Справа № 369/7070/22
Провадження № 2/369/4731/22
РІШЕННЯ

Іменем України

30.12.2022 року м. Київ

Києво-Святошинський районний суд Київської області в складі:

головуючої судді Пінкевич Н.С.

секретаря Смушко К.В.

за участю

позивача ОСОБА_1

представника позивача ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до товариства з обмеженою відповідальністю «БІК Добрі справи», треті особи ОСОБА_3 про розірвання попереднього договору, стягнення коштів та відшкодування збитків, -

в с т а н о в и в :

У серпні 2022 року позивач звернувся до суду з даним позовом. Свої вимоги мотивував тим, що для придбання нерухомого майна між ним та ТОВ «БІК Добрі справи» укладено попередній договір купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1 , посвідчений приватним нотаріусом. На виконання даного договору ним сплачено відповідачу грошові кошти в розмірі 518 705 грн. За умовами договору вони зобов`язувались укласти основний договір купівлі-продажу у строк не пізніше 31 березня 2017 року. Будинок був введений в експлуатацію 30 липня 2020 року, а на право власності на квартиру АДРЕСА_1 зареєстровано в Державному реєстрі за ОСОБА_4 .

Згодом йому стало відомо від осіб, які уклали з відповідачем такі ж попередні договори, що відповідач відмовляється від укладення основних договорів через невизнання факту отримання від нього грошових коштів, так як такі кошти не вносились на рахунок товариства. Вважає такі твердження необґрунтовані, так як кошти він вносив готівкою та отримувала натомість касові ордери. Тобто він належним чином виконав всі умови договору. Але відповідач істотно порушив умови попереднього договору, прострочивши зобов`язання. Тому укладений попередній договір від 07 жовтня 2016 року підлягає розірванню в судовому порядку та з відповідача слід стягнути сплачені кошти в розмірі 518 705 грн.

Крім того, ТОВ «БІК Добрі справи» зобов`язане відшкодувати йому реальні збитки в розмірі 1 695 786,50 грн. - різниця між вартістю аналогічної квартири на даний час та плаченими ним авансовими коштами по договору.

Також через порушенням відповідачем умов договору слід відшкодувати йому на підставі ст. 625 ЦК України за період з 14 серпня 2020 року по 08 серпня 2022 року: інфляційні втрати в розмірі 154 159,13 грн., три відсотки річних в розмірі 30 892,83 грн.; на підставі п.5.8 попереднього договору - сплатити пеню за період з 08 серпня 2021 року по 08 серпня 2022 року в розмірі 125 640,30 грн.; а також відшкодувати понесені нею витрати на правову допомогу в розмірі 10 000 грн.

Просила суд:

розірвати попередній договір купівлі-продажу квартири від 07 жовтня 2016 року, що укладений між Товариством з обмеженою відповідальністю «БІК Добрі справи» та ОСОБА_1 , посвідчений приватним нотаріусом Києво-Святошинського районного нотаріального округу Київської області Столяровою І.Г., зареєстрований в реєстрі за№ 911;

стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «БІК Добрі справи» на користь ОСОБА_1 спричинені невиконанням попереднього договору купівлі-продажу квартири від 07 жовтня 2016 року, що посвідчений приватним нотаріусом Києво-Святошинського районного нотаріального округу Київської області Столяровою І.Г., зареєстрований в реєстрі за № 911, збитки у сумі 2 214 491,50 грн., що складаються зі сплачених коштів в розмірі 518 705 грн. та реальні збитки в сумі 1 695 786,50 грн.;

стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «БІК Добрі справи» на користь ОСОБА_1 кошти в сумі 310 692,26 грн., що складаються з 3 % річних в розмірі 30 892,83 грн., інфляційних втрат в розмірі 154 159,13 грн., пені в розмірі 125 640,30 грн

стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «БІК Добрі справи» на користь ОСОБА_1 витрати на правову допомогу в розмірі 10 000 грн.

