Справа № 758/9715/14-ц
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

03 листопада 2022 року Подільський районний суд міста Києва у складі:

головуючого судді - Головчака М. М.,

за участю секретаря судового засідання - Савіцької Д. А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Вердикт Капітал» про визнання недійсним пунктів кредитного договору та за зустрічним позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Вердикт Капітал» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про солідарне стягнення заборгованості за кредитним договором, -

В С Т А Н О В И В :

До Подільського районного суду міста Києві звернулась ОСОБА_1 з позовом до Публічного акціонерного товариства «Родовід Банк» про визнання недійсним пунктів кредитного договору, в якому просила:

-визнати пункт 3.6 кредитного договору: «за порушення строків повернення кредитів чи сплати процентів, сплачувати Банку за кожний день прострочення пеню у розмірі 1,6 (одна ціла шість десятих) процента від суми простроченої заборгованості» недійсним з моменту укладення та виключити його з умов договору;

-визнати пункт 3.10 кредитного договору: «за ненадання Банку у встановлені цим Договором строки будь-яких документів, обов`язковість надання яких передбачено пунктами 3.3, 3.8, 3.9 цього Договору, сплачувати Банку штраф у розмірі 0,5 процентів від загальної суми отриманих кредитних коштів згідно з цим Договором» недійсним з моменту укладення та виключити його з умов договору.

-визнати пункт 7.3 кредитного договору: «у разі незгоди Позичальника з запропонованими умовами, цей Договір припиняється, а Позичальник зобов`язаний повністю повернути загальну суму заборгованості за кредитами, а також сплатити нараховані за ним проценти, можливі пені та штрафи, передбачені цим Договором, протягом п`яти робочих днів з дати отримання листа Банку, зазначеного п. 7.1 цього Договору» недійсним з моменту укладення та виключити його з умов договору.

-визнати пункт 1.8 кредитного договору: «у разі невиконання Позичальником умов п.п. 3.2, 3.3 цього Договору, Банк залишає за собою право нарахування штрафу та розірвання кредитного договору в односторонньому порядку» недійсним з моменту укладення та виключити його з умов договору.

-визнати пункт 1.5.1 кредитного договору: «щомісячна плата за обслуговування кредиту (в подальшому «плата за обслуговування кредиту») встановлюється розмірі 0,3000 % від суми виданого кредиту» недійсним з моменту укладення та виключити його з умов договору.

В обґрунтування позовних вимог зазначила, що 10 липня 2008 року між позивачкою та ВАТ «Родовід Банк» правонаступником якого є ПАТ «Родовід Банк», укладено кредитний договір № 77.1/АК-01261.08.2, відповідно до якого позивачка отримала кредит у розмірі 23693 долари США 33 центи, терміном до 10 липня 2015 року зі сплатою 7,7 % річних за користування кредитом. У відповідності до умов договору кошти надавались на купівлю автомобіля та сплати страхових платежів щодо цього автомобіля. Згідно п. 3.6 кредитного договору, за порушення строків повернення кредитів чи сплати процентів, сплачувати банку за кожний день прострочення пеню у розмірі 1,6 (одна ціла шість десятих) процента від суми простроченої заборгованості. Відповідно до п. 3.10 кредитного договору, за ненадання банку у встановлені цим договором строки будь-яких документів, обов`язковість надання яких передбачено пунктами 3.3, 3.8, 3.9 цього договору, сплачувати банку штраф у розмірі 0,5 процентів від загальної суми отриманих кредитних коштів згідно з цим договором. Позивачка вважає, що положення п. 3.6 і п. 3.10 кредитного договору не є справедливими, та такими, що прямо порушують вимоги п. 5 ч. 3 ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів», ст. 3 Закону України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань» та обмежують права останньої як споживача, оскільки вважає, що граничний розмір пені має становити не більше 50 % від вартості кредиту, а саме виходячи з процентної ставки за договором (яка складає 7,7 %) - 3,85 % річних, тобто не більше 0,01 % від простроченої суми за кожен день прострочення платежу. Крім того, розмір штрафу, передбачений п. 3.10 кредитного договору, становить 118 доларів США 47 центів, що за офіційним курсом НБУ, станом на дату подання позову, становить близько півтори тисячі гривень, тобто у порівнянні з мінімальною заробітною платою у 1218 грн. значно завищена. Відповідно до п. 7.3 кредитного договору, у разі незгоди позичальника із запропонованими умовами, цей договір припиняється, а позичальник зобов`язаний повністю повернути загальну суму заборгованості за кредитами, а також сплатити нараховані за ним проценти, можливі пені та. штрафи, передбачені цим договором, протягом п`яти робочих днів з дати отримання листа банку, зазначеного п. 7.1 цього договору. Позивачка вважає, що включивши зазначений пункт у договір, відповідач фактично привласнив собі право змінювати ціну договору в односторонньому порядку, без згоди позивачки, лише з постановкою його перед фактом таких змін, адже даний пункт є продовженням пунктів 7.1 і 7.2 кредитного договору (де регулюється право банку ініціювати зміну істотних умов договору, в тому числі і відсоткової ставки). Таким чином, у пункті 7.3 договору закріплюється обов`язок споживача погоджуватись на будь-які зміни істотних умов договору, які б не були запропоновані банком. Тож, вважає, що п. 7.3 кредитного договору є несправедливим відповідно до п. 4 ч. 5 ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів», оскільки встановлює дискримінаційні стосовно позивачки правила зміни відсоткової ставки. Крім того, положення п. 7.3 кредитного договору щодо строків пред`явлення вимоги стосовно виконання вимоги про дострокове повернення кредиту, сплати нарахованих відсотків та інших платежів не відповідає приписам ч. 10 ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів» та є несправедливими в розумінні ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів». Відповідно до п. 1.8 кредитного договору, у разі невиконання позичальником умов п.п. 3.2, 3.3 цього договору, банк залишає за собою право нарахування штрафу та розірвання кредитного договору в односторонньому порядку. Позивачка вважає, що включивши вищезазначений пункт у договір, відповідач грубо порушив права останньої на рівність сторін у договорі, адже позичальник не має аналогічних прав - в односторонньому порядку відмовлятися від договору чи на власний розсуд вирішувати питання нарахування штрафів, а тому, вважає такі умови договору несправедливими, оскільки всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов`язків на шкоду споживача. Відповідно до п. 1.5.1 кредитного договору, щомісячна плата за обслуговування кредиту встановлюється розмірі 0,3000 % від суми виданого кредиту. Враховуючи, що сума кредиту становить 23693 долари США 33 центи, а строк кредиту - 7 років, то, таким чином, відповідно до п. 1.5.1 кредитного договору, позичальнику встановлюється обов`язок додатково (крім відсотків за кредитом і інших можливих неустойок) сплатити ще: (23 693,33*0,3%)* 12 міс.*7 років=71,08* 12*7= близько 5971 долар США, що у співвідношенні із гривнею за офіційним курсом НБУ є надто непомірною сумою для позичальника, а отже - п. 1.5.1 кредитного договору є ще однією із несправедливих умов у договорі. Крім того, банком у кредитному договорі не розписано з чого саме складається послуги з обслуговування банку. Отже, посилаючись на положення ст. ст. 203, 215, 217, 626 ЦК України, ст. ст. 10, 11, 18 Закону України «Про захист прав споживачів», позивачка вважає свої права порушеними у зв`язку з чим вимушена звернутись до суду із вказаним позовом за захистом своїх прав. Також зазначила про не пропущення строку позовної давності звернення до суду із вказаним позовом, посилаючись на те, що про несправедливі умови кредитного договору вона дізналась після того як ознайомилась в Єдиному держаному реєстрі судових рішень України із судовою практикою, а саме з рішенням Апеляційного суду м. Києва від 03 червня 2014 року у справі № 22-ц/796/7675/2014.

