печерський районний суд міста києва
Справа № 496/2919/20-ц
07 липня 2022 року Печерський районний суд міста Києва в складі:
головуючого судді - Бусик О.Л.
при секретарі судових засідань - Трубінській І.С.
учасники справи:
відповідачі: публічне акціонерне товариство «Дельта Банк», ОСОБА_2
розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку загального позовного провадження в м. Києві цивільну справу за позовом ОСОБА_1 , в інтересах якого діє ОСОБА_3 до публічного акціонерного товариства «Дельта Банк», ОСОБА_2 про припинення поруки, -
У липні 2020 року позивач звернувся до Біляївського районного суду Одеської області з позовом до ПАТ «Дельта Банк», ОСОБА_2 про припинення поруки.
Одночасно, ОСОБА_1 та АКІБ «Укрсиббанк» 06 вересня 2007 року уклали договір поруки №139317, за яким позивач поручився перед Банком за виконання ОСОБА_2 зобов`язань за кредитним договором.
08 грудня 2011 року ПАТ «Укрсиббанк» відступило право вимоги за вказаним договором ПАТ «Дельта Банк».
Ухвалою Біляївського районного суду Одеської області від 10 грудня 2014 року по справі №496/2388/14 позовну заяву ПАТ «Дельта Банк» залишено без розгляду у зв`язку з повторною неявкою представника позивача у судове засідання.
Ухвалою Біляївського районного суду Одеської області від 17 березня 2015 року по справі №496/5368/14 позовну заяву ПАТ «Дельта Банк» залишено без розгляду у зв`язку з повторною неявкою представника позивача у судове засідання. Після чого, у березні 2015 року ПАТ «Дельта Банк» не звертався до суду з позовом до ОСОБА_2 та ОСОБА_1 про стягнення заборгованості.
Ураховуючи викладене, позивач вважає поруку припиненою, оскільки кінцевий термін кредитного договору сплив 06 вересня 2014 року і кредитор протягом 6 місяців від дня настання строку виконання основного зобов`язання не пред`явив вимоги до нього, як поручителя.
Таким чином, з дати настання строку виконання зобов`язання (зі сплати останнього місячного платежу) минуло майже 6 років, тому порука вважається припиненою.
Ухвалою Біляївського районного суду Одеської області від 31 липня 2020 року справу направлено за підсудністю до Печерського районного суду м. Києва.
12 серпня 2020 року ОСОБА_1 до Апеляційного суду Одеської області подав апеляційну скаргу на вказану ухвалу Біляївського районного суду Одеської області.
Ухвалою судді Печерського районного суду м. Києва від 28 вересня 2020 року в справі відкрито провадження для розгляду за правилами загального позовного провадження.
Постановою Одеського апеляційного суду від 12 липня 2021 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишено без задоволення. Ухвалу Біляївського районного суду Одеської області від 31 липня 2020 року залишено без змін.
Ухвалою суду від 10 лютого 2022 року закінчено підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду.
Згідно з ч. 1 ст. 174 ЦПК України, при розгляді справи судом у порядку позовного провадження учасники справи викладають письмово свої вимоги, заперечення, аргументи, пояснення та міркування щодо предмета спору виключно у заявах по суті справи, визначених цим Кодексом, що є правом учасників справи.
Як встановлено, частиною 8 статті 178 ЦПК України, у разі ненадання учасником розгляду заяви по суті справи у встановлений судом або законом строк без поважних причин, суд вирішує справу за наявними матеріалами.
У встановлений судом строк відповідач відзив на позовну заяву не подав, в судове засідання не з`явився, про причини неявки суду не повідомив.
Відповідно до ст. 280 ЦПК України, суд вважає можливим ухвалити заочне рішення у справі на підставі наявних у ній доказів, оскільки відповідач, належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання, не з`явився у судове засідання, про причини неявки не повідомив, подав відзив і позивач не заперечує проти такого вирішення справи.
Представник позивача подав заяву про розгляд справи у його відсутності.
Відповідачі в судове засідання не з`явилися, про причини неявки суду не повідомили.
