Справа № 165/2515/21 Головуючий у 1 інстанції: Василюк А. В.
Провадження № 22-ц/802/215/22 Категорія: 78 Доповідач: Карпук А. К.
ВОЛИНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

21 лютого 2022 року місто Луцьк

Волинський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - судді Карпук А.К.

суддів - Здрилюк О.І., Осіпука В.В.,

секретар Ганжа М. І.,

з участю: позивача ОСОБА_1 ,

представника позивача ОСОБА_2 ,

представника відповідач ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Луцьку цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Державного підприємства «Волиньвугілля», Відокремленого підрозділу «Шахта «Бужанська» Державного підприємства «Волиньвугілля» про скасування наказу, поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та відшкодування моральної шкоди за апеляційною скаргою позивача ОСОБА_1 на рішення Нововолинського міського суду Волинської області від 22 листопада 2021 року

В С Т А Н О В И В :

У серпні 2021 року позивач ОСОБА_1 звернувся в суд з вказаним позовом покликаючись на такі обставини.

Починаючи з 09 лютого 2004 року він працював у ВП «Шахта «Бужанська» ДП «Волиньвугілля», остання посада - гірник очисного забою дільниці з видобутку вугілля №1.

27 липня 2021 року він був ознайомлений та отримав копію наказу від 30 червня 2021 року №90/к про звільнення з 26 травня 2021 року за прогули без поважних причин.

Підставою для винесення оскаржуваного наказу став наказ ВП «Шахта «Бужанська» ДП «Волиньвугілля» №09 від 29 червня 2021 року про накладення на нього дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення з підстав передбачених п. 4 ст. 40 КЗпП з 26 травня 2021 року і робочі дні, встановлені йому з 01 серпня 2020 року, визнавалися днями прогулів. Підставою для винесення наказу були зазначені: 11 доповідних записок старшого інспектора з трудової дисципліни; 10 подань на ППО ДП «Волиньвугілля» ВП «Шахта «Бужанська» «Незалежна»; акт про відсутність працівників на робочому місці від 24 червня 2021 року.

Своє звільнення вважає незаконним тому, що у зв`язку із запровадженням карантину та поширенням епідемії короновірусу, побоюючись за своє здоров`я та здоров`я вагітної дружини, він скористався своїм законним правом перебувати у простої на час встановленого КМ України карантину.

Вважає, що на робочому місці він був відсутній з поважних причин.

Безпідставне звільнення призвело до приниження його честі, гідності та ділової репутації, зниження його авторитету як голови профспілкової організації, порушення відносин з оточуючими та погіршення стану здоров`я в цілому.

Просив визнати незаконним та скасувати наказ ВП «Шахта Бужанська» ДП «Волиньвугілля» №90/к від 30 червня 2021 року, поновити його на посаді гірника очисного забою V розряду дільниці з видобутку вугілля і допустити негайне виконання рішення в цій частині. Зобов`язати ДП «Волиньвугілля» нарахувати та виплатити йому кошти за час простою на карантині, встановленого Кабінетом Міністрів України, з 01 серпня 2020 року по 26 травня 2021 року з розрахунку не нижче від двох третин тарифної ставки встановленого йому окладу, стягнути з ДП «Волиньвугілля» на його користь середній заробіток за час простою з 27 травня 2021 року до дня поновлення його на роботі та моральну шкоду у розмірі 68 000 грн.

18 жовтня 2021 року ОСОБА_1 подав до суду заяву про збільшення позовних вимог, у якій просив суд зобов`язати ДП «Волиньвугілля» нарахувати та виплатити йому кошти за час простою на карантині, встановленого Кабінетом Міністрів України, за період з 01 серпня 2020 року по 26 травня 2021 року, з розрахунку не нижче від двох третин його тарифної ставки, що в сумі становить 77 130,28 грн. Стягнути з ДП «Волиньвугілля» на його користь середній заробіток за час вимушеного прогулу, а саме за період з 27 травня 2021 року по 31 жовтня 2021 року, в сумі 44 329,68 грн. та з 01 листопада 2021 року до дня поновлення його на роботі , визнати незаконним та скасувати наказ №09 від 29 червня 2020 року.