19 серпня 2014 року ухвалою судді Подільського районного суду м. Києва відкрито провадження у справі за позовом ОСОБА_1 до ПАТ «Родовід Банк» про захист прав споживачів та визнання окремих положень кредитного договору недійсними та призначено розгляд справи.

31 жовтня 2014 року представником відповідача подано суду письмові заперечення проти позову, в обґрунтування яких зазначено, що, згідно чинного законодавства сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Сторони в договорі можуть відступити від положень актів цивільного законодавства і врегулювати свої відносини на власний розсуд. Сторони в договорі не можуть відступити від положень актів цивільного законодавства, якщо в цих актах прямо вказано про це, а також у разі, якщо обов`язковість для сторін положень актів цивільного законодавства випливає з їх змісту або із суті відносин між сторонами (ч. З ст. 6 ЦК України). Згідно зі ст. 1055 ЦК України кредитний договір укладається у письмовій формі, згідно до ст. 1056-1 ЦК України визначається розмір процентів та порядок їх сплати за договором залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів. Статтею 55 Закону України «Про банки і банківську діяльність» встановлено, що відносини банку з клієнтом регулюються законодавством України, нормативно- правовими актами Національного Банку України та угодами (договором) між клієнтом та банком. Як вбачається зі змісту оспорюваного кредитного договору, у ньому передбачено всі істотні умови для такого виду договору, відповідно до вимог чинного на той час законодавства та інших нормативно-правових актів. Кредитний договір складений з урахуванням вимог закону щодо його форми і змісту стосовно дотримання прав споживачів та принципу справедливості, він містить в собі назви сторін, їх адреси, визначено предмет договору, строк його дії, визначено, що забезпеченням зобов`язання є застава транспортного засобу, про що укладений окремий договір застави. Кожний аркуш кредитного договору підписаний сторонами, в т.ч. особисто позичальником. На останній сторінці ОСОБА_1 власноручно письмово підтверджено, що до моменту укладання кредитного договору в письмовій формі вона повідомлена про всі умови кредитування, передбачені п. 2 ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів», та нею отримано оригінальний примірник кредитного договору. За приписами ч. 5 ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів», до договорів із споживачами про надання споживчого кредиту застосовуються положення цього Закону про несправедливі умови в договорах, зокрема положення, згідно з якими: 1) для надання кредиту необхідно передати як забезпечення повну суму або частину суми кредиту чи використати її повністю або частково для покладення на депозит, або викупу цінних паперів, або інших фінансових інструментів, крім випадків, коли споживач одержує за таким депозитом, такими цінними паперами чи іншими фінансовими інструментами таку ж або більшу відсоткову ставку, як і ставка за його кредитом; 2) споживач зобов`язаний під час укладення договору укласти інший договір з кредитодавцем або третьою особою, визначеною кредитодавцем, крім випадків, коли укладення такого договору вимагається законодавством та/або коли витрати за таким договором прямо передбачені у складі сукупної вартості кредиту для споживача; 3) передбачаються зміни в будь-яких витратах за договором, крім відсоткової ставки; 4) встановлюються дискримінаційні стосовно споживача правила зміни відсоткової ставки. Умови кредитного договору не містять положень, передбачених ч. 5 ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів». У відповідності до Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту, затверджених постановою Правління Національного банку України від 10.05.2007 р. № 168, в додатку № 1 до кредитного договору «Детальний розпис сукупної вартості кредиту» позивачці була надана повна, необхідна, доступна, достовірна інформація про сукупну вартість споживчого кредиту з урахуванням типу та розміру процентної ставки за користування кредитом, підстав та вартості всіх супутніх послуг, в т. ч. плати за видачу суми кредиту готівкою, плати за обслуговування кредиту, плати за переказ коштів за дорученням клієнта, нотаріальних послуг нотаріуса, держмита, витрат на реєстрацію заставного автомобіля, витрат на страхування, а також інших фінансових зобов`язань споживача, які пов`язані з отриманням, обслуговуванням та погашенням кредиту і мають бути оплачені споживачем згідно з вимогами законодавства України та кредитного договору. В Детальному розписі сукупної вартості кредиту визначено графік платежів, розмір реальної процентної ставки (32,26 %), та абсолютне значення подорожчання кредиту (24853.34). Як вбачається з розрахунку заборгованості за кредитом позивачкою за період з 10.07.2008 по 11.03.2014 здійснювалось погашення кредитної заборгованості за кредитом - 19261 долар США 82 центи, проценти - 5033 долари США 57 центів, плата за обслуговування кредиту - 37604 грн. 54 коп., пеня - 33 долари США 92 центи та 90 грн. 90 коп. Вважає, що такі дії позивачки щодо часткового погашення свідчать про визнання нею свого боргу та підтверджують згоду з усіма платежами, передбаченими кредитним договором. Укладаючи кредитний договір, сторони дійшли згоди щодо укладення договору на зазначених у ньому умовах, а відтак з власної ініціативи на момент отримання коштів визначили для себе правила подальшої поведінки. Доказів того, що під час підписання кредитного договору позивачка була обмежена у праві вибору кредитної установи та умов кредитування або наявні інші умови, які є несправедливими, матеріали справи не містять. Крім того, матеріали справи не містять жодного доказу того, що позивачка зверталась до банку з приводу роз`яснення їй положень договору, які були їй незрозумілі або за додатковою інформацією щодо умов кредитування. Банк жодним чином не порушував права позивачки на рівність сторін у кредитному договорі, адже позивачка має право порушувати перед банком питання про перенесення строків платежу у разі виникнення поважних причин (п. 6.1), достроково погашати кредити і сплачувати проценти (п. 6.2), вимагати дострокового розірвання цього договору, повністю повернувши кредити і сплативши проценти за користування кредитами, а також пені і штрафи, передбачені договором (п. 6.3), одержувати кредити в межах кредитної лінії в період дії договору (п. 6.4). Відповідно до п. 7.1 кредитного договору, у разі, зміни облікової ставки Національного банку України, кредитної політики в Україні, економічної ситуації та кон`юнктури ринку, банк має право змінити умови цього договору. Банк письмово інформує позичальника про зміни умов цього договору рекомендованим листом не пізніше ніж за 7 календарних днів до дня введення у дію нових умов. Документом, що засвідчує виконання банком своїх зобов`язань щодо інформування позичальника є повідомлення відділення зв`язку про відправку рекомендованого листа позичальнику за адресою, що вказана ним у розділі 8 цього договору. У разі згоди позичальника на зміни умов цього договору, оформлюється додаткова угода (п. 7.2 кредитного договору), незгоди - договір припиняється та позичальник зобов`язується повністю повернути загальну суму заборгованості протягом 5 робочих днів здати отримання листа банку, зазначеного в п. 7.1 (п. 7.3). Оскільки кредитний договір був укладений до 10 січня 2009 р., тобто до набрання чинності Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо заборони банкам змінювати умови договору банківського вкладу та