Суд, у порядку загального позовного провадження, дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, встановив наступні обставини та дійшов наступних висновків.
Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
Одночасно, ОСОБА_1 та АКІБ «Укрсиббанк» 06 вересня 2007 року уклали договір поруки №139317, за яким позивач поручився перед Банком за виконання ОСОБА_2 зобов`язань за кредитним договором.
Порука припиняється з припиненням всіх зобов`язань позичальника по кредитному договору (п. 3.2 договору поруки).
08 грудня 2011 року ПАТ «Укрсиббанк» відступило право вимоги за вказаним договором ПАТ «Дельта Банк».
Статтею 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Згідно із частиною першою статті 598 ЦК України зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом.
Зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (стаття 599 ЦК України).
Відповідно до частин першої та другої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.
За частиною першою статті 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та у порядку, що встановлені договором.
Відповідно до частини другої статті 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу.
Виконання зобов`язання може забезпечуватися порукою (частина перша статті 546 ЦК України).
Відповідно до ч. 1 ст. 553 ЦК України, за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов`язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов`язання боржником.
Частинами 1, 2 статті 554 ЦК України, у разі порушення боржником зобов`язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя.
Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки.
Згідно з ч. 1 ст. 559 ЦК України порука припиняється з припиненням забезпеченого нею зобов`язання, а також у разі зміни зобов`язання без згоди поручителя, внаслідок чого збільшується обсяг його відповідальності.
Порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі, якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов`язання не пред`явить вимоги до поручителя. Якщо строк основного зобов`язання не встановлений або встановлений моментом пред`явлення вимоги, порука припиняється, якщо кредитор не пред`явить позову до поручителя протягом одного року від дня укладення договору поруки (ч. 4 ст. 559 ЦК України), в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин.
Аналіз наведених правил дає підстави для висновку, що у законодавстві було передбачено три способи визначення строку дії поруки: протягом строку, встановленого договором поруки; протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов`язання; протягом одного року від дня укладення договору поруки (якщо строк основного зобов`язання не встановлено або встановлено моментом пред`явлення вимоги).
Зважаючи на наведене, строк дії поруки (будь-який із зазначених у частині четвертій статті 559 ЦК України), не є строком захисту порушеного права, а є строком існування суб`єктивного права кредитора й суб`єктивного обов`язку поручителя, після закінчення якого вони припиняються. Це означає, що зі спливом цього строку (який є преклюзивним) жодних дій щодо реалізації свого права за договором поруки, у тому числі застосування судових заходів захисту свого права (шляхом пред`явлення позову), кредитор вчиняти не вправі.
З огляду на преклюзивний характер строку поруки й обумовлене цим припинення права кредитора на реалізацію такого виду забезпечення виконання зобов`язань застосоване в другому реченні частини четвертої статті 559 ЦК України в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин, словосполучення «пред`явлення вимоги» до поручителя протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов`язання як умови чинності поруки необхідно розуміти як пред`явлення кредитором у встановленому законом порядку протягом зазначеного строку саме позовної, а не будь-якої іншої вимоги до поручителя. Зазначене положення, при цьому, не виключає можливість пред`явлення кредитором до поручителя іншої письмової вимоги про погашення заборгованості за боржника, однак й в такому разі кредитор може звернутися з названою вимогою до суду протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов`язання.
Керуючись положеннями частини четвертої статті 559 ЦК України, в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин, необхідно зробити висновок, що вимогу до поручителя про виконання ним солідарного з боржником зобов`язання за договором повинно бути пред`явлено в судовому порядку в межах строку дії поруки, тобто протягом шести місяців з дня, встановленого кредитором для дострокового погашення кредиту в порядку реалізації ним свого права, передбаченого частиною другою статті 1050 ЦК України, або з дня настання строку виконання основного зобов`язання (у разі якщо кредит повинен бути погашений одноразовим платежем).
