної плати ФОП ОСОБА_2 .

Під час апеляційного розгляду справи апеляційним судом була призначена судова почеркознавча експертиза, згідно із висновком № 1476,2079-2086/22-23 від 16 листопада 2022 року якої, підпис від імені ОСОБА_1 у платіжних відомостях про виплату заробітної плати ФОП « ОСОБА_2 »: від 19 жовтня 2017 року; від 13 листопада 2017 року; від 12 грудня 2017 року (з відміткою «в касу для виплати з 12.12.2017 року по 17.12.2017 року»); від 28 листопада 2017 року; від 12 грудня 2017 року (з відміткою «в касу для виплати з 12.12.2017 року по 03.01.2018 року»); від 28 грудня 2017 року виконаний ОСОБА_1 ;

Підписи від імені ОСОБА_1 у рядку № 2 графи «підпис працівника в отриманні заробітної плати» Розрахункових платіжних відомостях найманих працівників приватного підприємця за Січень 2018 року, Лютий 2018 року та Березень 2018 року виконані ОСОБА_1 (т. 3 а.с. 63-72).

Отже судом встановлено, що позивач отримав нараховану йому та виплачену відповідачем заробітну плату, тому заборгованість із виплати заробітної плати у відповідача перед позивачем відсутня, що також підтверджується і довідкою ФОП ОСОБА_2 від 17 січня 2020 року (т. 1 а.с. 5 заяви про перегляд заочного рішення).

Разом з тим у позовні заяві ОСОБА_1 вказував, що при звільненні йому не була виплачена компенсація за невикористані дні щорічної відпустки.

Згідно із розрахунком компенсації за невикористану ОСОБА_1 відпустку з 15 березня 2017 року по 15 квітня 2018 року, здійсненим ФОП ОСОБА_2 , розмір такої компенсації за 26 днів становить 2943,89 грн (т. 3 а.с. 49).

Доказів виплати компенсації за невикористані дні щорічної відпустки відповідачем не надано, тому колегія суддів вважає доведеними позовні вимоги ОСОБА_1 про несплату йому всіх належних сум при звільненні, а саме, вказаної компенсації.

Отже, непроведення з вини власника або уповноваженого ним органу розрахунку з працівником у зазначені статтею 116 КЗпП України строки є підставою для відповідальності, передбаченої статтею 117 КЗпП України, тобто виплати працівнику його середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку з 16 квітня 2018 року по 27 грудня 2022 року.

Згідно із статтею 2 Порядку обчислення середньої заробітної, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 08 лютого 1995 року №100 середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні 2 календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов`язана відповідна виплата.

Статтями 5, 8 вказаного Порядку встановлено, що нарахування виплат у всіх випадках збереження середньої заробітної плати провадиться з розміру середньоденної (годинної) заробітної плати. Нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочих (календарних) днів на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період.

Середньомісячне число робочих днів розраховується діленням на 2 сумарного числа робочих днів за останні два календарні місяці згідно з графіком роботи підприємства, установи, організації, встановленим з дотриманням вимог законодавства.

З урахуванням викладеного, згідно із інформацією, яка міститься у платіжних відомостях про виплату заробітної плати ОСОБА_1 , середньоденна заробітна плата позивача становить 181,61 грн ((3723+3723)/41).

Період з 16 квітня 2018 року по 20 грудня 2022 року включає 1228 робочих днів.

Отже середній заробіток ОСОБА_1 за період з 16 квітня 2018 року по 20 грудня 2022 року становить 223017,08 грн (181,61 грн * 1228 днів), який підлягає стягненню з відповідача на користь позивача.

Водночас, при вирішенні питання про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, колегія суддів враховує правову позицію Великої Палати Верховного Суду, викладену у постанові від 26 червня 2019 року у справі № 761/9584/15-ц щодо можливості зменшення розміру середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні судом.

У вказаній постанові Велика Палата Верховного Суду вказала, що зменшуючи розмір відшкодування, визначений виходячи з середнього заробітку за час затримки роботодавцем розрахунку при звільненні відповідно до статті 117 КЗпП України, необхідно враховувати:

розмір простроченої заборгованості роботодавця щодо виплати працівнику при звільненні всіх належних сум, передбачених на день звільнення трудовим законодавством, колективним договором, угодою чи трудовим договором;

період затримки (прострочення) виплати такої заборгованості, а також те, з чим була пов`язана тривалість такого періоду з моменту порушення права працівника і до моменту його звернення з вимогою про стягнення відповідних сум;

ймовірний розмір пов`язаних із затримкою розрахунку при звільненні майнових втрат працівника.