кредитного- договору в односторонньому порядку», і в ньому сторони досягли домовленості про те, що банк має право в односторонньому порядку змінити проценту ставку, встановили процедуру належного повідомлення боржника щодо підвищення процентної ставки, та обов`язок позичальника повністю повернути кредит та сплатити проценти у разі своєї незгоди із новими умовами, то це вже є домовленістю сторін. ЦК України передбачено, що виконання зобов`язання може забезпечуватися неустойкою (ч. 1 ст. 546). За приписами ч. 1, 2 ст. 549 ЦК України, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання (ч. 2 ст. 549 ЦК). Предметом неустойки може бути грошова сума, рухоме і нерухоме майно. Якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства. Розмір неустойки, встановлений законом, може бути збільшений у договорі (ч. 1,2 ст. 551 ЦК України). Умовами кредитного договору передбачено застосування пені як виду цивільно-правової відповідальності за порушення позичальником строків погашення кредиту, процентів за користування ним та плати за обслуговування кредиту в розмірі 1,6 процента за кожний день від суми прострочки (п. 3.6), та штрафів за ненадання?документів про страхування заставного автомобіля, документів фінансового стану позичальника та відомостей про зміну місця проживання, прізвища та інших обставин, що можуть вплинути на виконання кредитних зобов`язань в розмірі 0,5 % від загальної суми отриманих кредитних коштів. Встановлений сторонами розмір пені та штрафів не перевищує 50 % від розміру кредиту та не суперечить п. 5 ч. З ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів». Застосування пені та штрафів передбачено за різні порушення умов кредитного договору, доводи Позивача про порушення вимог ст. 61 Конституції України і ст. 549 ЦК України та покладення на неї подвійної цивільно-правової відповідальності одного і того ж виду за одне і те саме порушення, безпідставні. Згідно з преамбулою Закону України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань», останній регулює договірні правовідносини між платниками та одержувачами коштів щодо відповідальності за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань; суб`єктами зазначених правовідносин є підприємства, установи та організації незалежно від форм власності та господарювання, а також фізичні особи - суб`єкти підприємницької діяльності; дія цього закону не поширюється на порядок нарахування та сплати пені, штрафних та фінансових санкцій за несвоєчасну сплату податків, податкового кредиту та інших платежів до бюджетів усіх рівнів і позабюджетних фондів, передбачених чинним законодавством України, а також на відносини, що стосуються відповідальності суб`єктів переказу грошей через платіжні системи (перше, друге, третє речення преамбули). За рішенням Конституційного суду України від 11.07.2013 по справі № 1- 12/2013 за конституційним зверненням громадянина ОСОБА_3 щодо офіційного тлумачення положень другого речення преамбули Закону України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань», останнє потрібно розуміти так, що обмеження пені у грошових зобов`язаннях подвійною обліковою ставкою Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня, поширюється на правовідносини, суб`єктами яких є лише підприємства, установи та організації незалежно від форм власності і господарювання та фізичні особи - суб`єкти підприємницької діяльності (підприємці). Стосовно твердження позивача про відсутність в кредитному договорі встановленого розміру цивільно-правової відповідальності для банку, то в усіх питаннях, ним не врегульованих, сторони керуються чинним законодавством України, умови відповідальності банків передбачені положеннями ЦК України, ГК України, Закону України «Про банки і банківську діяльність», нормативно-правовими актами НБУ та ін. Відповідно до п. 3.1. Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту, затверджених Постановою Правління Національного Банку України від 10.05.2007 № 168, банки зобов`язані в кредитному договорі або додатку до нього надавати детальний розпис сукупної вартості кредиту з урахуванням процентної ставки за ним, вартості всіх супутніх послуг, а також інших фінансових зобов`язань споживача, зазначивши таке: - значення процентної ставки та порядок обчислення процентних доходів відповідно до вибраного банком методу згідно з вимогами нормативно-правових актів Національного банку; - перелік, розмір і базу розрахунку всіх комісій (тарифів) банку, що пов`язані з наданням, обслуговуванням і погашенням кредиту, у тому числі комісії за обслуговування кредитної заборгованості, розрахунково-касове обслуговування, здійснення валютно-обмінних операцій, юридичне оформлення тощо. В своєму листі № 40-117/2093-6134 від 16.06.2007 «Про окремі питання практичного застосування Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту» Національний Банк України встановив, що при визначенні переліку супутніх послуг банки мають керуватися положеннями ч. 1 ст. 509 ЦК України (відповідно до яких об`єктом зобов`язання є дії однієї сторони на користь другої), а також вимогами ч. 17 ст. 1 Закону, ч. 5 ст. 1 р. і та ст. 4 р. II Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг». У зобов`язанні мають бути чітко визначені його суб`єкти та конкретизований його об`єкт. Відсутність або невизначеність (недостатня визначеність) зазначених елементів зобов`язання може бути підставою для оспорювання (або невизнання) факту виникнення зобов`язальних відносин. У разі декларування банком у договорі зі споживачем будь якої послуги, споживач має право не тільки знати в деталях предмет задекларованої послуги, а також отримати зазначену послугу належної якості, відповідно до умов договору. Відповідно до ст. ст. 525, 526, 530 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, при цьому зобов`язання має виконуватися належним чином і у встановлений строк відповідно до умов договору. Стаття 629 ЦК України встановлює, що договір є обов`язковим до виконання сторонами. Більш того, укладений між сторонами кредитний договір є публічним, умови якого відповідно до ч. 2 ст. 633 ЦК України встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги. Підприємець не має права надавати переваги одному споживачеві перед іншим щодо укладення публічного договору, якщо інше не встановлено законом (ч. 3 ст. 633 ЦК України). Згідно з ч. 2 ст. 1056 ЦК України, позивачка мала право відмовитись від одержання кредиту частково або в повному обсязі, повідомивши про це кредитодавця. Окрім того, Позивач мала право протягом чотирнадцяти календарних днів відкликати свою згоду на укладення договору про надання споживчого кредиту без пояснення причин. Перебіг цього строку розпочинається з моменту передачі споживачеві примірника укладеного договору. Однак протягом цього строку жодних заяв з приводу невідповідності умов кредитного договору вимогам діючого законодавства України, як це передбачено Законом України «Про захист прав споживачів», позивачкою заявлено не було. За умовами п. 6.1 кредитного договору позивачка мала право звернутись до банку з клопотанням про перенесення строків погашення заборгованості у разі виникнення тимчасових фінансових або інших ускладнень з незалежних від неї причин, але цим правом не скористалась, досягнутих домовленостей з банком не дотримувалась. Крім того, просив застосувати до позовних вимог строк позовної давності, оскільки позивачка звернулась до суду у серпні 2014 року, а кредит був підписаний 10 липня 2007 року, тобто через сім років, та у задоволенні позову відмовити.