Ухвалою судді Києво-Святошинського районного суду Київської області від 12 серпня 2022 року відкрито загальне позовне провадження по справі та призначено підготовче судове засідання.

Ухвалою Києво-Святошинського районного суду Київської області від 14 вересня 2022 року закрито підготовче засідання та призначено справу до судового розгляду по суті в загальному позовному провадженні.

Позивач та представник позивача у судовому засіданні позовні вимоги підтримали, просили позовні вимоги задовольнити.

Відповідач в судові засіданні свого представника не направив. Про час, дату та місце розгляду справи повідомлений належним чином. Відзиву на позовну заяву не подав, позицію щодо позову не повідомив. Клопотань про відкладення розгляду справи не надходило. Відповідачу судові повістки, ухвала про відкриття з позовною заявою направлені на юридичну адресу, також додатково розміщувалось оголошення на сайті суду.

Третя особа в судове засідання не з`явилася. Про час, дату та місце розгляду справи повідомлена належним чином. Причини неявки суду невідомі.

За згодою позивача суд ухвалив, провести заочний розгляд справи та ухвалити заочне рішення, що відповідає положенням ст.ст. 280-281 ЦПК України.

У відповідності до ч. 5 ст. 268 ЦПК України датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню частково з наступних підстав.

Пунктом 2 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції» від 12.06.2009 №2 передбачено, що відповідно до статей 55, 124 Конституції України та статті 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

У п. 33 рішення ЄСПЛ від 19.02.2009 у справі «Христов проти України» суд зазначив, що право на справедливий судовий розгляд, гарантоване ч. 1 ст. 6 Конвенції, слід тлумачити в контексті преамбули Конвенції, яка, зокрема, проголошує верховенство права як складову частину спільної спадщини Договірних держав.

Відповідно до ст.ст. 15, 16 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способом захисту цивільних прав та інтересів може, зокрема, бути припинення дії, яка порушує право.

Відповідно до ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

У справі Bellet v. France Суд зазначив, що стаття 6 § 1 Конвенції містить гарантії справедливого судочинства, одним з аспектів яких є доступ до суду. Рівень доступу, наданий національним законодавством, має бути достатнім для забезпечення права особи на суд з огляду на принцип верховенства права в демократичному суспільстві. Для того, щоб доступ був ефективним, особа повинна мати чітку практичну можливість оскаржити дії, які становлять втручання у її права. Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд сприяє всебічному і повному з`ясуванню обставин справи: роз`яснює особам, які беруть участь у справі, їх права та обов`язки, попереджує про наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій і сприяє здійсненню їхніх прав у випадках, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до частин першої, третьої статті 635 ЦК України попереднім є договір, сторони якого зобов`язуються протягом певного строку (у певний термін) укласти договір в майбутньому (основний договір) на умовах, встановлених попереднім договором. Законом може бути встановлено обмеження щодо строку (терміну), в який має бути укладений основний договір на підставі попереднього договору. Істотні умови основного договору, що не встановлені попереднім договором, погоджуються у порядку, встановленому сторонами у попередньому договорі, якщо такий порядок не встановлений актами цивільного законодавства. Попередній договір укладається у формі, встановленій для основного договору, а якщо форма основного договору не встановлена,- у письмовій формі. Зобов`язання, встановлене попереднім договором, припиняється, якщо основний договір не укладений протягом строку (у термін), встановленого попереднім договором, або якщо жодна із сторін не направить другій стороні пропозицію про його укладення.

Попередній договір є одним з різновидів цивільних договорів, а тому йому властиві всі родові ознаки договорів. Так, попередній договір вважається укладеним з моменту, коли сторони досягли угоди з усіх істотних умов договору. При цьому, для попереднього договору, наряду з іншими його умовами повинні бути визначені ті, які є суттєвими для основного договору.

07 жовтня 2016 року між ТОВ «БІК Добрі справи» та ОСОБА_1 укладено попередній договір купівлі-продажу, що посвідчений приватним нотаріусом Києво-Святошинського районного нотаріального округу Київської області Столяровою І.Г., зареєстрований в реєстрі за № 911.

