Дата документу 18.11.2022
Справа № 334/9936/21
Провадження № 2/334/1378/22
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 листопада 2022 року

Ленінський районний суд г. Запоріжжя в складі:

головуючого судді - Гнатюка О.М.,

за участю секретаря Алєнійковій О.В.,

розглянувши цивільну справу за позовом АТ «Кредобанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,-

ВСТАНОВИВ:

До Ленінського районного суду м. Запоріжжя надійшов позов АТ «Кредобанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості.

Позов обґрунтований наступним.

28.08.2019 року ОСОБА_1 уклав з ПАТ «Кредобанк» кредитний договір №СL-214554, відповідно до якого банк надав відповідачу кредит, а останній зобов`язався в порядку та на умовах, визначених договором, повертати кредит, виплачувати проценти за користування кредитом.

Банк належним чином виконав свої обов`язки, проте позичальник гроші не повернув , внаслідок чого станом на 29.11.2021 року заборгованість за кредитним договором склала 205268,84 грн., з яких: 156896,42 грн. борг по тілу кредиту, 48372,42 грн. заборгованість по процентах.

Позивач просить стягнути заборгованість за кредитним договором в розмірі 205268,84 грн., судові витрати по сплаті судового збору, витрати на професійну правову допомогу.

Представник позивача в судове засідання не з`явився, повідомлений належним чином про час та місце розгляду справи. Надав заяву про слухання справи за його відсутності позовні вимоги підтримав.

Відповідач в судове засідання не з`явився, повідомлений належним чином про час та місце розгляду справи.

Надав відзив, відповідно до якого вказав, що банк не повідомив його належним чином про наявність заборгованості. В зв`язку із життєвими обставинами відповідач звільнився з роботи та виїхав за кордон для працевлаштування. Під час спілкування з представником банку була досягнута усна домовленість щодо сплати кредитних коштів щомісячно сумами по 1500 грн. Законом України №591-ІХ від 13.05.2020 року «Про внесення змін до Податкового кодексу України та інших законів України щодо підтримки платників податків на період здійснення заходів, спрямованих на запобігання виникненню і поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19) розділ ІV «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про споживче кредитування» доповнено пунктом 6 такого змісту: «У разі прострочення споживачем у період з 1 березня 2020 року по останній календарний день місяця,в якому завершується дія карантину, встановленого Кабінетом України на всій території України з метою запобігання поширенню на території України корона вірусної хвороби (COVID-19), виконання зобов`язань за договором про споживчий кредит споживач звільняється від відповідальності перед кредитодавцем за таке прострочення. Відповідач вважає, що нарахування банком відсотків та стягнення в судовому порядку є безпідставним. Також вимоги про стягнення витрат на правову допомогу є також необґрунтованими.

Розглядаючи справу, суд забезпечив сторонам рівні можливості щодо подання доказів для їх дослідження та доведення їх перед судом, у зв`язку з чим, з метою уникнення затягування розгляду справи, суд приходить до висновку, що учасники справи мали достатньо часу для реалізації своїх процесуальних прав щодо подання доказів, а тому вважає можливим розглянути справу за відсутності сторін, на підставі тих доказів, які містяться в матеріалах справи.

28.08.2019 року між ПАТ «Кредобанк» та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір №СL-214554, відповідно якого відповідач отримав кредит у розмірі 169626 грн.

У зв`язку з порушенням зобов`язань за кредитним договором відповідач станом на 29.11.2021 року заборгованість за кредитним договором склала 205268,84 грн., з яких: 156896,42 грн. борг по тілу кредиту, 48372,42 грн. заборгованість по процентах.

Згідно п. 1 ч. 2 ст. 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Відповідно до ч. 2 ст. 124 Конституції України, юрисдикція судів поширюється на всі правовідносин, що виникають у державі.

Згідно з п. 1 ст. 6 Європейської Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, ратифікованої Україною, Законом України № 475/97-ВР від 17.07.1997 року, яка відповідно до ст. 9 Конституції України є частиною національного законодавства України, кожна людина при визначенні її громадянських прав та обов`язків має право на справедливий розгляд справи незалежним та безстороннім судом.

Відповідно до ст. 55 Конституції України, кожному гарантується судовий захист його прав і свобод.

Згідно зі ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до ст.ст. 12, 13 ЦПК України, суд розглядає справи на принципах змагальності і диспозитивності, цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Згідно вимог ст.ст. 76, 81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Відповідно до частин першої та другої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором (частина перша статті 1049 ЦК України).