Також, 31 жовтня 2014 року ПАТ «Родовід Банк» подано до суду зустрічну позовну заяву до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором, в якій просить стягнути солідарно з відповідачів заборгованість за кредитним договором № 77.1/АК-01261.08.2 від 10 липня 2008 року у розмірі 4608 доларів США 30 центів та 36853 грн. 53 коп.

В обґрунтування позовних вимог зазначено, що 10 липня 2008 року між ПАТ «Родовід Банк», який є правонаступником ВАТ «Родовід Банк» та ОСОБА_1 був укладений кредитний договір № 77.1/АК-01261.08.2 про надання ОСОБА_1 невідновлювальної кредитної лінії на загальну суму 23693 долари США 33 центи на купівлю автомобіля та сплату страхових платежів. Факт повного та належного виконання банком своїх зобов`язань за кредитним договором у відповідності з його умовами підтверджується випискою з рахунку банку № НОМЕР_1 та заявою на видачу готівки № 1691_40 від 10.07.2008. Згідно з п.п. 1.5, 1.5.1, 3.1, 3.6 кредитного договору ОСОБА_1 зобов`язалась повернути одержані кредити не пізніше 10 липня 2015 р., а також щомісячно до «10»- го числа (включно) кожного календарного місяця частково погашати заборгованість за кредитами у розмірі 282 долари США 06 доларів США, сплачувати банку нараховані проценти за користування кредитом в розмірі 7,7 % річних, щомісячну плату за обслуговування кредиту в розмірі 0,3 % від суми виданого кредиту, а у разі порушення строків (термінів) повернення кредиту та/або сплати процентів за користування кредитом - сплачувати банку за кожен день прострочки пеню у розмірі 1,6 % від суми простроченої заборгованості. Забезпеченням виконання зобов`язань ОСОБА_1 за кредитним договором є:

-застава автомобіля марки MAZDA, модель 3, 2008 року випуску, колір бежевий, шасі (кузов, рама, коляска) № НОМЕР_2 , тип ТЗ легковий хетчбек, реєстраційний номер НОМЕР_3 згідно договору застави транспортного засобу № 77.1/АК-01261.08.2-3, посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Пинзеник О.М. 10.07.2008 р. за реєстровим № 927. Відповідно до вимог Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень» приватне забезпечувальне обтяження AT «Родовід Банк» на заставний автомобіль внесено до Державного реєстру обтяжень рухомого майна 10 липня 2008 року. На підставі ст. 589 ЦК України, ст. 19 Закону України «Про заставу» та згідно п. 2.1.4. Договору застави, у випадку невиконання чи неналежного виконання ОСОБА_1 умов кредитного договору, банк має право звернути стягнення на предмет застави та задовольнити свої майнові вимоги за рахунок переданого в заставу майна в повному обсязі, визначені на момент фактичного задоволення, враховуючи суму заборгованості за кредитом, плату за користування грошовими коштами, збитків, неустойки, штрафів, пені, іншої заборгованості та витрат, пов`язаних з пред`явленням вимоги за основним зобов`язанням та зверненням стягнення на предмет застави.

-в забезпечення виконання зобов`язань ОСОБА_1 за кредитним договором 08 липня 2010 р. також було укладено договір поруки № 77.1/АК- 01261.08.2/П з ОСОБА_2 . Відповідно до умов договору поруки ОСОБА_2 в якості солідарного боржника зобов`язався відповідати у повному обсязі перед банком за повне та своєчасне виконання зобов`язань ОСОБА_1 за кредитним договором. Згідно п. п. 1.1., 1.3., 2.1. договору поруки ОСОБА_2 взяв на себе зобов`язання відповідати перед банком в тому ж обсязі, на тих же умовах та в ті ж строки, що і ОСОБА_1 , а у разі невиконання останнім своїх зобов`язань за платежами, що передбачені кредитним договором, ОСОБА_2 на підставі письмового повідомлення банку не пізніше наступного робочого дня після одержання такого письмового повідомлення зобов`язався погасити за рахунок власних коштів в повному обсязі заборгованість ОСОБА_1 за кредитним договором. Пунктом 3.2. договору поруки передбачено, що ОСОБА_2 також відповідає перед банком за зобов`язаннями, що випливають з цього договору, майном та грошовими коштами, на які може бути звернене стягнення у відповідності з чинним законодавством України.

-згідно абз. 2 п. 1.7. кредитного договору, ОСОБА_1 також відповідає перед банком за зобов`язаннями, що випливають з кредитного договору, всіма коштами, майном, майновими правами, що їй належать на праві власності і на які може бути звернено стягнення відповідно до чинного законодавства України. Пунктами 5.2., 5.3. кредитного договору передбачено, що у разі недотримання ОСОБА_1 умов цього договору, банк вправі вимагати дострокового його розірвання, повернення одержаних кредитів, сплати нарахованих за ними процентів, відшкодування збитків, заподіяних банку внаслідок невиконання або неналежного виконання ОСОБА_1 цього договору, а у разі невиконання ОСОБА_1 цих вимог - звернути стягнення на предмет застави згідно з договором застави.