Квартирою за цим договором та відповідно за Основним договором є однокімнатна квартира АДРЕСА_1 . Ця адреса є будівельною адресою обєкта нерухомості, тобто тимчасовою адресою, присвоєною на період будівництва житловому будинку до моменту присвоєння поштової адреси (п.1.3 попереднього договору).

Відповідно до пп. 1.1 Попереднього Договору сторони зобов`язалися в майбутньому, в строк не пізніше 30 календарних днів з дня внесення повної оплати, але не раніше тридцять першого березня 2017 року, укласти договір купівлі-продажу (Основний договір) квартири.

У п.2.1 погодили, що товариство погоджується продати, а ОСОБА_1 погоджується придбати квартиру за 518 705 грн. На підтвердження дійсних намірів щодо подальшого укладення договору купівлі-продажу квартири ОСОБА_1 передав, а товариство отримало перший внесок у розмірі 488 705 грн. до підписання цього договору.

Гроші у розмірі 488 705 грн. розцінюються сторонами як аванс в рахунок сплати за основним договором купівлі-продажу квартири. Сторони підтверджують факт часткового розрахунку, який між ними відбувся в національній валюті України. Залишок грошових коштів в розмірі 30 000 грн. ОСОБА_1 зобов`язується сплатити товариству в строк до 08 жовтня 2016 року (п.2.2.).

Згідно з ст.509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу. Зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості.

Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, є зокрема, договори та інші правочини (п.2 ч.2 ст.11 ЦК України).

Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків (ч.1 ст.626 ЦК України).

Відповідно до вимог ст.627 ЦК України та статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Згідно з статтею 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Статтею 526 ЦК України визначено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

На виконання умов ОСОБА_1 сплатив на користь ТОВ «БІК Добрі справи» кошти в загальному розмірі 518 705 грн., що підтверджується квитанцією до прибуткового касового ордера №2-74-1 від 07 жовтня 2016 року.

Доводи відповідача про неукладення попереднього договору, оскільки не встановлено строк укладення основного договору, спростовується самим договором (не пізніше 30 календарних днів з дня внесння повної оплати, але не раніш 31 березня 2017 року). Твердження про наявність кримінального провадження та невнесння сплачених ним коштів на рахунок товариства директором (особа, яка приймала кошти), не є відповідальністю покупця за відсутності вини. Відповідач ТОВ «БІК Добрі справи» відзиву не подав, про наявність відкритого провадження йому відомо, жодних заперечень не надав, в тому числі щодо несплати позивачем грошових коштів. Не вказав відповідач і неможливості подати відзив та докази на підтвердження своїх заперечень у разі їх наявності. За таких обставин суд приходить до висновку, що позивач виконав свої зобов`язання щодо оплати об`єкту нерухомого майна.

Загальними засадами цивільного законодавства є, зокрема, справедливість, добросовісність та розумність (пункт 6 статті 3 ЦК України).

Тлумачення як статті 3 ЦК України загалом, так і пункту 6 статті 3 ЦК України, свідчить, що загальні засади (принципи) цивільного права мають фундаментальний характер й інші джерела правового регулювання, в першу чергу, акти цивільного законодавства, мають відповідати змісту загальних засад. Це, зокрема, проявляється в тому, що загальні засади (принципи) є по своїй суті нормами прямої дії та повинні враховуватися, зокрема, при тлумаченні норм, що містяться в актах цивільного законодавства.

Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (частина перша статті 15, частина перша статті 16 ЦК України).

Для застосування того чи іншого способу захисту, необхідно встановити які ж права (інтереси) позивача порушені, невизнані або оспорені відповідачем і за захистом яких прав (інтересів) позивач звернувся до суду. При оцінці обраного позивачем способу захисту потрібно враховувати його ефективність, тобто спосіб захисту має відповідати змісту порушеного права, характеру правопорушення, та забезпечити поновлення порушеного права.