Рішенням Нововолинського міського суду від 22 листопада 2021 року в задоволенні позову відмовлено.

В апеляційній скарзі позивач просить рішення скасувати та ухвалити нове рішення про задоволення позову.

Зазначає, що суд послався на службові записки та акти, які не досліджувались в судовому засіданні. Судом не встановлювалось, чи було звернення з поданням до профспілкового органу, членом якого є позивач, про надання згоди на звільнення, не перевірено, чи повноважними особами проведено перевірку правомірності його відсутності на роботі, у наказі 2 не визначено, до якого часу тривав прогул, судом безпідставно взято до уваги табелі виходу на роботу, які не можуть бути доказами поважності причин відсутності на роботі, його звільнено без встановлення факту вчинення прогулів, дисциплінарне стягнення накладено з пропуском 6-місячного строку, надані відповідачем розрахунки заробітної плати не відповідають фактичним обставинам справи.

Відповідач не скористався правом подати відзив на апеляційну скаргу.

Вивчивши матеріали цивільної справи, аргументи апеляційної скарги, пояснення учасників судового процесу, апеляційний суд дійшов висновку про законність та обґрунтованість рішення суду щодо відсутності правових підстав для задоволення позову, у зв`язку з таким.

Судом першої інстанції встановлено, що з 2004 року позивач ОСОБА_1 працював у ВП «Шахта «Бужанська» ДП «Волиньвугілля» на посаді гірника очисного забою V розряду дільниці з видобутку вугілля №1 .

Згідно з пунктом 1 наказу №106 від 20 березня 2020 року «Про режим роботи підприємства в період карантину та заходи щодо запобіганню поширенню коронавірусної хвороби COVID -19» на період з 20 березня 2020 року по 03 квітня 2020 року затверджено режим простою, який продовжувався на підставі наказів №121 від 03 квітня 2020 року, №140 від 22 травня 2020 року, №141 від 29 травня 2020 року та №161 від 23 червня 2020 року, тобто в період з 20 березня 2020 року по 31 липня 2020 року усі працівники підприємства працювали в обмеженому режимі ( в режимі простою).

За наказом ВП «Шахта «Бужанська» ДП «Волиньвугілля» №186 від 31 липня 2020 року, виданим на підставі наказу ДП «Волиньвугілля» №87 від 30 липня 2020 року, з 01 серпня 2020 року відновлено роботу підрозділу згідно з «Правилами внутрішнього трудового розпорядку» та на виконання Програми розвитку гірничих робіт на 2020 рік. З цим наказом були ознайомлені всі працівники підрозділу і приступили до виконання своїх прямих обов`язків в повному обсязі. Єдиний ОСОБА_1 , при ознайомленні з наказом, на його зворотному боці, 10 серпня 2020 року зазначив про продовження простою на період карантину, що встановлений Кабінетом Міністрів України

У табелях обліку робочого часу по дільниці №1, в період з серпня 2020 року по травень 2020 року, робочі дні напроти прізвища ОСОБА_1 відмічені позначкою "П" (прогул).

Актом від 24 червня 2021 року, що складений старшим інспектором з трудової дисципліни ОСОБА_4 , в присутності начальника дільниці №1 ОСОБА_5 , бригадира ГРОВ дільниці №1 ОСОБА_6 , стверджується відсутність на роботі (робочому місці) гірників очисного забою ОСОБА_1 таб.1239 та ОСОБА_7 таб.№434, без поважних причин в період з 01 серпня 2020 року по час складення акту, тобто зараховані прогулами .

Відповідно до наказу №09 від 29 червня 2021 року до позивача ОСОБА_1 за грубе порушення трудової дисципліни вирішено застосувати дисциплінарне стягнення у вигляді звільнення за п.4 ст.40 КЗпП України. Підставами для видачі такого наказу зазначено: 11 доповідних записок старшого інспектора з трудової дисципліни; 10 подань на ППО ДП «Волиньвугілля» ВП «Шахта «Бужанська» «Незалежна», акт про відсутність працівників на робочому місці від 24 червня 2021 року (а.с.14).

У наказі № 09, який видано 29 червня 2021 року вказано, що ОСОБА_1 відсутній на робочому місці з 01 серпня 2020 року по теперішні час.