Починаючи з 11.11.2011 та на момент подання зустрічної позовної заяви ОСОБА_1 прийняті на себе зобов`язання не виконує, в повному обсязі кредитну заборгованість не погашає, у зв`язку з чим, станом на 05 вересня 2014 року заборгованість за кредитним договором становить 4608 доларів США 30 центів та 36853 грн. 53 коп., які складаються з: простроченого кредиту у розмірі 1328 доларів США 56, поточних процентів у розмірі 33 долари США 65 центів, прострочених процентів у розмірі 143 долари США 14 центів, поточної плати за обслуговування кредиту у розмірі 1578 грн. 50 коп., простроченої плати за обслуговування кредиту у розмірі 4126 грн. 31 коп., пені за прострочення кредиту у розмірі 22628 грн. 14 коп., пені за прострочення процентів у розмірі 2592 грн. 08 коп., пені за прострочення плати за обслуговування кредиту у розмірі 5668 грн. 86 коп., трьох процентів річних за прострочення кредиту у розмірі 117 грн. 90 коп., трьох процентів річних за прострочення процентів у розмірі 13 грн. 89 коп., трьох процентів річних за прострочення плати за обслуговування кредиту у розмірі 29 грн. 59 коп., інфляційних втрат за прострочення плати за обслуговування кредиту у розмірі 98 грн. 26 коп.

06 квітня 2015 року представником ОСОБА_1 подано заяву, в якій він просив визнати поважними причини пропуску строку звернення до суду з позовною заявою про захист прав споживачів та визнання окремих положень кредитного договору недійсним та поновити його, в обґрунтування посилаючись на те, що в 2014 році відбулась зміна істотних умов кредитного договору через зміну курсу гривні по відношенню до курсу долара США, у зв`язку з чим обов`язок позичальника зі сплати кредитних платежів виріс в декілька раз, та відповідна ситуація завела ОСОБА_1 у скрутне матеріальне становище. Ознайомившись більш детально з кредитним договором та судовою практикою, позивачка вирішила звернутись до суду із вказаним позовом, у зв`язку з чим, вважає, що пропуск строку не пропущено.

Ухвалою Подільського районного суду м. Києва від 05 липня 2016 року провадження по справі за позовом ОСОБА_1 до ПАТ «Родовід Банк» про захист прав споживачів та визнання окремих положень кредитного договору недійсним та за зустрічним позовом ПАТ «Родовід Банк» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором зупинено до вирішення Конституційним Судом України справи за конституційним поданням Верховного суду України щодо конституційності Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб».

Ухвалою Апеляційного суду м. Києва від 12 вересня 2016 року ухвалу Подільського районного суду м. Києва від 05 липня 2016 року скасовано, справу передано для продовження розгляду справи.

Розпорядження керівника апарату суду від 11 жовтня 2016 року № 319 призначено повторний автоматизований розподіл вказаної справи у зв`язку зі звільненням судді.

Відповідно до протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 11 жовтня 2016 року, головуючим суддею у справі визначено Неганову Н.В .

Ухвалою судді Подільського районного суду м. Києва від 13 жовтня 2016 року вказану цивільну справу призначеного до судового розгляду.

Розпорядження керівника апарату суду від 17 жовтня 2017 року № 1506 призначено повторний автоматизований розподіл вказаної справи у зв`язку з відстороненням судді від здійснення правосуддя.

Відповідно до протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 17 жовтня 2017 року, головуючим суддею у справі визначено Супрун Г.Б .

Розпорядження керівника апарату суду від 09 жовтня 2018 року № 812 призначено повторний автоматизований розподіл вказаної справи у зв`язку зі звільненням судді.

Відповідно до протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 09 жовтня 2018 року, головуючим суддею у справі визначено Васильченка О.В.

20 травня 2020 року ухвалою Подільського районного суду м. Києва заяву представника ТОВ «Вердикт Капітал» про заміну сторони у справі задоволено. Замінено відповідача у цивільній справі № 758/9715/14-ц за основним позовом ОСОБА_1 до ПАТ «Родовід Банк» про визнання недійсним пунктів кредитного договору та позивача за зустрічним позовом ПАТ «Родовід Банк» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором на його правонаступника ТОВ «Вердикт Капітал».

Розпорядження керівника апарату суду від 16 червня 2021 року № 2687 призначено повторний автоматизований розподіл вказаної справи у зв`язку з відставкою судді.

Відповідно до протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 16 червня 2021 року, головуючим суддею у справі визначено Головчака М.М.

Ухвалою судді від 22 червня 2022 року цивільну справу № 758/9715/14-ц прийнято до провадження та призначено підготовче судове засідання за правилами загального позовного провадження.

Ухвалою суду 08 листопада 2021 року підготовче провадження у вказаній справі закрито та призначено розгляд справи по суті.

Позивачка (відповідачка за зустрічним позовом) ОСОБА_1 у судове засідання не з`явилась, просила розгляд справи проводити за її відсутності, про що надала відповідну заяву.

Представник відповідача (позивача за зустрічним позовом) ТОВ «Вердикт Капітал» в судове засідання не з`явився, подав заяву про розгляд справи за його відсутності.

Відповідач за зустрічним позовом ОСОБА_2 в судове засідання не з`явився, подав заяву про розгляд справи за його відсутності.

Дослідивши та оцінивши письмові докази по справі у їх сукупності, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому їх дослідженні, суд дійшов наступного висновку.

Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (ч. 1 ст. 16 ЦК України).

Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Згідно ч. 3 ст. 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно з вимогами п.п. 1, 2, 3 ч. 1 ст. 264 ЦПК України, під час ухвалення рішення суд вирішує, чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин.

Частиною 1 ст. 2 ЦПК України передбачено, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

В судовому засіданні встановлено, що 10 липня 2008 року між ВАТ «Родовід Банк» та ОСОБА_1 укладено кредитний договір № 77.1/АК-01261.08.2, відповідно до п. 1.1 якого банк відкрив ОСОБА_1 не відновлювальну кредитну лінію на загальну суму 23693 долари США 33 центи терміном до 10 липня 2015 року включно.

Кредитні кошти надано виключно на: купівлю автомобіля та сплату страхових платежів, а саме: купівлю автомобіля згідно з договором № 0558/2008М купівлі - продажу автомобіля від 25 червня 2008 року - НОМЕР_4 долари США 33 центи; на сплату страхових платежів згідно з договором добровільного страхування наземних транспортних засобів № НТ-08№1570Кв від 10 липня 2008 року - 0 доларів США на строк не більше 30 днів з дати отримання кредиту; на плату страхових платежів згідно з договорами страхування автомобіля, вказаного в п. 1.2.1 цього договору, що є предметом застави відповідно до п. 1.7 цього договору, які будуть укладені протягом строку дії цього договору на строк не більше 30 днів з дати отримання чергового кредиту (п.1.2 кредитного договору).