Договір є обов`язковим для виконання сторонами (стаття 629 ЦК України).

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (частина четверта статті 263 ЦПК України).

У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 03 листопада 2021 року у справі № 757/39725/19-ц (провадження № 61-15916св20) зазначено: «тлумачення статті 629 ЦК України свідчить, що в ній закріплено один із фундаментів на якому базується цивільне право - обов`язковість договору. Тобто з укладенням договору та виникненням зобов`язання його сторони набувають обов`язки (а не лише суб`єктивні права), які вони мають виконувати. Не виконання обов`язків, встановлених договором, може відбуватися при: (1) розірванні договору за взаємною домовленістю сторін; (2) розірванні договору в судовому порядку; (3) відмові від договору в односторонньому порядку у випадках, передбачених договором та законом; (4) припинення зобов`язання на підставах, що містяться в главі 50 ЦК України; (5) недійсності договору (нікчемності договору або визнання його недійсним на підставі рішення суду)».

Відповідно до частини першої статті 637 ЦК України тлумачення умов договору здійснюється відповідно до статті 213 ЦК України. У частинах третій та четвертій статті 213 ЦК України визначаються загальні способи, що застосовуватимуться при тлумаченні, які втілюються в трьох рівнях тлумачення. Перший рівень тлумачення здійснюється за допомогою однакових для всього змісту правочину значень слів і понять, а також загальноприйнятих у відповідній сфері відносин значення термінів. Другим рівнем тлумачення (у разі, якщо за першого підходу не вдалося витлумачити зміст правочину) є порівняння різних частин правочину як між собою, так і зі змістом правочину в цілому, а також з намірами сторін, які вони виражали при вчиненні правочину, а також з чого вони виходили при його виконанні. Третім рівнем тлумачення (при без результативності перших двох) є врахування: (а) мети правочину, (б) змісту попередніх переговорів, (в) усталеної практики відносин між сторонами (якщо сторони перебували раніш в правовідносинах між собою), (г) звичаїв ділового обороту; (ґ) подальшої поведінки сторін; (д) тексту типового договору; (е) інших обставин, що мають істотне значення Таким чином, тлумаченню підлягає зміст правочину або його частина за правилами, встановленими статтею 213 ЦК України.

За ст.611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: припинення зобов`язання внаслідок односторонньої відмови від зобов`язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору.

Частиною 2 ст. 651 ЦК України визначено, що договір може бути розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом. Істотними є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору.

Згідно п. 5.15. попереднього Договору цей договір вважається укладеним і набуває чинності з моменту його підписання обома сторонами за умови внесення першого платежу згідно п.2.2 розділу 2 даного договору та діє до моменту укладення сторонами основного договору згідно п.1.1 цього договору. А в частині невиконання зобов`язань договір діє до повного виконання сторонами взяти на себе зобов`язань за договором.

30 липня 2020 року Державна архітектурно-будівельна інспекція України видала сертифікат ТОВ «БІК Добрі справи» про відповідність закінченого будівництвом об`єкта проектній документації та підтверджує його готовність до експлуатації, а саме «Будівництво житлового комплексу «Одеський квартал» за адресою: АДРЕСА_1 .

Згідно Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно №235737285 від 07 грудня 2020 року право власності на квартиру АДРЕСА_1 зареєстровано за ОСОБА_4 .

З матеріалів справи та пояснень позивача вбачається, що основний договір купівлі-продажу об`єкту нерухомості не було укладено.

09 грудня 2020 року ОСОБА_1 направив на адресу ТОВ «БІК Добрі справи» (м.Київ, вул. Максима Берлінського, 20, офіс 4) поштовим відправленням письмову пропозицію укласти Основний договір.

На даний лист отримав відповідь (№17/02 від 22 лютого 2021 року за підписом директора А.С.Ногай) про те, що попередній договір на підставі ст.638 ЦК України є неукладеним за відсутності погодженої істотної умови - строк укладення основного договору, та запропонували повернути сплачені грошові кошти.

