Єдиний унікальний номер 234/3840/15-ц
Номер провадження 22-ц/804/101/22
Номер провадження 22-ц/804/101/22 Доповідач Корчиста О.І.
ПОСТАНОВА

Іменем України

22 лютого 2022 року Донецький апеляційний суд у складі:

головуючого судді Корчистої О.І.

суддів: Гапонова А.В., Халаджи О.В.

за участю секретаря Кіпрік Х.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Донецького апеляційного суду в м. Бахмуті цивільну справу №234/3840/15-ц за позовом Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_1 про звернення стягнення на предмет застави та за зустрічним позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» про захист прав споживачів,

за апеляційною скаргою Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк»,

на рішення Краматорського міського суду Донецької області від 02 вересня 2021 року,

встановив:

КОРОТКИЙ ЗМІСТ ПОЗОВНИХ ВИМОГ

У березні 2015 року ПАТ КБ «Приватбанк» (правонаступник АТ КБ «Приватбанк») звернулось до суду з позовом до ОСОБА_1 про звернення стягнення на предмет застави з урахуванням уточнень (від 22.05.2015, 11.01.2016 року).

В обґрунтування позовних вимог вказало, що відповідно до укладеного договору №KTH3AK10580395 від 24.11.2006 року ОСОБА_1 отримав кредит в сумі 37148,10 доларів США на наступні цілі: 25228 доларів США на купівлю автомобіля, 11920,10 доларів США на оплату разових страхових платежів, комісії та внесення в Державний реєстр зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 10,08 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення 23.11.2013 року.

АТ КБ «Приватбанк» зобов`язання за договором виконав, а саме надав кредитні кошти в розмірі 37148,10 доларів США.

22.08.2013 року було укладено Додаткову угоду до кредитного договору №KTH3AK10580395 від 24.11.2006 року. Сума заборгованості, що виникла у період з дати надання відповідачу кредиту до дати підписання Додаткової угоди зменшено на 58.22 гривень, а саме: відсотки у розмірі 0.00 доларів США, комісія у розмірі 0.00 доларів США, пеня у розмірі 58.22 гривень.

Відповідач зобов`язання за вказаним договором належним чином не виконав, а саме не здійснював погашення заборгованості за кредитом у встановлені договором строки. У зв`язку з зазначеними порушеннями зобов`язань за кредитним договором відповідач станом на 05.01.2016 року має заборгованість у сумі 4550,63 доларів США, яка складається: 3001,43 доларів США - заборгованість за кредитом; 1088,96 доларів США - заборгованість по процентам за користування кредитом; 386,18 доларів США - заборгованість по комісії за користуванням кредитом; 74,06 доларів США - пеня за несвоєчасність виконання зобов`язань за договором.

В забезпечення виконання зобов`язань за кредитним договором, ПАТ КБ «Приватбанк» та відповідач, 24.11.2006 року уклали договір застави рухомого майна. Згідно з Договором застави відповідач надав в заставу автомобіль Chrysler, модель Sebring, реєстраційний номер НОМЕР_1 , що належить йому на праві приватної власності.

В порушення умов договору, відповідач зобов`язання за Договором застави не виконує, предмет застави в заклад банку не передав.

Просили суд в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором від 24.11.2006 року в сумі 4550, 63 доларів США, що за курсом 24 гривні відповідно до службового розпорядження НБУ від 31.12.2015 року складає 109215,12 гривень, вилучити у ОСОБА_1 та передати в АТ КБ «Приватбанк» предмет застави автомобіль Chrysler, модель: Sebring, рік випуску 2006, тип ТЗ: легковий седан, № кузова/шасі: НОМЕР_2 , реєстраційний номер: НОМЕР_1 , що належить на праві приватної власності ОСОБА_1 , комплект ключів, свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу автомобіля Chrysler, Звернути стягнення на предмет застави: автомобіль Chrysler, модель: Sebring, рік випуску: 2006, тип ТЗ: легковий седан, № кузова/шасі: НОМЕР_2 , реєстраційний номер: НОМЕР_1 , що належить на праві приватної власності ОСОБА_1 шляхом продажу вказаного автомобіля АТ КБ «Приватбанк» з укладанням від імені ОСОБА_1 договору купівлі-продажу будь-яким способом з іншою особою-покупцем, з наданням повноважень на отримання дублікату свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу замість втраченого, зі знаттям вказаного автомобіля з обліку в органах ДАЇ України по свідоцтву про реєстрацію транспортного засобу або його дублікату для його подальшої реалізації, а також наданням АТ КБ «ПРИВАТ БАНК» всіх повноважень, необхідних для здійснення продажу та зняття вказаного автомобіля з обліку в органах ДАЇ України.