Відповідно до п. 1.5 кредитного договору, процентна ставка за кредитами за цим договором встановлюється у розмірі 7,7 процента річних.

Відповідно до п. 1.5.1 кредитного договору, щомісячна плата за обслуговування кредиту ( в подальшому «плата за обслуговування кредиту») встановлюється в розмірі 0,3000 % від суми виданого кредиту.

Згідно п. 1.8 кредитного договору, у разі невиконання позичальником умов п.п. 3.2, 3.3 цього договору, банк залишає за собою право нарахування штрафу та розірвання кредитного договору в односторонньому порядку.

Згідно п. 3.6 кредитного договору, за порушення строків повернення кредитів чи сплати процентів, сплачувати банку за кожний день прострочення пеню у розмірі 1,6 процента від суми простроченої заборгованості.

Відповідно до п. 3.10 кредитного договору, за ненадання банку у встановлені цим договором строки будь-яких документів, обов`язковість надання яких передбачено пунктами 3.3, 3.8, 3.9 цього договору, сплачувати банку штраф у розмірі 0,5 % від загальної суми отриманих кредитних коштів згідно з цим договором.

Відповідно до п. 7.3 кредитного договору, у разі незгоди позичальника з запропонованими умовами, цей договір припиняється, а позичальник зобов`язаний повністю повернути загальну суму заборгованості за кредитами, а також сплатити нараховані за ним проценти, можливі пені та штрафи, передбачені цим договором, протягом п`яти робочих днів з дати отримання листа банку, зазначеного в п. 7.1 цього договору.

За правилами частини першої статті 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам.

Відповідно до частини першої статті 215 ЦК України, підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою (зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам; особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності; волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі), п`ятою (правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним) та шостою (правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей) статті 203 цього Кодексу.

Згідно зі статтею 217 ЦК України недійсність окремої частини правочину не має наслідком недійсності інших його частин і правочину в цілому, якщо можна припустити, що правочин був би вчинений і без включення до нього недійсної частини.

У договорах за участю фізичної особи - споживача враховуються вимоги законодавства про захист прав споживачів (частина друга статті 627 ЦК України).

Згідно зі статтею 55 Закону України «Про банки і банківську діяльність», відносини банку з клієнтом регулюються законодавством України, нормативно-правовими актами Національного банку України та угодами (договорами) між клієнтом та банком.

Відповідно до частини першої статті 6 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг» (у редакції станом на дату укладення кредитного договору) договір про надання фінансових послуг повинен містити: 1) назву документа; 2) назву, адресу та реквізити суб`єкта господарювання; 3) прізвище, ім`я і по батькові фізичної особи, яка отримує фінансові послуги, та її адресу; 4) найменування, місцезнаходження юридичної особи; 5) найменування фінансової операції; 6) розмір фінансового активу, зазначений у грошовому виразі, строки його внесення та умови взаєморозрахунків; 7) строк дії договору; 8) порядок зміни і припинення дії договору; 9) права та обов`язки сторін, відповідальність сторін за невиконання або неналежне виконання умов договору; 10) інші умови за згодою сторін; 11) підписи сторін.

Частиною п`ятою статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів» (у редакції станом на дату укладення кредитного договору) передбачено, що до договорів із споживачами про надання споживчого кредиту застосовуються положення цього Закону про несправедливі умови в договорах, зокрема положення, згідно з якими: 1) для надання кредиту необхідно передати як забезпечення повну суму або частину суми кредиту чи використати її повністю або частково для покладення на депозит, або викупу цінних паперів, або інших фінансових інструментів, крім випадків, коли споживач одержує за таким депозитом, такими цінними паперами чи іншими фінансовими інструментами таку ж або більшу відсоткову ставку, як і ставка за його кредитом; 2) споживач зобов`язаний під час укладення договору укласти інший договір з кредитодавцем або третьою особою, визначеною кредитодавцем, крім випадків, коли укладення такого договору вимагається законодавством та/або коли витрати за таким договором прямо передбачені у складі сукупної вартості кредиту для споживача; 3) передбачаються зміни в будь-яких витратах за договором, крім відсоткової ставки; 4) встановлюються дискримінаційні стосовно споживача правила зміни відсоткової ставки.

Відповідно до статті 18 Закону України «Про захист прав споживачів», продавець (виконавець, виробник) не повинен включати у договори із споживачем умови, які є несправедливими.

Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов`язків на шкоду споживача.

Несправедливими є, зокрема, умови договору про встановлення вимоги щодо сплати споживачем непропорційно великої суми компенсації (понад п`ятдесят відсотків вартості продукції) у разі невиконання ним зобов`язань за договором (пункт 5 частини третьої статті 18 Закону України «Про захист прав споживачів»).

Отже, у випадку, коли у договорі споживчого кредитування встановлено вимогу щодо сплати споживачем непропорційно великої суми компенсації (понад п`ятдесят відсотків вартості продукції) у разі невиконання ним зобов`язань за договором, то таке положення договору є несправедливим.

Перелік несправедливих умов у договорах із споживачами не є вичерпним (частина четверта статті 18 Закону України «Про захист прав споживачів»).

Згідно з частиною п`ятою статті 18 Закону України «Про захист прав споживачів», якщо положення договору визнано несправедливим, включаючи ціну договору, таке положення може бути змінено або визнано недійсним.

Відповідно до частини восьмої статті 18 Закону України «Про захист прав споживачів» нечіткі або двозначні положення договорів із споживачами тлумачаться на користь споживача.

Крім інших випадків порушень прав споживачів, які можуть бути встановлені та доведені виходячи з відповідних положень законодавства у сфері захисту прав споживачів, вважається, що для цілей застосування цього Закону та пов`язаного з ним законодавства про захист прав споживачів права споживача вважаються в будь-якому разі порушеними, якщо порушується принцип рівності сторін договору, учасником якого є споживач (пункт 4 частини першої статті 21 Закону України «Про захист прав споживачів»).

Відповідно до рішення Конституційного Суду України від 10 листопада 2011 року № 15-рп/2011 положення пунктів 22, 23 статті 1, статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів» від 12 травня 1991 року, з наступними змінами, у взаємозв`язку з положеннями частини четвертої статті 42 Конституції України треба розуміти так, що їх дія поширюється на правовідносини між кредитодавцем та позичальником (споживачем) за договором про надання споживчого кредиту, що виникають як під час укладення, так і виконання такого договору.