Оскільки попередній договір діє до укладення основного, а основний договір не укладено ні у встановлений договором строк, ні після введення будинку в експлуатацію, ні після направлення пропозиції позивачем, причини такого неукладення з боку відповідача суду не повідомлено, не вказано причини неможливості подати відзив на позов або докази на підтвердження своїх заперечень, суд приходить до висновку про істотне порушення відповідачем умов попереднього договору та порушення прав позивача, який позбавляється того, на що він розраховував при укладенні договору, тому позовні вимоги про розірвання попереднього договору підлягають до задоволення.

Відповідно до частин першої - третьої стаття 635 ЦК України попереднім є договір, сторони якого зобов`язуються протягом певного строку (у певний термін) укласти договір в майбутньому (основний договір) на умовах, встановлених попереднім договором. Законом може бути встановлено обмеження щодо строку (терміну), в який має бути укладений основний договір на підставі попереднього договору. Істотні умови основного договору, що не встановлені попереднім договором, погоджуються у порядку, встановленому сторонами у попередньому договорі, якщо такий порядок не встановлений актами цивільного законодавства. Попередній договір укладається у формі, встановленій для основного договору, а якщо форма основного договору не встановлена, - у письмовій формі. Сторона, яка необґрунтовано ухиляється від укладення договору, передбаченого попереднім договором, повинна відшкодувати другій стороні збитки, завдані простроченням, якщо інше не встановлено попереднім договором або актами цивільного законодавства. Зобов`язання, встановлене попереднім договором, припиняється, якщо основний договір не укладений протягом строку (у термін), встановленого попереднім договором, або якщо жодна із сторін не направить другій стороні пропозицію про його укладення.

Згідно частини першої статті 1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала.

Тлумачення статті 1212 ЦК України свідчить, що необхідно встановити наступні обставини, які у сукупності є підставою для виникнення такого зобов`язання: факт набуття особою майна або його збереження за рахунок іншої особи; відсутність для цього підстав.

Предметом регулювання глави 83 ЦК України є відносини, що виникають у зв`язку з безпідставним отриманням чи збереженням майна і не врегульовані спеціальними інститутами цивільного права. Відповідно до частин першої та другої статті 1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. Положення глави 83 ЦК України застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події. Кондикційні зобов`язання виникають за наявності одночасно таких умов: набуття чи збереження майна однією особою (набувачем) за рахунок іншої (потерпілого); набуття чи збереження майна відбулося за відсутності правової підстави або підстава, на якій майно набувалося, згодом відпала. У разі виникнення спору стосовно набуття майна або його збереження без достатніх правових підстав договірний характер спірних правовідносин унеможливлює застосування до них судом положень глави 83 ЦК України

Враховуючи встановлені судом обставини, зміст попереднього договору від 07 жовтня 2016 року та тлумачення його змісту (значень слів і понять, а також загальноприйнятих у відповідній сфері відносин значення термінів, порівняння різних частин правочину як між собою, так і зі змістом правочину в цілому, а також з намірами сторін, які вони виражали при вчиненні правочину) дозволяють зробити висновок про те, що сторони мали намір в майбутньому укласти договір купівлі-продажу квартири. Оскільки договір купівлі-продажу не був укладений, то підстава отримання від ОСОБА_1 - 518 705 грн., в рахунок продажу майна відсутня.

Згідно зі статтею 570 ЦК України завдатком є грошова сума або рухоме майно, що видається кредиторові боржником у рахунок належних з нього за договором платежів, на підтвердження зобов`язання і на забезпечення його виконання. Якщо не буде встановлено, що сума, сплачена в рахунок належних з боржника платежів, є завдатком, вона вважається авансом.

Отже, завдаток є способом забезпечення виконання зобов`язання та одночасно є способом платежу. Правила статті 570 ЦК України поширюються на випадки, коли договір було укладено, але одна із сторін ухиляється від його виконання.