Інші обставини справи, встановлені судом, зокрема, дії працівника та роботодавця у спірних правовідносинах, співмірність ймовірного розміру пов`язаних із затримкою розрахунку при звільненні майнових втрат працівника та заявлених позивачем до стягнення сум середнього заробітку за несвоєчасний розрахунок при звільненні.

Отже, з урахуванням конкретних обставин справи, які мають юридичне значення та, зокрема, визначених Великою Палатою Верховного Суду критеріїв, суд може зменшити розмір середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні працівника незалежно від того, чи він задовольняє позовні вимоги про стягнення належних звільненому працівникові сум у повному обсязі чи частково.

Колегія суддів враховує, що ОСОБА_1 звернувся до суду із даним позовом у січні 2019 року, при цьому він був звільнений із роботи 15 квітня 2018 року, тобто через дев`ять місяців після звільнення. Доказів звернення позивача до відповідача для досудового врегулювання спору позивачем не надано.

Крім того колегія суддів враховує і поведінку позивача щодо тверджень про невиплату йому відповідачем заробітної плати та підробку його підпису на платіжних відомостях, у зв`язку із чим судом призначалась судова почеркознавча експертиза, яка спростувала такі твердження позивача.

Колегія суддів враховує і неправомірні дії відповідача щодо невиплати позивачу компенсації за невикористану відпустку у день звільнення, а також заперечення наявності такої заборгованості, у зв`язку із чим сума, яка не була виплачена позивача була встановлена лише під час апеляційного розгляду справи.

Також колегія суддів враховує, що сума компенсації за невикористані дні щорічної відпустки (2943,89 грн) майже у сто разів менша, ніж визначена сума середнього заробітку за час затримки її виплати при звільненні (223017,08 грн).

Враховуючи наведене, з огляду на очевидну неспівмірність заявлених до стягнення сум середнього заробітку зі встановленим розміром заборгованості, характером цієї заборгованості, діями позивача та відповідача колегія суддів вважає справедливим, пропорційним і таким, що відповідатиме обставинам цієї справи, які мають юридичне значення та наведеним вище критеріям, визначення розміру відповідальності відповідача за прострочення ним належних при звільненні позивача виплат у сумі 5000 грн. Зазначена сума не відображає дійсного розміру майнових втрат позивача, пов`язаних із затримкою розрахунку при звільненні, а є лише орієнтовною оцінкою тих втрат.

Відповідно до пункту 2 частини 1 статті 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Статтею 376 ЦПК України визначено, що підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

З огляду на викладене, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційну скаргу ОСОБА_1 слід задовольнити частково, рішення Соснівського районного суду м. Черкаси від 20 грудня 2021 року скасувати та прийняти у справі нове рішення про часткове задоволення позовних вимог, стягнення із Фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 компенсації за невикористану відпустку в розмірі 2943 гривні 89 коп. з відрахуванням встановлених законом податків та інших обов`язкових платежів та середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні в розмірі 5000 гривень з відрахуванням встановлених законом податків та інших обов`язкових платежів.

На підставі статті 141 ЦПК України, у зв`язку із частковим задоволенням позовних та апеляційних вимог ОСОБА_1 , із відповідача слід стягнути на користь позивача понесені останні витрати зі сплати судового збору за подання апеляційної скарги пропорційно до задоволених вимог (4,3 %), в розмірі 105,54 грн (2454,47*4,3/100).

Оскільки позивач не сплачував судовий збір під час подання позовної заяви, із відповідача слід стягнути в дохід Держави судовий збір в розмірі 70,36 грн (1636,31*4,3/100).

Керуючись статтями 367, 376, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Соснівського районного суду м. Черкаси від 20 грудня 2021 року скасувати та прийняти у справі нове рішення.

Позовні вимоги ОСОБА_1 задовольнити частково.

Стягнути із Фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 компенсацію за невикористану відпустку в розмірі 2943 гривні 89 коп. з відрахуванням встановлених законом податків та інших обов`язкових платежів.

Стягнути із Фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні в розмірі 5000 гривень з відрахуванням встановлених законом податків та інших обов`язкових платежів.

Стягнути з Фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судові витрати в розмірі 105 гривень 54 коп.

Стягнути з Фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 на користь Державного бюджету України судовий збір в розмірі 70 гривень 36 коп.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до суду касаційної інстанції з підстав та на умовах, викладених у статті 389 ЦПК України.

Повний текст постанови складений 28 грудня 2022 року.

Судді