Таким чином, закінчення строку, встановленого договором поруки, так само, як сплив шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов`язання або одного року від дня укладення договору поруки, якщо строк основного зобов`язання не встановлений, припиняє поруку за умови, що кредитор протягом строку дії поруки не звернувся до суду з позовом до поручителя.
За змістом частини четвертої статті 559 ЦК України порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі, якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов`язання не пред`явить вимоги до поручителя. Отже, порука - це строкове зобов`язання, і незалежно від того, встановлений строк її дії договором чи законом, його сплив припиняє суб`єктивне право кредитора.
Відповідно до частини першої статті 251 ЦК України строком є певний період у часі, зі спливом якого пов`язана дія чи подія, яка має юридичне значення.
Строк визначається роками, місяцями, тижнями, днями або годинами (частина перша статті 252 ЦК України).
Разом із тим, із настанням певної події, яка має юридичне значення, законодавець пов`язує поняття «термін», який визначається календарною датою або вказівкою на подію, яка має неминуче настати (статті 251, 252 ЦК України).
Суд установив, що 25 червня 2013 року ТОВ «КК «Вердикт» в інтересах ПАТ «Дельта Банк» звернулося до ОСОБА_1 з вимогою про погашення наявної заборгованості у повному обсязі зі сплатою процентів за користуванням кредитом.
Відповідно до п. 2.2 вказаного договору поруки у випадку невиконання позичальником своїх зобов`язань по кредитному договору кредитор має право пред`явити свої вимоги безпосередньо до поручителя, які є обов`язковими до виконання на 5 день з моменту невиконання своїх зобов`язань позичальником по кредитному договору.
Отже, у зв`язку із невиконанням позичальником умов кредитного договору, банк скористався своїм правом на дострокове стягнення заборгованості за кредитом і направив 25 червня 2013 року на адресу поручителя вимогу про дострокове повернення кредиту, тобто, відповідно до частини другої статті 1050 ЦК України, змінив строк виконання основного зобов`язання, й протягом шести місяців, починаючи від дати пред`явлення вимоги та відповідно до п. 2.2 кредитного договору, зобов`язаний був пред`явити позов до поручителя.
У травні 2014 року ПАТ «Дельта Банк» звернулося до Біляївського районного суду Одеської області суду з позовом до ОСОБА_2 , ОСОБА_1 , та ОСОБА_4 про солідарне стягнення заборгованості за кредитним договором в сумі 340401,73 грн. Ухвалою Біляївського районного суду Одеської області від 10 грудня 2014 року позовну заяву ПАТ «Дельта Банк» залишено без розгляду в зв`язку повною неявкою позивача у судове засідання.
З огляду на викладене, слід дійти висновку про припинення поруки на підставі частини четвертої статті 559 ЦК України в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин, у зв`язку із пропуском банком шестимісячного строку для пред`явлення вимоги до поручителя.
Відповідно до статті 141 ЦПК України з відповідача - ПАТ «Дельта Банк», на користь позивача підлягає стягненню судовий збір в сумі 840,80 грн.
На підставі встановлених судом обставин, що мають юридичне значення у справі, керуючись ст. ст.1-16, 553, 542, 554, 559, 1054 Цивільного кодексу України, ст. ст. 1-23, 76-81, 89, 95, 141, 258-259, 263-265, 274-279, 352, 354, 355 Цивільного процесуального кодексу України, суд,
Позов ОСОБА_1 , в інтересах якого діє ОСОБА_3 до публічного акціонерного товариства «Дельта Банк», ОСОБА_2 про визнання поруки припиненою - задовольнити.
Припинити поруку ОСОБА_1 за договором поруки №139317 від 06 вересня 2007 року.
Стягнути з публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» на користь ОСОБА_1 витрати по сплаті судового збору в сумі 840,80 гривень.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду. Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.
Позивач має право оскаржити заочне рішення в загальному порядку, встановленому цим Кодексом. В такому випадку рішення суду може бути оскаржене шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення не були вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.
Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених цим Кодексом, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.
Позивач - ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ).
Повний текст рішення суду складено 13 липня 2022 року.
Суддя О.Л. Бусик