23.09.2015 року з зустрічною позовною заявою до АТ КБ «Приватбанк» звернувся ОСОБА_1 , у якій, з урахуванням уточнень (від 08.12.2015 року), просив визнати додаткову угоду від 22.08.2013 року до кредитного договору №КТНЗАК10580395 від 24.11.2006 року недійсною, посилаючись на те, що позивачем не обґрунтовано розмір позовних вимог. Просить суд також визнати незаконним нарахування пені за період проведення АТО, зобов`язати банк прийняти у ОСОБА_1 оплату залишку кредиту згідно розрахунку судової експертизи.

КОРОТКИЙ ЗМІСТ РІШЕННЯ СУДУ ПЕРШОЇ ІНСТАНЦІЇ

Рішенням Краматорського міського суду Донецької області від 02 вересня 2021 року у задоволенні позову ПАТ КБ «Приватбанк» до ОСОБА_1 про звернення стягнення на предмет застави відмовлено.

У задоволенні зустрічного позову ОСОБА_1 до ПАТ КБ «Приватбанк» про захист прав споживачів відмовлено.

КОРОТКИЙ ЗМІСТ АПЕЛЯЦІЙНОЇ СКАРГИ

В апеляційній скарзі АТ КБ «Приватбанк», посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення Краматорського міського суду Донецької області від 02 вересня 2021 року в частині відмови в задоволенні позовних вимог АТ КБ «Приватбанк», прийняти постанову якою задовольнити позовні вимоги АТ КБ «Приватбанк».

УЗАГАЛЬНЕННЯ ДОВОДІВ ОСОБИ, ЯКА ПОДАЛА АПЕЛЯЦІЙНУ СКАРГУ

В обґрунтування доводів апеляційної скарги зазначає, що відповідачем не доведено відсутність заборгованості. Списання коштів у сумі 40799,68 гривень не стосується виконання обов`язків за договором №КТНЗАК10580395 від 24 листопада 2006 року, а стосується правовідносин відповідача зі страховою компанією.

Посилається на постанови Верховного Суду від 23 січня 2018 року по справі №755/7704/15-ц, від 26 вересня 2018 року по справі №159/2146/15-ц, від 22 липня 2020 року по справі №189/2109/18.

УЗАГАЛЬНЕННЯ ДОВОДІВ ТА ЗАПЕРЕЧЕНЬ ІНШИХ УЧАСНИКІВ СПРАВИ

Представником ОСОБА_1 ОСОБА_2 подано відзив на апеляційну скаргу, в якому просить залишити її без задоволення, рішення суду першої інстанції без змін.

ПОЯСНЕННЯ СТОРІН У СУДОВОМУ ЗАСІДАННІ АПЕЛЯЦІЙНОГО СУДУ

В судовому засіданні апеляційного суду представник АТ КБ «Приватбанк» доводи, викладені в апеляційній скарзі, підтримав та просив її задовольнити.

В судовому засіданні апеляційного суду ОСОБА_2 , яка діє в інтересах ОСОБА_1 , просила апеляційну скаргу залишити без задоволення, рішення суду без змін.

ФАКТИЧНІ ОБСТАВИНИ СПРАВИ, ВСТАНОВЛЕНІ СУДОМ

Судом першої інстанції встановлено, що 24.11.2006 року між сторонами по справі був укладений кредитний договір № KTH3AK10580395, за умовами якого відповідач отримав від позивача кредит в розмірі 37148,10 доларів США на наступні цілі: 25228,00 доларів США на купівлю автомобіля, 11920,10 доларів США на оплату разових страхових платежів, комісії та внесення в Державний реєстр зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 10,08 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення 23.11.2013 року.

