КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 369/3853/21 Головуючий 1 інстанція - Янченко А.В.
П О С Т А Н О В А

іменем України

27 грудня 2022 року м. Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати в цивільних справах:

головуючого судді: Суханової Є.М.,

суддів: Сушко Л.П., Олійника В.І.

розглянувши в порядку письмового провадження цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 в особі представника - адвоката Котовича Ігоря Олександровича на рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 07 липня 2022 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про усунення перешкод в користуканні житловим пиміщенням та вселення,-

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до Києво-Святошинського районного суду Київської області з позовом до ОСОБА_2 про усунення перешкод в користуканні житловим пиміщенням та вселення.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що у 1975 році між позивачем та відповідачем було зареєстровано шлюб. У 1977 році від шлюбу у сторін народилася донька ОСОБА_3 . У 2013 році, перебуваючи у шлюбі, за кошти Відповідача було придбано квартиру АДРЕСА_1 . За взаємною згодою квартира була зареєстрована за ОСОБА_2 . У 2015 році Відповідач запропонувала Позивачу подарувати належну їм на праві спільної сумісної власності квартиру їхній дочці, яка з 2000 року постійно проживала у Франції та має громадянство Європейського союзу. Позивач проти цього не заперечував, що підтверджується Договором-дарування від 31.01.2015 року.

За позовною заявою ОСОБА_2 шлюб між сторонами у 2016 році розірвано, що підтверджується відповідним судовим рішенням суду справа № 369/7962/16.

З часу розірвання шлюбу позивачта Відповідач продовжували проживати разом у квартирі АДРЕСА_1 , оскільки жоден з них не мав іншого житла.

09.07.2020 року Відповідач повернувшись до дому після роботи побачив, що його особисті речі знаходяться в загальному коридорі на поверсі, що підтверджується відповідним відео. До помешкання позивач потрапити не зміг, оскільки відповідач закрила двері із середини квартири.

Після виклику поліції, позивачу було повідомлено, що заочним рішенням Києво-Святошинського районного суду Київської області від 09.12.2019 року у справі № 369/9056/19 його було позбавлено права користування житлом та знято з місця реєстрації. З цього часу Позивач був змушений проживати у знайомих, а з 01.09.2020 року у кімнаті гуртожитку, що була надана роботодавцем Київським національним університетом Тараса Шевченка.

05.11.2020 року заочне рішення суду було скасовано.

20.11.2020 року позивач звернувся до Відділу реєстрації місця проживання виконавчого комітету Петропавлівсько-Борщагівської сільської ради із заявою про поновлення місця реєстрації. Місце реєстрації позивача було поновлено.

21.12.2020 року позивач прибув за адресою реєстрації свого місця проживання, однак відповідач відмовилася пускати його до квартири.

09.01.2021 року позивач двічі надсилав відповідачу пропозицію про врегулювання спору мирним шляхом. Під час судового засідання у справі № 369/9056/21 відповідач повідомила, що пропозицію отримала але не вважає, що позивач має право проживати у спільній квартирі.

На підставі вище наведеного, позивач просив суд зобов`язати ОСОБА_2 усунути ОСОБА_1 перешкоди в користуванні квартирою АДРЕСА_1 , стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 витрати оренду житла у розмірі 13178 грн. 00 коп., моральну шкоду у розмірі 6000 грн. та понесені судові витрати по справі.

Рішенням Києво-Святошинського районного суду Київської області від 07 липня 2022 року в задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про усунення перешкод в користуванні житловим приміщенням иа вселення - відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції ОСОБА_1 в особі представника - адвоката Котовича Ігоря Олександровича звернувся з апеляційною скаргою, посилаючись на те, що воно ухвалене з порушенням норм процесуального та матеріального права, з неповним та всебічним дослідженням усіх обставин справи та невідповідністю висновків суду обставинам справи. Апелянт вважає, що суд першої інстанції помилково дійшов висновків, що позов було пред`явлено до неналежного відповідача. Власнком спірного житла є донька ОСОБА_3 , однак вона з 2000 року потійно поживає у Франції, а відповідно фактично не може чинити перешкоди у користуванні квартирою. Перешкоди у користуванні квартирою чинить саме відповідач у справі.

Відповідно до ч.1 ст.368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими главою І розділу V ЦПК України.

Відповідно до ч.1. ст.369 ЦПК України, апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Згідно ч.13 ст.7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Враховуючи вищевикладене, розгляд справи здійснено в порядку письмового провадження, без повідомлення учасників справи.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Частина перша статті 15 Цивільного кодексу України закріплює право кожної особи на захист свого права в разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Відповідно до частини першої статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Разом з тим, вимогами цивільного процесуального законодавства суд зобов`язаний установити: чи були порушені, не визнані або оспорені права, свободи чи інтереси позивача; у чому полягає таке порушення прав; якими доказами воно підтверджується. Залежно від встановленого суд повинен вирішити питання про задоволення позовних вимог або відмову в їх задоволенні.