Наказом №90/К від 30 червня 2021 року, позивача ОСОБА_1 було звільнено із займаної посади гірника очисного забою V розряду дільниці з видобутку вугілля №1 (таб. №1239), за прогули без поважних причин з 26 травня 2021 року. Підстава - наказ ВП «Шахта «Бужанська» від 26 червня 2021 року №09; п.4 ст.40 КЗпП України.

Відмовляючи у задоволенні позову суд першої інстанції виходив з того, що позивач ОСОБА_1 допустив прогул без поважних причин, тобто, допустив порушення трудової дисципліни.

Такий висновок суду відповідає встановленим обставинам справи та ґрунтується на законі.

Підстави розірвання трудового договору з ініціативи власника або уповноваженого ним органу передбачені статтею 40 КЗпП України.

Виходячи з положень пункту 4 частини І статті 40 КЗпП України, трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом у випадку прогулу (в тому числі відсутності на роботі більше трьох годин протягом робочого дня) без поважних причин.

Відповідно до положень частини першої статті 43 КЗпП України, звільнення працівника з підстав, передбачених пунктом 4 статті 40 КЗпП України проводиться за згодою профспілкової організації.

Згідно з частиною І статті 39 Закону України «Про професійні спілки, їх права та гарантії діяльності» (далі - Закон) У випадках, передбачених законодавством про працю, виборний орган первинної профспілкової організації, членом якої є працівник, розглядає у п`ятнадцятиденний термін обгрунтоване письмове подання роботодавця про розірвання трудового договору з працівником.

Відповідно до частини 4 статті 39 Закону, орган первинної профспілкової організації повідомляє роботодавця про прийняте рішення у письмовій формі у триденний термін після його прийняття. У разі пропуску цього терміну вважається, що профспілковий орган дав згоду на розірвання трудового договору.

З матеріалів справи та пояснень позивача вбачається, що позивач ОСОБА_1 є головою Первинної профспілкової організації державного підприємства «Волиньвугілля» Виробничого підрозділу «Шахта Бужанська» «Незалежна».

Судом апеляційної інстанції досліджено подання ВП «Шахта «Бужанська» ДП «Волиньвугілля», адресовані голові Первинній профспілковій організації державного підприємства «Волиньвугілля» Виробничого підрозділу «Шахта Бужанська» «Незалежна» датовані 02 вересня 2020 року, 02 жовтня 2020 року, 03 листопада 2020 року, 02 грудня 2020 року, 31 грудня 2020 року, 29 січня 2021 року, 26 лютого 2021 року,31 березня 2021 року, 30 квітня 2021 року, 31 травня 2021 року про надання згоди на звільнення ОСОБА_1 за прогули без поважних причин.

У цих поданнях міститься відмітка про отримання їх позивачем ОСОБА_1 (оскільки він є головою профспілкової організації).

У даному судовому засіданні позивач ОСОБА_1 підтвердив, що підписи на копіях подань про їх одержання, проставлені ним, та не надав суду пояснень, з яких причин він не вніс на розгляд профспілкової організації подання адміністрації та чому не надав відповіді на подання.

Також в апеляційному суді пояснив, що профспілкова організація підприємства є незалежною, а тому вищестоящий виборний орган цієї профспілки відсутній.

За таких обставин висновок суду першої інстанції про наявність підстав вважати, що профспілковий орган дав згоду на розірвання трудового договору є правильним.

Установивши, що позивач ОСОБА_1 не виходив на роботу без поважних причин починаючи з 01 серпня 2020 року до дня видачі наказу про звільнення - 30 червня 2021 року та цієї обставини не заперечував і сам позивач, зауважуючи, що причина відсутності його на роботі була поважною, суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що ОСОБА_1 здійснив прогул без поважних причин, тому відповідач обґрунтовано застосував дисциплінарне стягнення та звільнив останнього на підставі пункту 4 частини І статті 40 КЗпП України.

Аргументи позивача про те, що відсутність його на робочому місці у зазначений період викликана поважною причиною - перебуванням у простої у зв`язку із пандемією Covid-19 та встановленим КМ України карантином, про що він повідомив відповідача, не грунтуються на законі з огляду на таке.