В забезпечення виконання зобов`язань за кредитним договором, АТ КБ «Приватбанк» та ОСОБА_1 24.11.2006 року уклали договір застави рухомого майна. Згідно з договором застави відповідач надав в заставу автомобіль Chrysler, модель: Sebring, рік випуску: 2006, тип ТЗ: легковий седан, № кузова/шасі: НОМЕР_2 , реєстраційний номер: НОМЕР_1 , що належить йому на праві власності.

22 серпня 2013 року між сторонами укладено додаткову угоду до кредитного договору, якою зменшено суму заборгованості за кредитом та визначено суму боргу у розмірі 5 919,77 доларів США, терміном повернення - до 23 січня 2015 року.

За умовами додаткового договору позичальник ОСОБА_1 зобов`язаний з 22 серпня 2013 року сплачувати банку щомісяця по 410,84 доларів США для погашення заборгованості за кредитним договором від 24 листопада 2006 року відповідно до графіка погашення кредиту.

На 22.08.2013 року відповідно до додатку до Додаткової угоди № 1 залишок заборгованості по кредиту складала 5919,77 доларів США.

У погашення заборгованості відповідно до розрахунку заборгованості, наданого представником позивача до суду 27.08.2021 року, позивачем було сплачено 22.11.2013 року 1256,83 доларів США, 16.12.2013 року 3250,92 доларів США, 28.04.2014 року 116,38 доларів США, 17.03.2014 року 2,34 доларів США, 05.11.2014 року 3 доларів США, всього 4629,47 доларів США.

Відповідно до остаточного розрахунку наданого АТ КБ «Приватбанк» відповідач станом на 30.06.2021 року має заборгованість загальну 7045,85 доларів США, яка складається з наступного: 3001,43 доларів США - заборгованість за кредитом; 3584,18 доларів США - заборгованість по процентам за користування кредитом; 386,18 доларів США - заборгованість по комісії за користуванням кредитом; 74,06 доларів США - пеня за несвоєчасність виконання зобов`язань за договором.

Рішенням Краматорського міського суду Донецької області від 14 червня 2016 року позов ПАТ КБ «Приватбанк» задоволено частково. У рахунок погашення заборгованості за кредитним договором від 24 листопада 2006 року в розмірі 4 476,99 дол. США, що за курсом 24 гривні відповідно до службового розпорядження Національного банку України від 31 грудня 2015 року становить 107 447,76 гривень, вилучено у ОСОБА_1 та передано ПАТ КБ «Приватбанк» предмет застави - автомобіль Chrysler Sebring, що належить на праві власності ОСОБА_1 , комплект ключів, свідоцтво про реєстрацію цього транспортного засобу. Звернуто стягнення на предмет застави - автомобіль Chrysler Sebring, що належить на праві приватної власності ОСОБА_1 , шляхом продажу вказаного автомобіля ПАТ КБ «Приватбанк» з укладанням від імені ОСОБА_1 договору купівлі-продажу будь-яким способом з іншою особою-покупцем, з наданням повноважень на отримання дубліката свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу замість втраченого, зі зняттям вказаного автомобіля з обліку в органах Державної автомобільної інспекції України по свідоцтву про реєстрацію транспортного засобу або його дубліката для його подальшої реалізації, а також наданням ПАТ КБ «Приватбанк» всіх повноважень, необхідних для здійснення продажу та зняття вказаного автомобіля з обліку в органах Державної автомобільної інспекції України. У задоволенні решти вимог ПАТ КБ «Приватбанк» відмовлено. У задоволенні зустрічного позову ОСОБА_1 відмовлено. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ПАТ КБ «Приватбанк» понесені судові витрати.

Ухвалою Апеляційного суду Донецької області від 25 жовтня 2016 року рішення Краматорського міського суду Донецької області від 14 червня 2016 року залишено без змін.