Пунктом 3.6 кредитного договору передбачено, що за порушення строків повернення кредитів чи сплати процентів, позичальник зобов`язаний сплачувати банку за кожний день прострочення пеню у розмірі 1,6 % від суми простроченої заборгованості.

Суд вважає, що визначений у пункті 3.6 кредитного договору розмір пені - 384 % на рік (1,6 % х 365 днів = 384 %) перевищує розумну межу відповідальності за несвоєчасне виконання грошового зобов`язання, є явно завищеною, не відповідає передбаченим у пункті 6 статті 3, частині третій статті 509 та частинах першій, другій статті 627 ЦК України засадам справедливості, добросовісності, розумності.

Участь у договорі споживача як слабкої сторони, яка підлягає особливому правовому захисту у відповідних правовідносинах, звужує дію принципу рівності учасників цивільно-правових відносин та свободи договору, зокрема у договорах про надання споживчого кредиту щодо сплати споживачем пені за прострочення у поверненні кредиту.

Вказаний висновок узгоджується з правовим висновком, який міститься у рішенні Конституційного Суду України від 11 липня 2013 року № 7-рп/2013 та постановах Верховного Суду України: від 16 вересня 2015 року у справі № 6-12674св15, від 16 листопада 2016 року у справі № 6-1746цс16.

Також подібний висновок міститься у постановах Верховного Суду: від 11 квітня 2018 року у справі № 127/18820/15-ц (провадження № 61-5186св18), від 10 червня 2020 року у справі № 761/20214/14-ц (провадження № 61-7723св18, від 24 жовтня 2019 року у справі № 758/11460/15-ц (провадження 61-9491св18) від 13 лютого 2019 року у справі № 360/2678/14-ц (провадження № 61-19067св18).

Крім того, абзацом 3 ч. 4 ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів» визначено, що кредитодавцю забороняється встановлювати в договорі про надання споживчого кредиту будь-які збори, відсотки, комісії, платежі тощо за дії, які не є послугою у визначенні цього Закону. Умова договору про надання споживчого кредиту, яка передбачає здійснення будь-яких платежів за дії, які не є послугою у визначенні цього Закону, є нікчемною.

Згідно із цим Законом послуга - це діяльність виконавця з надання (передачі) споживачеві певного визначеного договором матеріального чи нематеріального блага, що здійснюється за індивідуальним замовленням споживача для задоволення його особистих потреб; споживчий кредит - це кошти, що надаються кредитодавцем (банком або іншою фінансовою установою) споживачеві на придбання продукції (пункти 17 і 23 статті 1).

Отже, послугою з надання споживчого кредиту є діяльність банку або іншої фінансової установи з передачі споживачу коштів на придбання продукції для його особистих потреб, а тому встановлення кредитором будь-яких зборів, відсотків, комісій, платежів за інші дії, ніж надання коштів на придбання продукції, є незаконним, а такі умови споживчого кредиту є такими, що суперечать вимогам Закону.

При цьому, в кредитному договорі не зазначено за що саме встановлено оплату за обслуговування кредиту.

Відтак, вимоги ОСОБА_1 про визнання недійсним п. 1.5.1 кредитного договору, яким установлено щомісячну оплату за обслуговування кредиту в розмірі 0,3000% від суми виданого кредиту є обґрунтованими.

Також, є обґрунтованими вимоги про визнання недійсними п. п. 1.8, п. 3.10, 7.3 кредитного договору, оскільки вказані пункти кредитного договору передбачають покладення на позичальника подвійну відповідальність, окрім сплати пені, сплату і штрафів, та є несправедливими та призводять до дисбалансу договірних прав та обов`язків на шкоду споживача. Визначення відповідних умов не відповідає змісту ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів» та ст. 1054 ЦК України.

З огляду на викладене, суд вважає, що вимоги ОСОБА_1 про визнання окремих положень кредитного договору недійсними не знайшли своє підтвердження у судовому засіданні.

Разом з тим, представником відповідача заявлено клопотання про застосування строку позовної давності звернення позивачки ОСОБА_1 до суду із даним позовом в порядку ст. 267 ЦК України.

Відповідно до вимог статті 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (ч. 4 ст. 267 ЦК України).

Статтею 257 ЦК України встановлено загальну позовну давність тривалістю у три роки.

За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права (частина перша статті 261 ЦК України).

Початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд. За змістом вказаної норми законодавець виходить не тільки з безпосередньої обізнаності особи про факти порушення її прав, а й об`єктивної можливості цієї особи знати про ці факти.

Відповідна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду України від 2 травня 2014 року у справі № 6-7цс14, яка з огляду на положення ст. 360-7 ЦПК України є обов`язковою для застосування судами.

Так, про зміст, оскаржуваних позивачкою ОСОБА_1 в первісному позову, положень кредитного договору, зокрема п. 3.6, 3.10, 7.3, 1.8, 1.5.1, остання дізналась з моменту підписання кредитного договору, тобто 10 липня 2008 року, про що свідчить підпис в кредитному договорі та не заперечувалось сторонами у справі.

А тому, саме з цього часу ОСОБА_1 мала об`єктивну можливість знати про невідповідність вищевказаних та оспорюваних нею положень кредитного договору вимогам Закону України «Про захист прав споживачів», а відтак про порушення свого права.

Однак, з позовом про визнання положень кредитного договору недійсними ОСОБА_1 звернулась до суду 18 серпня 2014 року, через 7 років після підписання кредитного договору. Посилання ОСОБА_1 на ознайомлення з практикою суду з подібних правовідносин тільки у 2014 році як на підставу поновлення пропущеного строку звернення до суду із позовом, суд вважає неповажними, оскільки позивачка мала об`єктивну можливість протягом строку позовної давності звернутись до фахівця з юридичних питань та отримати юридичну допомогу.

Враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку про відмову у задоволенні первісного позову ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Вердикт Капітал» про визнання недійсним пунктів кредитного договору внаслідок спливу строку позовної давності на звернення до суду із даним позовом.

Що стосується зустрічного позову Товариства з обмеженою відповідальністю «Вердикт Капітал» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про солідарне стягнення заборгованості за кредитним договором, суд зазначає наступне.

В судовому засіданні встановлено, що 10 липня 2008 року між ПАТ «Родовід Банк», який є правонаступником ВАТ «Родовід Банк» та ОСОБА_1 був укладений кредитний договір № 77.1/АК-01261.08.2 про надання ОСОБА_1 невідновлювальної кредитної лінії на загальну суму 23693 долари США 33 центи на купівлю автомобіля та сплату страхових платежів.