Поняття простою визначено у частині першій статті 34 КЗпП України, згідно з якою простій - це зупинення роботи, викликане відсутністю організаційних або технічних умов, необхідних для виконання роботи, невідворотною силою або іншими обставинами.

Нормами КЗпП України не визначено порядку прийняття рішення про простій на підприємстві.

Дії працівників і роботодавця у випадку виникнення простою прописані в Листі Міністерства праці та соціальної політики України від 23.10.2007 N 257/06/187-07 «Щодо організації роботи під час простою на підприємстві»

- про початок простою, відповідно до ч. 2 ст. 113 КЗпП України, крім простою структурного підрозділу чи всього підприємства, працівник повинен попередити власника або уповноважений ним орган чи бригадира, майстра, інших посадових осіб. Законодавством не врегульовано порядок та форма такого попередження;

- на час простою не з вини працівника оформлюється акт простою (фіксуються причини, які зумовили призупинення роботи);

- на час простою не з вини працівника оформлюється наказ власника або уповноваженого ним органу;

- якщо простій має цілодобовий (тижневий) характер, власник або уповноважений ним орган повинен у наказі обумовити необхідність присутності або відсутності працівника на роботі.

Трудовий розпорядок на підприємствах, в установах, організаціях визначається правилами внутрішнього трудового розпорядку, які затверджуються трудовими колективами за поданням власника або уповноваженого ним органу і профспілкового комітету на основі типових правил (частина перша статті 142 КЗпП України).

Отже, для того, щоб відбулось зупинення роботи у вигляді простою, необхідна наявність причин, які роблять виконання роботи неможливим та рішення власника або уповноваженого органу установи, підприємства, організації про зупинення роботи підприємства або структурного підрозділу, чи окремого працівника.

Кодексом Законів про працю України, Законом України «Про охорону праці», Правилами внутрішнього трудового розпорядку ВП «Шахта «Бужанська» ДП «Волиньвугілля» не передбачено можливості одноособового оголошення працівником про простій та прийняття працівником самостійного власного рішення про перебування у простої у зв`язку із прийняттям КМ України Постанови «Про встановлення карантину з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19 спричинено корона вірусом SARS -CoV-2». Крім того саме по собі прийняття КМ України постанови про оголошення карантину не вказує про неможливість виконання роботи на підприємстві, де працював позивач ОСОБА_1 .

Аргументи позивача та його представника про те, що право позивача ОСОБА_1 оголосити простій у зв`язку з пандемією та прийняттям Кабінетом Міністрів України вказаної вище постанови ґрунтуються на неправильному тлумаченні змісту положень статті 113 КЗпП України, якою визначено порядок оплати праці у разі простою без урахування визначеного трудовим законодавством поняття простою ,трудової дисципліни, правил організації діяльності підприємства.

Аналізуючи зміст оскарженого наказу ВП «Шахта «Бужанська» ДП «Волиньвугілля» № 09 від 29 червня 2021 року, у якому роботодавцем зафіксовано та узагальнено обставини допущеного прогулу, апеляційний суд не вбачає підстав для визнання його незаконним, оскільки судом встановлено, що позивач ОСОБА_1 без поважних причин не виходив на роботу починаючи з 01 серпня 2020 року по день видачі цього наказу - 29 червня 2021 року.

Доводи позивача про те, що роботодавцем не вказано, до якого часу тривав його прогул, спростовується змістом наказу № 09 від 29 червня 2021 року, у якому зазначено, що ОСОБА_1 був відсутній на робочому місці з «01 серпня 2020 року по теперішній час», тобто по день видачі наказу - 29 червня 2021 року.

Проте, перевіряючи законність оскаржуваного наказу від 30 червня 2021 року, яким позивача звільнено з 26 травня 2021 року, суд першої інстанції не врахував, що за змістом статті 47 КЗпП України, яка передбачає обов`язок роботодавця видати працівнику трудову книжку у день звільнення, та статті 116 КЗпП України, яка встановлює обов`язок роботодавця провести розрахунок з працівником у день звільнення, останнім робочим днем - є день звільнення.