Постановою Верховного Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду касаційну скаргу ОСОБА_1 задоволено. Рішення Краматорського міського суду Донецької області від 14 червня 2016 року та ухвалу Апеляційного суду Донецької області від 25 жовтня 2016 року скасовано, справу направлено на новий розгляд до суду першої інстанції.

У постанові Верховний Суд посилався на те, що суди залишили поза увагою, що у матеріалах справи відсутній належний та допустимий розрахунок суми боргу, а також не обґрунтовано підстав відмови у задоволенні клопотань ОСОБА_1 про призначення судової економічної експертизи з метою визначення дійсного розміру заборгованості за кредитним договором. Вказали, що суди не дослідили належним чином зібрані у справі докази, зокрема розрахунок заборгованості за кредитним договором, не спростували доводи ОСОБА_1 щодо належного виконання умов кредитного договору відповідно до узгодженого сторонами графіка погашення кредиту, що додаткова угода не містить детальної інформації щодо суми заборгованості, розміру відсотків за користування кредитом, тому суперечить Закону України «Про захист прав споживачів». Також, не взято до уваги рішення Краматорського міського суду Донецької області від 01 квітня 2016 року в справі № 234/19440/15-ц, яким визнано незаконними дії ПАТ КБ «Приватбанк» щодо списання 02 серпня 2013 року грошових коштів у розмірі 40 799,68 гривень з карткового рахунку, відкритого у ПАТ КБ «Приватбанк» на ім`я ОСОБА_1 Припинено автоматичне стягнення ПАТ КБ «Приватбанк» платежів, призначених для погашення заборгованості за кредитними договорами від 10 травня 2007 року (кредитно-іпотечний договір) та від 24 листопада 2006 року (авто в кредит) на рахунок, відкритий ПАТ КБ «Приватбанк» для штрафів.

У постанові Великої Палати Верховного Суду по справі № 444/9519/12 зазначено, що після спливу визначеного договором строку позики, чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України, право кредитодавця нараховувати передбачені договором відсотки за кредитом припиняється. З розрахунку заборгованості вбачається, що позивач продовжує нараховувати відсотки по кредитному договору № KTH3AK10580395, що суперечить вимогам закону.

Крім того, встановлено, що рішенням Краматорського міського суду Донецької області від 01 квітня 2016 року в справі № 234/19440/15-ц, яке набрало законної сили, позов ОСОБА_1 задоволено. Визнано незаконними дії ПАТ КБ «Приватбанк» щодо списання 02 серпня 2013 року грошових коштів у розмірі 40 799,68 грн. з карткового рахунку, відкритого у ПАТ КБ «Приватбанк» на ім`я ОСОБА_1 Припинено автоматичне стягнення ПАТ КБ «Приватбанк» платежів, призначених для погашення заборгованості за кредитними договорами від 10 травня 2007 року (кредитно-іпотечний договір) та від 24 листопада 2006 року (авто в кредит) на рахунок, відкритий ПАТ КБ «Приватбанк» для штрафів.

При вирішенні вищезазначеної справи, судом було встановлено 02.08.2013 року відповідач (АТ КБ «Приватбанк») на підставі вимоги ПрАТ СК «ІНГОССТРАХ» списав гроші у сумі 40779, 68 гривень з карткового рахунку № НОМЕР_3 , який був відкритий позивачем 24.03.2011 року шляхом укладення договору про відкриття та обслуговування карткового рахунку № НОМЕР_4 , дебетова особиста картка, кредитний ліміт за карткою «Універсальна» - 0. 31.08.2013 року відповідач перевів правовідносини з карткового рахунку на кредитні за системою овердрафт та почав нараховувати позивачу відсотки за прострочену заборгованість та штрафи. Тобто, АТ КБ «Приватбанк» не у відповідності до договору про відкриття банківського рахунку у зв`язку зі списанням вказаної суми відкрив рахунок для штрафів № 9794, внаслідок чого ОСОБА_1 втратив можливість сплачувати щомісячні платежі за кредитними договорами № КТТ2GK00000017 від 10.05.2007 року (кредитно-іпотечний договір) та № КТНЗАК10580395 від 24.11.2006 року (авто в кредит), так як усі платежі автоматично списувались на рахунок для штрафів, що призвело до перешкоджання у виконанні інших договорів, наслідком чого є накопичення пені та штрафів, поточної заборгованості.