Факт повного та належного виконання банком своїх зобов`язань за кредитним договором у відповідності з його умовами підтверджується випискою з рахунку банку № НОМЕР_1 та заявою на видачу готівки № 1691_40 від 10.07.2008.

Згідно з п.п. 1.5, 1.5.1, 3.1, 3.6 кредитного договору ОСОБА_1 зобов`язалась повернути одержані кредити не пізніше 10 липня 2015 р., а також щомісячно до «10»- го числа (включно) кожного календарного місяця частково погашати заборгованість за кредитами у розмірі 282 долари США 06 доларів США, сплачувати банку нараховані проценти за користування кредитом в розмірі 7,7 % річних, щомісячну плату за обслуговування кредиту в розмірі 0,3 % від суми виданого кредиту, а у разі порушення строків (термінів) повернення кредиту та/або сплати процентів за користування кредитом - сплачувати банку за кожен день прострочки пеню у розмірі 1,6 % від суми простроченої заборгованості.

08 липня 2010 року між ПАТ «Родовід Банк» та ОСОБА_2 був укладений договір поруки № 77.1/АК-01261.08.2/П, з метою забезпечення виконання зобов`язання позичальника по кредитному договору.

Відповідно до п. 1.1 Договору поруки, поручитель зобов`язався солідарно відповідати перед позивачем у повному обсязі за своєчасне та повне виконання зобов`язань ОСОБА_1 за кредитним договором.

Станом на 05 вересня 2014 року, у зв`язку з невиконанням ОСОБА_1 зобов`язань за кредитним договором, виникла заборгованість, яка становить 4608 доларів США 30 центів та 36853 грн. 53 коп., які складаються з: простроченого кредиту у розмірі 1328 доларів США 56, поточних процентів у розмірі 33 долари США 65 центів, прострочених процентів у розмірі 143 долари США 14 центів, поточної плати за обслуговування кредиту у розмірі 1578 грн. 50 коп., простроченої плати за обслуговування кредиту у розмірі 4126 грн. 31 коп., пені за прострочення кредиту у розмірі 22628 грн. 14 коп., пені за прострочення процентів у розмірі 2592 грн. 08 коп., пені за прострочення плати за обслуговування кредиту у розмірі 5668 грн. 86 коп., трьох процентів річних за прострочення кредиту у розмірі 117 грн. 90 коп., трьох процентів річних за прострочення процентів у розмірі 13 грн. 89 коп., трьох процентів річних за прострочення плати за обслуговування кредиту у розмірі 29 грн. 59 коп., інфляційних втрат за прострочення плати за обслуговування кредиту у розмірі 98 грн. 26 коп., що підтверджується розрахунком заборгованості. Такий розмір заборгованості є обґрунтованим, здійснений відповідно до умов договору та підтверджений наданими до суду розрахунками.

Відповідно до ч. 1 ст. 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться,

Згідно із ст. 610 ЦК України, передбачено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Відповідно до ч. 1 ст. 611 ЦК України, у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором.

Відповідно до ч. 1 ст. 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання.

За кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернутим кредит та сплатити проценти (ст. 1054 ЦК України).

В силу норм ст. 553 ЦК України поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов`язання боржником.

Відповідно до ч.1 ст. 14 ЦК України цивільні обов`язки виконуються в межах, встановлених договором або актом цивільного законодавства. Виконання зобов`язання може забезпечуватися неустойкою (ч. 1 ст. 546 ЦК України). Неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання... Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання (ч. 1, 3 ст. 549 ЦК України).

Відповідно до ч. 1 ст. 550 ЦК України право на неустойку виникає незалежно від наявності у кредитора збитків, завданих невиконанням або неналежним виконанням зобов`язання. Якщо за порушення зобов`язання встановлено неустойку, то вона підлягає стягненню у повному розмірі, незалежно від відшкодування збитків (ч. 1 ст. 624 ЦК України). Якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства. Розмір неустойки, встановлений законом, може бути збільшений у договорі (ст. 551 ЦК України). Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом (ч. 1 ст. 612 ЦК України).

Відповідно до ст. 625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Будь-яких доказів на спростування розрахунку заборгованості відповідачами суду не надано.

Враховуючи вищевикладене, суд прийшов до висновку, що відповідачі взятих на себе кредитних зобов`язань в строки передбачені договором кредиту та договором поруки належним чином не виконали, а тому суд приходить до переконання, що позовні вимоги за зустрічним позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Вердикт Капітал» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про солідарне стягнення заборгованості за кредитним договором є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Відповідно до ч.1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

На підставі ч. 3 ст. 22 Закону України «Про захист прав споживачів» позивачка за первісним позовом як споживач, при зверненні до суду з даним позовом, звільнена від сплати судового збору.

Відтак, суд не вбачає підстав для стягнення з відповідача за первісним позовом на користь держави витрат по сплаті судового збору, оскільки у задоволенні первісного позову відмовлено.

Натомість, суд вважає за необхідне, у зв`язку з задоволенням зустрічного позову, стягнути солідарно з відповідачів на користь позивача за зустрічним позовом судовий збір в сумі 959 грн. 42 коп..

Керуючись ст. ст. 4, 5, 10, 12, 76-82, 89, 141, 223, 263-265 ЦПК України, суд,-

У Х В А Л И В :

Первісний позов ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Вердикт Капітал» про визнання недійсними пунктів кредитного договору - залишити без задоволення.

Зустрічний позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Вердикт Капітал» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про солідарне стягнення заборгованості за кредитним договором - задовольнити.

Стягнути солідарно з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Вердикт Капітал», який є правонаступником публічного акціонерного товариства «Родовід Банк», заборгованість за кредитним договором № 77.1/АК-01261.08.2 від 10.07.2008 в розмірі 4 608 (чотири тисячі шістсот вісім) доларів США 30 центів та 36 853 (тридцять шість тисяч вісімсот п`ятдесят три) гривні 53 копійки.

Стягнути солідарно з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Вердикт Капітал» судовий збір в розмірі 959 (дев`ятсот п`ятдесят дев`ять) грн 42 коп.

Сторони у справі:

позивач (відповідач за зустрічним позовом) - ОСОБА_1 (адреса: АДРЕСА_1 , РНОКПП: НОМЕР_5 );

відповідач (позивач за зустрічним позовом) - Товариство з обмеженою відповідальністю «Вердикт Капітал» (адреса: м. Київ, вул. Кудрявський узвіз, 5 Б, );

відповідач за зустрічним позовом - ОСОБА_2 (адреса: АДРЕСА_1 , РНОКПП: НОМЕР_6 ).

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Київського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у ч. 2 ст. 358 ЦПК України.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення суду складено 11 листопада 2022 року.

Суддя М. М. Головчак