Отже, працівник не може бути звільнений у день, який передує дню видання роботодавцем наказу про звільнення. Працівник може бути звільнений з підстав, передбачених КЗпП України, лише у день видання наказу роботодавця, а бо у будь-який наступний день за днем видання наказу по звільнення.

У зв`язку з наведеним, наказ № 90/К від 30 червня 2021 року ВП «Шахта «Бужанська» ДП «Волиньвугілля» в частині визначення дати звільнення необхідно визнати незаконним та визначити датою звільнення ОСОБА_1 - 30 червня 2021 року.

Доводи позивача про те, що з наказом № 186 «Про відновлення роботи ВП «Шахта «Бужанська» від 31 липня 2020 року, яким відновлено роботу підприємства з 01 серпня 2020 року, він ознайомився 10 серпня 2021 року, не впливають на правильність рішення суду першої інстанції, оскільки виходячи із виданих ВП «Шахта «Бужанська» ДП «Волиньвугілля» наказів про оголошення простою, а в подальшому - про продовження простою до 31 липня 2020 року, з якими ознайомлені всі працівники підприємства, наступним робочим днем, у який позивач зобов`язаний був з`явитися на робоче місце є 01 серпня 2020 року.

У даному судовому засіданні встановлено, що відповідач, у порушення вимог статті 149 КЗпП України, не зажадав від ОСОБА_1 письмових пояснень про причини відсутності його на роботі. Однак вказане порушення не може слугувати підставою для визнання оскаржених наказів незаконними та поновлення позивача на роботі, оскільки апеляційним судом встановлено, що ОСОБА_1 при ознайомленні з наказом № 186 «Про відновлення роботи ВП «Шахта «Бужанська» від 31 липня 2020 року, письмово повідомив відповідача про те, що він продовжує перебувати у простої. Також, будучи відсутнім на своєму робочому місці починаючи з 01 серпня 2020 року по 30 червня 2021 року, позивач пояснив в апеляційному суді, що періодично - один раз на місяць, а інколи - щотижня або ж з іншим інтервалом часу, він приходив на підприємство, оскільки є головою профспілкової організації, для з`ясування поточних питань, а також йому, як голові профспілкової організації, вручались подання про надання згоди на його звільнення. Позивач не заперечував пояснень представника відповідача про те, що ОСОБА_1 пояснював усно свою відсутність на робочому місці перебуванням у простої. Отже, причини відсутності позивача на своєму робочому місці упродовж тривалого часу були з`ясовані ВП «Шахта «Бужанська» ДП «Волиньвугілля» як задовго до звільнення, так і перед виданням наказу про звільнення.

Зазначаючи в апеляційній скарзі про те, що після оголошення судом про вихід до нарадчої кімнати, услід вийшла представник відповідача і йому було чути розмову, позивач при цьому не стверджує про порушення судом таємниці нарадчої кімнати.

В апеляційній скарзі позивач вказує, що суд «не згадує в рішенні надісланих документів» та не надає правової оцінки викладеним в цих документах обставинам та фактам. З приводу наведеного апеляційний суд зазначає таке.

Із мотивувальної частини рішення вбачається про прийняття судом заяви про збільшення позовних вимог, міститься посилання на оскаржений наказ №09 від 29 червня 2021 року, який був предметом дослідження суду першої інстанції. У заяві позивача від 23 серпня 2021 року та у відповіді на відзив не наведено аргументів, які належало спростувати суду, оскільки в заяві позивач повідомляє, що йому не надіслано відзиву, а відповідь на відзив містить цитування норм КЗпП, тлумачення понять простою, прогулу, тому такі доводи є беззаперечними та не підлягають спростуванню. Водночас, суд надав правову оцінку актам, про які позивач ОСОБА_1 згадує у відповіді на відзив та у заяві від 22 листопада 2021 року, також місцевий суд з`ясував, з якими обставинами відповідач пов`язував звільнення, на що наголошує у заяві від 22 листопада 2021 року ОСОБА_8 ..

