ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 545/2431/21 Номер провадження 22-ц/814/557/22Головуючий у 1-й інстанції Гальченко О. О. Доповідач ап. інст. Триголов В. М.
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 лютого 2022 року м. Полтава

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Полтавського апеляційного суду в складі:

головуючого судді: Триголова В.М.

суддів: Дорош А.І., Лобова О.А.,

розглянувши у спрощеному письмовому провадженні без повідомлення учасників процесу апеляційну скаргу представника Державного підприємства "Харківський науково-дослідний та проектний інститут землеустрою" - адвоката Павлова Кирила Дмитровича на рішення Полтавського районного суду Полтавської області від 05 жовтня 2021 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Державного підприємства "Харківський науково-дослідний та проектний інститут землеустрою" про стягнення грошових коштів невиплачених працівникові при звільненні, -

В С Т А Н О В И Л А:

У липні 2021 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до Державного підприємства «Харківський науково-дослідний та проектний інститут землеустрою» про стягнення грошових коштів невиплачених працівникові при звільненні.

В обґрунтування позову зазначили, що у період з 02.07.2020 по 13.04.2021, ОСОБА_1 , працювала на посаді прибиральника службових приміщень групи допоміжного персоналу у Полтавській регіональній філії ДП «Харківський науково-дослідний та проектний інститут землеустрою».

Під час знаходження ОСОБА_1 у трудових правовідносинах з Полтавською регіональною філією ДП «Харківський науково-дослідний та проектний інститут землеустрою», їй була нарахована, але не виплачена заробітна плата у розмірі 15000 грн.

13.04.2021 позивач була звільнена з посади прибиральника службових приміщень групи допоміжного персоналу за угодою сторін на підставі п. 1 ст. 36 КЗпП України.

Однак, в день звільнення позивача 13.04.2021, відповідач не здійснив виплату належних їй коштів, що є грубим порушенням ч.1 ст. 116 КЗпП України.

Просила суд стягнути з ДП «Харківський науково-дослідний та проектний інститут землеустрою» на користь ОСОБА_1 заборгованість по заробітній платі в розмірі 15000 грн., середній заробіток за час затримки в розрахунку при звільненні та судові витрати.

Вподальшому представника позивача ОСОБА_2 адвоката Крекотень О.А. подано заяву про зменшення розміру позовних вимог. В якій представник позивача просив: стягнути з ДП «Харківський науково-дослідний та проектний інститут землеустрою» на користь ОСОБА_1 заборгованість по нарахованій але невиплаченій заробітній платі в розмірі 13997 грн. В іншій частині позовні вимоги залишити без змін.

Рішенням Полтавського районного суду Полтавської області від 05 жовтня 2021 року позов позов ОСОБА_1 до Державного підприємства «Харківський науково-дослідний та проектний інститут землеустрою» про стягнення грошових коштів невиплачених працівникові при звільненні задоволено.

Стягнуто з Державного підприємства «Харківський науково-дослідний та проектний інститут землеустрою» на користь ОСОБА_1 заборгованість із заробітної платі у сумі 13 997,00 гривень та середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні в сумі 18 000,00 гривень.

Стягнуто з Державного підприємства «Харківський науково-дослідний та проектний інститут землеустрою» на користь ОСОБА_1 судові витрати на професійну правничу допомогу в сумі 5 000 гривень.

Стягнуто з Державного підприємства «Харківський науково-дослідний та проектний інститут землеустрою» на користь держави судовий збір у розмірі 908 гривень.

З вказаним рішенням суду не погодилось Державне підприємство «Харківський науково-дослідний та проектний інститут землеустрою», в інтересах якого апеляційну скаргу подано адвокатом Павловим Кирилом Дмитровичем, в якій прохав скасувати рішення Полтавського районного суду Полтавської області від 05 жовтня 2021 року та ухвалити нове рішення, яким зменшити розмір стягнення на користь ОСОБА_1 сум середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні до загальної суми у розмірі 2425,22 грн.

Апелянт вважає, що рішення суду першої інстанції є незаконним, необґрунтованим та таким, що прияняте з порушенням норм матеріального та процесуального права.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги вказує на те, що стягнута судом сума середнього заробітку значно перевищує суму невиплаченої заробітної плати позивачу, а отже не відповідають співмірності розміру заборгованості із заробітної плати.

