Справа № 756/3450/22
Провадження № 2/202/1978/2022
09 грудня 2022 року Індустріальний районний суд м. Дніпропетровська
у складі: головуючого судді - Слюсар Л.П.,
за участю секретаря - Пеки Д.В.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Дніпро цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «Акцент-Банк», треті особи: приватний нотаріус Житомирського міського нотаріального округу Горай Олег Станіславович, приватний виконавець виконавчого округу міста Києва Єфіменко Денис Олегович, про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню,-
Постановою приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Єфіменко Денисом Олеговичем від 26.03.2021 року було відкрите виконавче провадження №64971458.
Так, вказав, що між ним та АТ «Акцент-Банк» жодних договірних відносин не виникало, повідомлень від даної юридичної особи позивачу не надходило, попередньо з жодними вимогами Акціонерне товариство «Акцент-Банк» до ОСОБА_1 не зверталось, суми заборгованості не пред`являло та не обґрунтовувало, розрахунку не надавало, стягнення не вимагало.
Вказав, що виконавчий напис вчинено з грубим порушенням Порядку вчинення нотаріальних дій і відповідачем пропущений строк, протягом якого відповідач міг звернутися із заявою про вчинення оскаржуваного виконавчого напису.
Так вчинення нотаріального напису нотаріусом можливе лише на підставі нотаріально посвідченого договору, при наявності безспірності заборгованості перед стягувачем та дотримання ним строків звернення.
Порушення нотаріусом вказаних вимог є підставою для визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню.
Вказав, що оскільки позивач нотаріального договору з банківською установою не укладав, а тому у нотаріуса Горай О.С. були відсутні підстави для вчинення оскаржуваного виконавчого напису.
Також позивач не погоджується із розміром заборгованості, а тому вона не є безспірною.
Отже при вчиненні оспорюваного виконавчого напису нотаріус не переконався належним чином у безспірності розміру сум, що підлягають стягненню за виконавчим написом, чим порушив норми Закону України «Про нотаріат» та «Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України».
Вищенаведене зумовило позивача звернутись до суду з відповідною позовною заявою.
Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 18 травня 2022 року, головуючим суддею у розгляді вказаної позовної заяви визначено суддю Дибу О.В.
Ухвалою судді Оболонського районного суду м. Києва від 23 травня 2022 року позовна заява передана на розгляд до Індустріального районного суду м. Дніпропетровська.
Справа надійшла до Індустріального районного суду м. Дніпропетровська 25 серпня 2022 року.
Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 25 серпня 2022 року, головуючим суддею у розгляді вказаної позовної заяви визначено суддю Слюсар Л.П., ухвалою якої від 29 серпня 2022 року позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі з призначенням до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження та витребувано докази по справі.
Позивач та представник позивача в судове засідання не з`явилися. Натомість на адресу суду представником позивача спрямовано заяви, відповідно до яких просили суд розглядати справу без участі позивача та його представника та задовольнити позов в повному обсязі з наведених в позові підстав.
Представник відповідача АТ «Акцент-Банк» у судове засідання не з`явився, про дату, час та місце судового засідання повідомлялись належним чином. Про причину неявки суд не повідомив. Заяв та клопотань до суду не надійшло у зв`язку з чим, враховуючи, що позивач не заперечував проти ухвалення заочного рішення, суд вважає за можливе розглянути справу за відсутності відповідача та ухвалити заочне рішення, відповідно до вимог ст. 280-282 ЦПК України на підставі наявних у справі доказів.
Третя особа приватний нотаріус Житомирського міського нотаріального округу Житомирської області Горай О.С. у судове засідання не з`явився, про дату, час та місце судового засідання повідомлявся належним чином. Відповідно до відомостей Єдиного реєстру нотаріусів дані про ОСОБА_2 як нотаріуса відсутні.
Третя особа приватний виконавець виконавчого округу м. Києва Єфіменко Д.О. у судове засідання не з`явився, про дату, час та місце судового засідання повідомлявся належним чином. Про причину неявки суд не повідомив. Заяв та клопотань до суду не надійшло.
У зв`язку з неявкою всіх учасників справи, відповідно до положень ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.
Суд, розглянувши позовну заяву, дослідивши матеріали цивільної справи, вважає, що позовна заява підлягає задоволенню з наступних підстав.
17.08.2021 року приватним виконавцем виконавчого округу м. Києва Єфіменко Денисом Олеговичем винесено постанову про арешт коштів боржника у за виконавчому провадженні №64971458.
Згідно зі ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.
Відповідно до ч. 1 ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.
Стаття 16 ЦК України передбачає, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.
Відповідно до ст.18 ЦК України, нотаріус здійснює захист цивільних прав шляхом вчинення виконавчого напису на борговому документі у випадках і в порядку, встановлених законом.
Статтею 87 Закону України «Про нотаріат» передбачено, що для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України.