Судом апеляційної інстанції досліджено доповідні записки щодо відсутності ОСОБА_1 на робочому місці, на які у відзиві на позовну заяву та в суді апеляційної інстанції посилався відповідач та вважає за необхідне зазначити, що відсутність в наказі № 09 від 29 червня 2021 року посилань на дату написання доповідних, не слугує для визнання оскаржених наказів незаконними, оскільки у позовній заяві, а також під час розгляду справи судом першої та апеляційної інстанції позивач ОСОБА_1 повідомив, що він дійсно не перебував на робочому місці з 01 серпня 2020 до часу його звільнення, оскільки оголосив про простій через запроваджений у державі карантин.

Зауважуючи, що відзив на позовну заяву підписано неповноважною особою - виконуючим обов`язки генерального директора Ю.І. Ключковським ( з прикладанням печатки підприємства), позивач не подав доказів, що на час подання відзиву обов`язки керівника виконувала інша особа.

Частина 2 ст. 30 Закону про оплату праці вказує на обов`язок роботодавця забезпечити достовірний облік виконуваної працівником роботи і бухгалтерський облік витрат на оплату праці.

Такий облік здійснюється шляхом ведення табелю, який є це незамінним первинним документом для кількісного обліку відпрацьованого часу працівників, база для нарахування заробітної плати у бухгалтерському обліку.

А тому суд першої інстанції обґрунтовано взяв до уваги надані відповідачем табелі обліку робочого часу, у яких містяться відмітки про «прогул» у зв`язку з відсутністю ОСОБА_1 на роботі.

Відповідачем не порушено строків притягнення ОСОБА_1 до дисциплінарної відповідальності , оскільки починаючи з 01 серпня 2020 року всі наступні робочі дні, які передували дню видачі наказу від 30 червня 2021 року про його звільнення він був відсутній на робочому місці без поважних причин.

Суд першої інстанції правильно зазначив, що позивач допустив порушення трудової дисципліни та правил внутрішнього трудового розпорядку, оскільки крім іншого, обов`язком працівника , згідно з положеннями статті 139 КЗпП України, розділу ІІІ Правил внутрішнього трудового розпорядку для працівників ВП «Шахта Бужанська» є чесна та сумлінна праця, своєчасне і точне виконання розпорядження власника або уповноваженого ним органу, додержання трудової і технологічної дисципліни.

Ураховуючи, що підстави для поновлення ОСОБА_1 на роботі відсутні, доводи апеляційної скарги щодо заподіяної моральної шкоди, розрахунку середнього заробітку за час вимушеного прогулу не мають правового значення та не впливають на правильність рішення суду першої інстанції.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18.07.2006). Оскаржене судове рішення відповідає критерію обґрунтованості судового рішення.

Суд апеляційної інстанції враховує положення практики ЄСПЛ про те, що право на обґрунтоване рішення не вимагає детальної відповіді судового рішення на всі доводи висловлені сторонами. Крім того, воно дозволяє вищим судам просто підтверджувати мотиви, надані нижчими судами, не повторюючи їх (справ «Гірвісаарі проти Фінляндії», п.32.)

Відповідно до положень статті 376 ЦПК України, . підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є:

1) неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи;

2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими;

3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи;

4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Ураховуючи ту обставину, що суд першої інстанції неправильно застосував норми матеріального права та не надав правильної правової оцінки змісту наказу Державного підприємства «Волиньвугілля» відокремлений підрозділ «Шахта «Бужанська» №90/К від 30 червня 2021 року в частині визначення дати звільнення , рішення у цій частині необхідно скасувати та ухвалити в цій частині нове судове рішення.

Керуючись статтями 367, 374, 376, 389, 383-384,389,390 ЦПК України, апеляційний суд

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу позивача ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Нововолинського міського суду Волинської області від 22 листопада 2021 року в частині вирішення позовних вимог про визнання незаконним та скасування наказу про звільнення скасувати та ухвалити в цій частині нове судове рішення.

Позов задовольнити частково.

Визнати незаконним наказ Державного підприємства «Волиньвугілля» відокремлений підрозділ «Шахта «Бужанська» №90/К від 30 червня 2021 року в частині визначення дати звільнення .

Вважати датою звільнення ОСОБА_1 30 червня 2021 року.

В решті рішення суду залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з часу виготовлення повного тексту постанови.

Головуючий

Судді