Відповідно до вимог статті 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (статі 76, 77 ЦПК України).

Згідно вимог статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом.

Положення вищезазначених процесуальних норм передбачають, що під час розгляду справ у порядку цивільного судочинства обов`язок доказування покладається як на позивача, так і на відповідача.

За таких обставин, суд приходить до висновку про наявність у позивача права вимоги повернення 518705 грн. та в цій частині позовні вимоги задовольняє (подібний висновок зроблено Верховним Судом у постанові від 15 вересня 2021 року у справі № 756/5677/17 (касаційне провадження № 61-3351св20).

Відповідно до частини другої статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Відповідно до зазначеного, позивач зазнав збитків, упущеної вигоди та ставить питання про стягнення з відповідача 3% річних, інфляційних втрат та штрафу, відшкодування збитків у повному обсязі.

П.5.8 попереднього договору сторони погодили, що за кожний день затримки укладення основного договору понад три місяці (п.1.1 договору) з вини товариства, товариство сплачує ОСОБА_1 , пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ від вартості, вказаної в п.2.2 договору.

З умов попереднього договору вбачається, що сторони мали намір укласти основний договір у строк не пізніше 30 календарних днів з дня внесення повної оплати , але не раніше 31 березня 2017 року. У даний термін та в подальшому такий договір не укладений, поважних причин порушення зобов`язання відповідач суду не довів. Перевіривши подані суду розрахунки, суд приходить до висновку про обґрунтованість позовних вимог та з ТОВ «БІК Добрі справи» підлягає стягненню: пеня за період з 08 серпня 2021 року по 08 серпня 2022 року в розмірі 125 640,30 грн.; за період з 14 серпня 2020 року по 08 серпня 2022 року інфляційні втрати в розмірі 154 159,13 грн., три відсотки річних в розмірі 30 892,83 грн.

Відповідно до частин першої, другої статті 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є: 1) втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); 2) доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).

Відповідно до ч. 1 ст. 614 ЦК України особа, яка порушила зобов`язання, несе відповідальність за наявності її вини (умислу або необережності), якщо інше не встановлено договором або законом. Особа є невинуватою, якщо вона доведе, що вжила всіх залежних від неї заходів щодо належного виконання зобов`язання.

Для застосування такої міри відповідальності як відшкодування збитків необхідною є наявність усіх чотирьох загальних умов відповідальності, а саме: протиправна поведінка; збитки; причинний зв`язок між протиправною поведінкою та завданими збитками; вина. За відсутності хоча б одного з цих елементів цивільна відповідальність не настає.

Протиправна поведінка особи може виявлятися у прийнятті нею неправомірного рішення або у неправомірній поведінці (діях або бездіяльності). Протиправною у цивільному праві вважається поведінка, яка порушує імперативні норми права або санкціоновані законом умови договору, внаслідок чого порушуються права іншої особи.

Під шкодою розуміється майнова шкода, що виражається у зменшенні майна потерпілого в результаті порушення належного йому майнового права, та (або) применшенні немайнового блага (життя, здоров`я тощо).

Причинний зв`язок між протиправною поведінкою особи та завданою шкодою є обов`язковою умовою відповідальності, яка передбачає, що шкода стала об`єктивним наслідком поведінки заподіювача шкоди.

Виходячи з наведеного та в силу ст. 81 ЦПК України, саме позивач повинен довести факт протиправної поведінки, спричинення збитків, обґрунтувати їх розмір, довести безпосередній причинний зв`язок між правопорушенням та заподіянням збитків і розмір відшкодування. Важливим елементом доказування наявності збитків є встановлення зв`язку між протиправною поведінкою винної особи та збитками потерпілої сторони.

Тобто відшкодування збитків є однією із форм або заходів цивільно-правової відповідальності, яка вважається загальною або універсальною саме в силу правил статті 22 ЦК України, оскільки частиною першою визначено, що особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Порушення цивільного права, яке потягнуло за собою завдання особі майнових збитків, саме по собі є основною підставою для їх відшкодування.

