ДЗЕРЖИНСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД МІСТА КРИВОГО РОГУ
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 210/4497/22
Провадження № 2-з/210/114/22
У Х В А Л А

іменем України

"08" грудня 2022 р.

Суддя Дзержинського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області Скотар Р.Є., розглянувши заяву ОСОБА_1 про забезпечення позову, -

ВСТАНОВИВ:

До суду 07 грудня 2022 року надійшла заява ОСОБА_1 про забезпечення позову.

З письмової заяви встановлено, що ОСОБА_1 подано позов до Міністерства оборони України про встановлення факту проживання однією сім`єю як чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу та визнання права на отримання одноразової грошової виплати внаслідок загибелі військовослужбовця. 10 липня 2015 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 було укладено шлюб, який розірвано рішенням Дзержинського районного суду м. Кривого Рогу 27 вересня 2021 року. Незважаючи на розірвання шлюбу відносини не припинились, сімейні відносини залишились без змін. 26 лютого 2022 року ОСОБА_2 був мобілізований до лав Збройних сил України та 23 квітня 2022 року загинув під час бойових дій. Оскільки на момент загибелі ОСОБА_2 заявник не перебувала з ним у шлюбі, вона не включена до членів його сім`ї, серед яких має бути розподілена одноразова грошова допомога та здійснена її виплата. Отже заявник фактично позбавлена можливості на отримання частки одноразової грошової допомоги, передбаченої законом. Враховуючи викладене просить суд заборонити міністерству оборони України вчиняти будь-які дії щодо розподілу та виплати одноразової грошової допомоги на користь членів сім`ї, батьків та утриманців військовослужбовця ОСОБА_2 , який загинув ІНФОРМАЦІЯ_1 під час виконання бойового завдання, до вирішення справи за позовом ОСОБА_1 до Міністерства оборони України про встановлення факту проживання однією сім`єю як чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу та визнання права на отримання одноразової грошової виплати внаслідок загибелі військовослужбовця.

Перевіривши матеріали поданої до суду заяви, суддя дійшов наступних висновків.

За змістом положень ч. 3 ст. 3 ЦПК України визначено, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Згідно ч. 1 ст. 153 ЦПК України заява про забезпечення позову розглядається судом не пізніше двох днів з дня її надходження без повідомлення учасників справи.

Згідно з приписами ч. 2 ст. 149 ЦПК України, забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Відповідно до ч. 3 ст. 150 ЦПК України заходи забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Обираючи вид забезпечення позову, суд враховує інтереси сторін та інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв`язку із застосуванням відповідних заходів, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати ОСОБА_1 , вимогам, які пред`явила остання.

Адекватність заходу до забезпечення позову, що застосовується судом, визначається його відповідністю вимогам, на забезпечення яких він вживається. Оцінка такої відповідності здійснюється судом, зокрема, з урахуванням співвідношення прав (інтересів), про захист яких просить заявник, або майнових наслідків заборони відповідачеві вчиняти певні дії.

Особа, яка подала заяву про забезпечення позову, повинна обґрунтувати причини звернення із заявою про забезпечення позову.

Достатньо обґрунтованим для забезпечення позову є підтверджена доказами наявність фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного виду забезпечення позову. Про такі обставини може свідчити вчинення відповідачем дій, спрямованих на ухилення від виконання зобов`язання після пред`явлення вимоги чи подання позову до суду. Саме лише посилання в заяві на потенційну можливість ухилення відповідача від виконання судового рішення без наведення відповідного обґрунтування не є достатньою підставою для задоволення відповідної заяви.

Метою забезпечення позову є вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій із боку відповідача з тим, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективного виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, в тому числі задля попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення.

Суд зазначає, що обранням належного, відповідно до предмета спору, заходу до забезпечення позову дотримується принцип співвіднесення виду заходу до забезпечення позову із заявленими позивачем вимогами, чим врешті досягаються: збалансованість інтересів сторін та інших учасників судового процесу під час вирішення спору, фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову та як наслідок ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача без порушення або безпідставного обмеження при цьому прав та охоронюваних інтересів інших учасників провадження у справі або осіб, що не є учасниками цього судового процесу.

Предметом спору у даній справі є право на отримання одноразової грошової виплати від Міністерства оборони України внаслідок загибелі військовослужбовця.

Суд виходить з того, заходи забезпечення позову застосовуються задля гарантування реального виконання в майбутньому судового рішення у випадку його ухвалення на користь позивача.

Згідно роз`яснень Постанови Пленуму Верховного Суду України від 22 грудня 2006 року № 9 "Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову" при розгляді заяв про забезпечення позову суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитись, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулась з такою заявою, позовним вимогам.

Відтак, заходи забезпечення позову застосовуються судом лише у виключних, виняткових випадках за наявності для цього умов та підстав, передбачених процесуальним законом, при цьому, такі заходи повинні відповідати критеріям адекватності та співмірності.

Водночас, за даних обставин аргументи, наведені в обґрунтування заяви про забезпечення позову, не доводять того, що відмова у забезпеченні позову не зможе гарантувати реального виконання в майбутньому судового рішення у випадку його ухвалення на користь позивача та фактично ґрунтуються на припущеннях.

Проаналізувавши подану заяву, суд доходить висновків, що у такій заяві не наведено достатніх підстав для вжиття заходів забезпечення позову, визначених ч. 2 ст.149 ЦПК України.

Враховуючи викладене, суд вважає, що заява про забезпечення позову задоволенню не підлягає, оскільки, на даний час судом не встановлено, що невжиття заходів забезпечення позову може утруднити або зробити неможливим виконання рішення суду в разі задоволення позову, і такий захід є адекватним для захисту прав та інтересів позивача, у співвідношенні до гарантованих прав інших учасників справи.

На підставі викладеного вище, керуючись ст. ст. 149-153, 258-261, 353 ЦПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

В задоволенні заяви ОСОБА_1 про забезпечення позову - відмовити.

Ухвала може бути оскаржена до Дніпровського апеляційного суду через Дзержинський районний суд м. Кривого Рогу Дніпропетровської області шляхом подачі апеляційної скарги в 15-денний строк з дня проголошення ухвали.

Учасник справи, якому ухвала суду не була вручена у день її проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Суддя: Р. Є. Скотар