Судом встановлено, що позивач ОСОБА_1 зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2 , що підтверджується копією довідки Відділу реєстрації місця проживання виконавчого комітету Петропавлівсько-Борщагівської сільської ради Києво-Святошинського району Київської області від 20.11.2020 року вих. № 2760.

З матеріалів справи також вбачається, що квартира АДРЕСА_1 на підставі договору дарування від 31.01.2015 року Серії НАК 224095 посвідченого державним нотаріусом Вишневої міської державної нотаріальної контори Київської області Михальчук Л.В. належить ОСОБА_3 . Вказані обставини були визнані та не заперечувалась сторонами в судовому засіданні.

Відповідно до ч. 1 ст. 48 ЦПК України сторонами в цивільному процесі є позивач і відповідач. Відповідач - це особа, яка має безпосередній зв`язок зі спірними матеріальними правовідносинами, та, на думку позивача, порушила, не визнала або оспорила його права, свободи чи інтереси і тому притягується до участі у цивільній справі для відповіді за пред`явленими вимогами.

Згідно із постановою Верховного Суду від 1 липня 2021 року (справа № 759/15075/19) за результатами розгляду справи суд приймає рішення, у якому, серед іншого, робить висновок про задоволення позову чи відмову в задоволенні позову, вирішуючи питання про права та обов`язки сторін (позивача та відповідача).

Відповідно до ст. 51 ЦПК України суд має право за клопотанням позивача до закінчення підготовчого провадження, а у разі розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження - до початку першого судового засідання залучити до участі у ній співвідповідача. Якщо позов подано не до тієї особи, яка повинна відповідати за позовом, суд до закінчення підготовчого провадження, а у разі розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження - до початку першого судового засідання за клопотанням позивача замінює первісного відповідача належним відповідачем, не закриваючи провадження у справі. Після спливу строків, зазначених у частинах першій та другій цієї статті, суд може залучити до участі у справі співвідповідача або замінює первісного відповідача належним відповідачем виключно у разі, якщо позивач доведе, що не знав та не міг знати до подання позову у справі про підставу залучення такого співвідповідача чи заміну неналежного відповідача.

Відповідно до постанови Верховного Суду від 17 квітня 2018 року у справі № 523/9076/16-ц, пред`явлення позову до неналежного відповідача не є підставою для відмови у відкритті провадження у справі, оскільки заміна неналежного відповідача здійснюється у порядку, визначеному ЦПК України. За результатами розгляду справи суд відмовляє у позові до неналежного відповідача та приймає рішення по суті заявлених вимог щодо належного відповідача. Тобто, визначення відповідачів, предмета та підстав спору є правом позивача. Натомість, встановлення належності відповідачів й обґрунтованості позову - обов`язком суду, який виконується під час розгляду справи, а не на стадії відкриття провадження.

Згідно постанов Верховного Суду від 30 липня 2020 року у справі № 664/1893/17, та 12 серпня 2020 року у справі № 761/42332/17 пред`явлення позову до неналежного відповідача є самостійною підставою для відмови в задоволенні позову.

Відповідно до постанови Верховного Суду від 22 квітня 2021 року у справі № 295/5066/19 визначення позивачем у позові складу сторін у справі (позивача та відповідача) має відповідати реальному складу учасників спору у спірних правовідносинах та має на меті ефективний захист порушених прав (свобод, інтересів) особи, яка вважає, що вони порушені, із залученням необхідного кола осіб, які мають відповідати за позовом. Незалучення до участі у справі особи як співвідповідача за умови наявності обов`язкової процесуальної співучасті є підставою для відмови у задоволенні позову через неналежний суб`єктний склад.

Судом встановлено, що позивач звернулася з позовом до ОСОБА_2 про усунення перешкод у користуванні квартирою АДРЕСА_1 шляхом вселення.

Власником цієї квартири є ОСОБА_3 .

З урахуванням встановленого, суд першої інстанції прийшов до вірного висновку, що ОСОБА_3 повинна брати участь у справі в якості співвідповідача, як власник квартирни і через неналежний суб`єктний склад відповідачів відмовив у позові, посилаючись на те, що згідно із ст. 51 ЦПК України залучення співвідповідачів судом здійснюється виключно за заявою позивача. Позивач не заявляла клопотання про заміну первісного відповідача належним відповідачем чи про залучення до участі у справі як співвідповідача власника квартири, у яку він має намір вселитись, хоча таке право йому було роз`яснено.

З висновками суду, які відповідають встановленим обставинам справи, належить погодитися, оскільки судом правильно визначено характер спірних правовідносин та встановлено дійсні обставини справи. Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду. Підстави для скасування рішення суду відсутні.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.374 ЦПК України, суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Відповідно до ст.375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст.7, 367, 369, 374, 375, 381, 382, 389 ЦПК України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 в особі представника - адвоката Котовича Ігоря Олександровича - залишити без задоволення.

Рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 07 липня 2022 року - залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає, окрім випадків, передбачених ч. 3 ст. 389 ЦПК України.

Повна постанова складена 27.12.2022.

Головуючий: Є.М. Суханова

Судді: Л.П. Сушко

В.І. Олійник