В частині відшкодування реальних збитків в розмірі 1 695 786,50 грн. суд відмовляє, оскільки в матеріалах справи відсутні докази на підтвердження завдання саме такої шкоди. А, як вказувалось вище, порушення цивільного права, яке потягнуло за собою завдання майнових збитків, позивач має довести розмір такої шкоди. Позивач не надав належних та допустимих доказів, що підтверджували розмір шкоди саме в такому розмірі. Визначення шкоди по вартості аналогічної квартири суд до уваги не приймає, оскільки позивач, укладаючи попередній договір на стадії будівництва житлового будинку, а не готової квартири, вже несе певні ризики набуття у власність майна в майбутньому за нижче ринкової вартості такого майна. У даному випадку, захист порушеного права здійснено шляхом стягнення сплачених коштів з урахуванням інфляційних втрат, трьох відсотків річних, пені за порушення зобов`язання.

Таким чином, розглянувши справу в межах заявлених позовних вимог, дослідивши всебічно, повно, безпосередньо та об`єктивно наявні у справі докази, оцінив їх належність, допустимість, достовірність, достатність і взаємний зв`язок у сукупності, з`ясувавши усі обставини справи, на які сторони посилалися як на підставу своїх вимог і заперечень, з урахуванням того, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичної особи, суд дійшов висновку про необхідність задоволення позову частково.

Обґрунтовуючи своє рішення, суд приймає до уваги вимоги ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», відповідно до якої суди застосовують при розгляді справи Конвенцію та практику Суду як джерело права та висновки Європейського суду з прав людини зазначені в рішенні у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain) від 9 грудня 1994 року, серія А, № 303А, п. 2958. Суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення.

Керуючись ст.ст.12, 81, 141, 200, 206, 263-265 ЦПК України, -

в и р і ш и в :

Позов ОСОБА_1 до товариства з обмеженою відповідальністю «БІК Добрі справи», треті особи ОСОБА_3 про розірвання попереднього договору, стягнення коштів та відшкодування збитків задоволити частково.

Розірвати попередній договір купівлі-продажу квартири від 07 жовтня 2016 року, що укладений між Товариством з обмеженою відповідальністю «БІК Добрі справи» та ОСОБА_1 , посвідчений приватним нотаріусом Києво-Святошинського районного нотаріального округу Київської області Столяровою І.Г., зареєстрований в реєстрі за№ 911.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «БІК Добрі справи» на користь ОСОБА_1 сплачені грошові кошти в сумі 518 705 грн. (п`ятсот вісімнадцять тисяч сімсот п`ять грн.); пеню за період з 08 серпня 2021 року по 08 серпня 2022 року в розмірі 125 640,30 грн. (сто двадцять п`ять тисяч шістсот сорок грн. 30 коп.); за період з 14 серпня 2020 року по 08 серпня 2022 року інфляційні втрати в розмірі 154 159,13 грн. (сто п`ятдесята чотири тисячі сто п`ятдесят дев`ять грн. 13 коп.), три відсотки річних в розмірі 30 892,83 грн. (тридцять тисяч вісімсот дев`яносто дві грн. 83 коп.).

У задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Інформація про позивача: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , адреса: АДРЕСА_6 , ідентифікаційний номер НОМЕР_1 .

Інформація про відповідача: товариство з обмеженою відповідальністю «БІК Добрі справи», адреса: м.Київ, вул. Максима Берлінського, 20, офіс 4, .

Інормація про третю особу: ОСОБА_3 , адреса: АДРЕСА_7 , ідентифікаційний номер НОМЕР_2 .

Рішення суду може бути оскаржено до Київського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня виготовлення повного тексту судового рішення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи(вирішення питання) без повідомлення(виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скаргу на рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закритті апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення виготовлено 30 грудня 2022 року.

Суддя Наталія ПІНКЕВИЧ