Верховний суд у постанові по зазначеній справі від 21 лютого 2018 року зазначив, що неправомірні дії відповідача зі списання грошових коштів із карткового рахунку позивача за вимогою третьої особи призвели до таких наслідків, як утворення заборгованості, нарахування відсотків і штрафів, після чого відповідач відкрив на ім`я позивача рахунок для штрафів, внаслідок чого позивач втратив можливість сплачувати щомісячні платежі за вищевказаними кредитними договорами, оскільки всі платежі автоматично списувалися на рахунок для штрафів, що, як правильно вважав суд, свідчить про перешкоджання позивачу відповідачем у виконанні зазначених договорів.

По кредитному договору № КТНЗАК10580395 від 24.11.2006 року АТ КБ «Приватбанк» взяв до уваги положення ст. 2 Закону України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції» від 02 вересня 2014 року №1669-VII та не нараховував пеню ОСОБА_1 після 14 квітня 2014 року.

ПОЗИЦІЯ АПЕЛЯЦІЙНОГО СУДУ

Апеляційна скарга АТ КБ «Приватбанк» підлягає залишенню без задоволення.

МОТИВИ, З ЯКИХ ВИХОДИВ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД, ТА ЗАСТОСОВАНІ НОРМИ ПРАВА

Відповідно до частини першої статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Згідно частин першої, другої статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

У частині третій статті 3 ЦПК України визначено, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Частиною першою статті 15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

За змістом частини першої статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Згідно з частиною першою, другою та п`ятою статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватись на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повного і всебічного з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Оскільки рішення суду першої інстанції оскаржується лише в частині відмови у задоволенні позовних вимог АТ КБ «Приватбанк», тому перевіряється апеляційним судом лише в оскаржуваній квартирі.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог АТ КБ «Приватбанк» до ОСОБА_1 про звернення стягнення на предмет застави суд першої інстанції врахував вимоги ст.82 ЦПК України, врахував висновки, викладені в постанові Верховного суду по зазначеній справі від 21 лютого 2018 року, якою встановлено, що неправомірні дії відповідача зі списання грошових коштів із карткового рахунку ОСОБА_1 за вимогою третьої особи призвели до таких наслідків, як утворення заборгованості, нарахування відсотків і штрафів, після чого АТ КБ «Приватбанк» відкрив на ім`я ОСОБА_1 рахунок для штрафів, внаслідок чого ОСОБА_1 втратив можливість сплачувати щомісячні платежі за вищевказаними кредитними договорами, оскільки всі платежі автоматично списувалися на рахунок для штрафів, що, як правильно вважав суд, свідчить про перешкоджання позивачу відповідачем у виконанні зазначених договорів. Також суд виходив з того, що АТ КБ «Приватбанк» своїми діями створив умови, за якими ОСОБА_1 втратив можливість сплачувати щомісячні платежі за кредитним договором №КТНЗАК10580395 від 24.11.2006 року. Також суд виходив з того, що під час розгляду даної справи АТ КБ «Приватбанк» так і не надав до суду належний та допустимий розрахунок суми боргу по кредитному договору, що позбавляє суд можливості здійснити розрахунок дійсної суми заборгованості ОСОБА_1 , а також АТ КБ «Приватбанк» не надано графіку погашення заборгованості за умовами первісного кредитного договору.

Такі висновки суду першої інстанції відповідають вимогам матеріального та процесуального закону, а також наявним в матеріалах справи письмовим доказам та встановленим обставинам.

За положеннями статей 626-628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Сторони є вільними в укладенні договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Визначення поняття зобов`язання міститься у частині перші статті 509 ЦК України.

Відповідно до цієї норми зобов`язання - це правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно частини 1 статті 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов`язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події.

Частиною першою статті 1054 ЦК України передбачено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Відповідно до ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Частиною другою статті 1050 ЦК України передбачено, що якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу.

Колегія суддів звертає увагу, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом (ст. ст. 12, 81 ЦПК України).