Як свідчить тлумачення статті 526 ЦК України, цивільне законодавство містить загальні умови виконання зобов`язання, що полягають у його виконанні належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Це правило є універсальним і підлягає застосуванню як до виконання договірних, так і недоговірних зобов`язань. Недотримання умов виконання призводить до порушення зобов`язання.

Наслідки прострочення позичальником повернення позики визначено у частині другій статті 1050 ЦК України. Якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу.

Статтею 610 ЦК України визначено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

За приписами статті 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Сторонами визнається та не оспорюється факт укладення кредитного договору та отримання кредитних коштів.

Відповідачем не доведено належне виконання зобов`язання за кредитним договором, в зв`язку із чим за ним утворилася заборгованість.

Відповідно до п.6 Розділу IV «Прикінцеві Та Перехідні Положення» Закону України «Про споживче кредитування» у разі прострочення споживачем у період з 01 березня 2020 року по останній календарний день місяця (включно), в якому завершується дія карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України на всій території України з метою запобігання поширенню на території України коронавірусної хвороби (COVID-19), виконання зобов`язань за договором про споживчий кредит (в тому числі, але не виключно, прострочення споживачем у період з 01 березня 2020 року по останній календарний день місяця (включно), в якому завершується дія карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України на всій території України з метою запобігання поширенню на території України коронавірусної хвороби (COVID-19), виконання зобов`язань зі сплати платежів) споживач звільняється від відповідальності перед кредитодавцем за таке прострочення. В тому числі, але не виключно, споживач в разі допущення такого прострочення звільняється від обов`язків сплачувати кредитодавцю неустойку (штраф, пеню) та інші платежі, сплата яких передбачена договором про споживчий кредит за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) споживачем зобов`язань за таким договором. Забороняється збільшення процентної ставки за користування кредитом з причин, інших ніж передбачені частиною четвертою статті 1056-1 Цивільного кодексу України, у разі невиконання зобов`язань за договором про споживчий кредит у період з 01 березня 2020 року по останній календарний день місяця (включно), наступного за місяцем, в якому завершується дія карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України на всій території України з метою запобігання поширенню на території України коронавірусної хвороби (COVID-19) (в тому числі, але не виключно, прострочення споживачем у період з 01 березня 2020 року по останній календарний день місяця (включно), наступного за місяцем, в якому завершується дія карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України на всій території України з метою запобігання поширенню на території України коронавірусної хвороби (COVID-19), виконання зобов`язань зі сплати платежів). Норми цього пункту поширюються у тому числі на кредити, визначені частиною другою статті 3 цього Закону.

Положення п.6 Розділу IV «Прикінцеві Та Перехідні Положення» Закону України «Про споживче кредитування» передбачають звільнення боржника від оплати неустойки (штраф, пеню) та інших платежів, сплата яких передбачена договором про споживчий кредит за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) споживачем зобов`язань, тобто не стосуються нарахування відсотків.

Представником відповідача надано квитанції, що підтверджують оплату 3000 грн. після звернення позивача із зазначеним позовом до суду, в зв`язку із чим вказані суму підлягають врахування при вирішенні питання про стягнення заборгованості.

Щодо відшкодування судових витрат на професійну правничу допомогу адвокатом суд зазначає наступне.

Згідно з частиною третьою статті 137 ЦПК України для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Відповідно до частини четвертої статті 137 ЦПК України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Відповідно до частини п`ятої ст. 137 ЦПК України зменшення суми судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу, можливе виключно на підставі клопотання іншої сторони у разі, на її думку, недотримання вимог стосовно співмірності витрат із складністю відповідної роботи, її обсягом та часом, витраченим ним на виконання робіт.

Суд, ураховуючи принципи диспозитивності та змагальності, не має права вирішувати питання про зменшення суми судових витрат на професійну правову допомогу, що підлягають розподілу, з власної ініціативи.

Оскільки відсутнє документальне підтвердження про понесені позивачем у цій справі витрати на професійну правничу допомогу, тому суд відмовляє у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.

В іншій частині вимог відмовити.

Відповідно до ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягають стягненню витрати по сплаті судового збору.

Керуючись ст.ст.258, 259, 263-265, 268, 273 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ:

Частково задовольнити позов АТ «Кредобанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь АТ «Кредобанк» заборгованість в розмірі 202268,84 грн.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь АТ «Кредобанк» понесені судові витрати в розмірі 3034,03 гривні.

В іншій частині вимог відмовити.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Запорізького апеляційного суду через Ленінський районний суд м. Запоріжжя шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення не були вручені у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Суддя О.М. Гнатюк