Відповідно до ст. 88 Закону України «Про нотаріат» нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року. Якщо для вимоги, за якою видається виконавчий напис, законом встановлено інший строк давності, виконавчий напис видається у межах цього строку.
Таким чином, нотаріус здійснює захист цивільних прав шляхом вчинення виконавчого напису на борговому документі у випадках і в порядку, встановлених законом, перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України (ст. 18 ЦК України, ст. 87 Закону України «Про нотаріат»).
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 27.03.2019 року по справі № 137/1666/16-ц міститься правовий висновок про те, що: «вчинення нотаріусом виконавчого напису - це нотаріальна дія, яка полягає в посвідченні права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. При цьому нотаріус здійснює свою діяльність у сфері безспірної юрисдикції і не встановлює прав або обов`язків учасників правовідносин, не визнає і не змінює їх, не вирішує по суті питань права. Тому вчинений нотаріусом виконавчий напис не породжує права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна, а підтверджує, що таке право виникло в стягувача раніше. Мета вчинення виконавчого напису - надання стягувачу можливості в позасудовому порядку реалізувати його право на примусове виконання зобов`язання боржником.
Отже, відповідне право стягувача, за захистом якого він звернувся до нотаріуса, повинно існувати на момент звернення. Так само на момент звернення стягувача до нотаріуса із заявою про вчинення виконавчого напису повинна існувати й, крім того, також бути безспірною, заборгованість або інша відповідальність боржника перед стягувачем.
Безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника - це обов`язкова умова вчинення нотаріусом виконавчого напису (стаття 88 Закону України «Про нотаріат»). Однак характер правового регулювання цього питання дає підстави для висновку про те, що безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника для нотаріуса підтверджується формальними ознаками - наданими стягувачем документами згідно з Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів.
Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів затверджено постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 р. № 1172.
Відповідно до п.1 Переліку для одержання виконавчого напису для стягнення заборгованості за нотаріально посвідченими угодами додаються: оригінал нотаріально посвідченої угоди; документ, що встановлює прострочення виконання.
Відповідно до п.2 Переліку для одержання виконавчого напису з підстав, що випливають з розрахункових і кредитних відносин подаються: оригінал документа, по якому провадиться стягнення; засвідчена стягувачем виписка з особового рахунку боржника з зазначенням суми заборгованості та строків її погашення.
Під час розгляду справ такої категорії суд не повинен обмежуватися лише перевіркою додержання нотаріусом формальних процедур та факту подання стягувачем документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника згідно з Переліком документів. Для правильного застосування положень статей 87, 88 Закону України «Про нотаріат» у такому спорі суд повинен перевірити доводи боржника в повному обсязі й установити, чи справді на момент вчинення нотаріусом виконавчого напису боржник мав безспірну заборгованість перед стягувачем, тобто, чи існувала заборгованість взагалі, та чи була вона саме такого розміру, як зазначено у виконавчому написі. Ці обставини встановлюються судом відповідно до загальних правил дослідження доводів боржника та оцінки наданих ним доказів.
Зазначені правові висновки викладені у постановах Верховного Суду від 13 березня 2019 року у справі № 300/470/17, від 02 липня 2019 року у справі № 916/3006/17, від 23 червня 2020 року у справі № 645/1979/15-ц.
За змістом ч.ч.1, 2, 3 ст. 12, ч.ч. 1, 2 ст.13 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін.
Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та їх обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом.
Статтями 77, 78 ЦПК України визначено поняття належності та допустимості доказів.
Відповідно до правил статті 78 ЦПК про допустимість доказів обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть бути підтверджуватися іншими засобами доказування.
Статтями 81, 82 ЦПК України встановлені правила звільнення сторони від доказування та розподілу обов`язків по доказуванню між сторонами.
За загальним правилом, встановленим ст. 81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, установлених ст. 82 ЦПК України.
Суд приймає до розгляду лише ті докази, які мають значення для справи. Обставини, які за законом повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися ніякими іншими засобами доказування. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Виходячи із вищевикладеного, суд доходить висновку, що позовні вимоги позивача знайшли своє підтвердження в судовому засіданні, законні та такі, що підлягають задоволенню в повному обсязі.
Відповідно до ст.141 ЦПК України, оскільки позовні вимоги позивача задоволені то в порядку відшкодування витрат з відповідача підлягають стягненню на користь позивача судові витрати в розмірі 496 грн. 20 коп. за звернення позивача до суду з заявою про забезпечення позову, та на користь держави судовий збір в розмірі 992 грн. 40 коп.
Заочне рішення може бути переглянуто судом, що його ухвалив за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його оголошення.
Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.
У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржене в загальному порядку.
На рішення суду може бути подана апеляційна скарга до Дніпровського апеляційного суду у тридцятиденний строк з дня проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених ЦПК України, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.
Суддя Л.П. Слюсар