У статті 76 ЦПК України зазначено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Статтями 77-80 ЦПК України передбачено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування.

Суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.

Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Сторона, яка посилається на ті чи інші обставини, знає і може навести докази, на основі яких суд може отримати достовірні відомості про них. В іншому випадку, за умови недоведеності тих чи інших обставин, суд вправі винести рішення у справі на користь протилежної сторони. Таким чином, доказування є юридичним обов`язком сторін і інших осіб, які беруть участь у справі.

Процесуальний закон містить вимоги до доказів, на підставі яких суд встановлює обставини справи, а саме: докази повинні бути належними, допустимими, достовірними, а у своїй сукупності - достатніми. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

За своєю природою принцип змагальності судового процесу засновується на розподілі процесуальних функцій і відповідно - правомочностей головних суб`єктів процесуальної діяльності цивільного судочинства - суду та сторін (позивача та відповідача). Розподіл процесуальних функцій об`єктивно призводить до того, що принцип змагальності втілюється у площині лише прав та обов`язків сторін. Отже, принцип змагальності у такому розумінні урівноважується з принципом диспозитивності та, що необхідно особливо підкреслити, - із принципом незалежності суду. Він знівельовує можливість суду втручатися у взаємовідносини сторін завдяки збору доказів самим судом. У процесі, побудованому за принципом змагальності, збір і підготовка усього фактичного матеріалу для вирішення спору між сторонами покладається законом на сторони. Суд тільки оцінює надані сторонам матеріали, але сам жодних фактичних матеріалів і доказів не збирає.

Тягар доведення обґрунтованості вимог пред`явленого позову за загальним правилом покладається на позивача, а доведення заперечень щодо позовних вимог - покладається на відповідача.

Матеріали справи не містять належних письмових доказів на підтвердження суми заборгованості ОСОБА_1 за кредитним договором. Відсутність таких доказів позбавляє суд можливості перевірити заявлену позивачем суму заборгованості відповідача, оскільки також банком не надано графіку погашення заборгованості за умовами первісного кредитного договору.

Отже доводи апеляційної скарги АТ КБ «Приватбанк» не знайшли свого обґрунтування, а тому не можуть бути підставою для скасування рішення, оскільки не підтверджуються матеріалами справи.

Такий висновок відповідає висновкам, викладеним у постанові Верховного Суду від 06 листопада 2019 року по справі №1622/12822/2012.

Посилання в апеляційній скарзі на висновки, викладені в постановах Верховного Суду від 23 січня 2018 року по справі №755/7704/15-ц, від 26 вересня 2018 року по справі №159/2146/15-ц, від 22 липня 2020 року по справі №189/2109/18 є помилковими, оскільки вони стосуються інших обставин.

Отже, апеляційний суд приходить до висновку, що, вирішуючи спір, суд першої інстанції повно та всебічно дослідив наявні у справі докази і надав їм належну оцінку, рішення суду першої інстанції ухвалено відповідно до норм матеріального права і з дотриманням норм процесуального права, підстави для його скасування відсутні.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

ВИСНОВКИ ЗА РЕЗУЛЬТАТАМИ РОЗГЛЯДУ АПЕЛЯЦІЙНОЇ СКАРГИ

Відповідно до статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Апеляційний суд приходить до висновку, що оскаржуване рішення відповідає вимогам закону і підстави для його зміни або скасування відсутні.

РОЗПОДІЛ СУДОВИХ ВИТРАТ

Відповідно до підпункту «в» пункту 4 частини першої статті 382 ЦПК України суд апеляційної інстанції повинен вирішити питання про розподіл судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції.

Оскільки апеляційну скаргу залишено без задоволення, підстав для нового розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи у суді першої та апеляційної інстанції, немає.

Керуючись ст. 374, 375, 382, 383 ЦПК України, апеляційний суд,

постановив:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» залишити без задоволення.

Рішення Краматорського міського суду Донецької області від 02 вересня 2021 року

залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Судді:

Повний текст постанови складено 23 лютого 2022 року.

Головуючий О.І. Корчиста