Судове засідання проводилося в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, без повідомлення сторін згідно положень передбачених ч.13 ст.7ЦПК України, та ч.1ст. 369 ЦПК України, з дотриманням принципу гласності судового процесу та забезпеченням сторонам права на своєчасне та повне отримання інформації про хід та результати розгляду справи.

Колегія суддів, заслухавши доповідача, перевіривши матеріали справи та мотиви апеляційної скарги, приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з наступних підстав.

Відповідно п.1 ч.1 ст. 374 ЦПК України, суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Згідно ч.1 ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом, що у період з 02.07.2020 року по 13.04.2021 року ОСОБА_1 працювала у Полтавській регіональній філії ДП «Харківський науково-дослідний та проектний інститут землеустрою» на посаді прибиральника службових приміщень групи допоміжного персоналу.

На підставі наказу № 30-ОС від 30.03.2021 року ОСОБА_1 звільнено з 13.04.2021 року за угодою сторін, згідно п.1 ст.36 КЗпП України.

Встановлено, що згідно наданої відповідачем довідки від 23.09.2021 року ДП «Харківський науково-дослідний та проектний інститут землеустрою» за період з 02.07.2020р. по 19.04.2021р. позивачу було нараховано 42 124,54 грн. заробітної плати.

Із цієї зарплати були вирахувані податки: податок на доходи фізичних осіб ( ПДФО ) у сумі 7 582,42 грн.; військовий збір ( ВЗ ) у сумі 631,86 грн.; перераховано на картковий рахунок ОСОБА_1 в період з 21.08.2020р. по 10.09.2021р. грошові кошти у сумі 19 913,26 грн.

Отже, станом на 11.09.2021 року заборгованість із нарахованої, але не виплаченої заробітної плати перед ОСОБА_1 становить 13 997,00 грн.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції дійшов висновку, що встановлені обставини доведені позивачем належними та допустимими доказами, встановлено факт не виплати позивачу всіх належних сум при звільненні.

Розглядаючи спір, судова колегія вважає, що суд першої інстанції повно і всебічно дослідив і оцінив обставини по справі, надані сторонами докази, правильно визначив юридичну природу спірних правовідносин.

Згідно ст. 43 Конституції України право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом.

Відповідно до частин першої, другої статті 47 КЗпП України власник або уповноважений ним орган зобов`язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу.

Вимогами статті 116 КЗпП України передбачено, що при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. В разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен в зазначений у цій статті строк виплатити не оспорювану ним суму.

Відповідно до частини першої статті 117 КЗпП України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

Виплата працівникові середнього заробітку за час затримку розрахунку при звільненні є формою матеріальної відповідальності роботодавця, яка виникає у випадку вчинення ним порушення норм трудового законоадвства. Тягар відсутності вини у вчиненні такого порушення покладається на роботодавця.

Аналіз зазначених норм свідчить про те, що всі суми (заробітна плата, вихідна допомога, компенсація за невикористану відпустку, оплата за час тимчасової непрацездатності тощо), належні до сплати працівникові, мають бути виплачені у день звільнення цього працівника. Закон прямо покладає на підприємство, установу, організацію обов`язок провести зі звільненим працівником повний розрахунок, виплатити всі суми, що йому належать; при невиконанні такого обов`язку з вини власника або уповноваженого ним органу наступає передбачена статтею 117 КЗпП України відповідальність.

Таким чином, обов`язковою умовою для виплати власником або уповноваженим органом середнього заробітку звільненому працівнику за весь час затримки виплати розрахункових являється наявність вини роботодавця.

Так, з наданих матеріалів справи вбачається, що в день звільнення з позивачем не було проведено розрахунок, існувала заборгованість.

Виходячи з викладеного суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що для відновлення порушених прав та захисту законних інтересів позивача, з відповідача на користь ОСОБА_1 підлягає стягненню заборгованість по заробітній платі в сумі 13997 гривень.

Відповідачем не надано доказів, які б спростовували посилання позивача на наявність саме такого розміру заборгованості по заробітній платі, яка залишається невиплаченою відповідачем.

Разом з цим, місцевий суд вірно зазначив, що вiдсутнiсть фiнансово-господарської дiяльностi або коштiв у роботодавця не виключає його вини в невиплатi належних звiльненому працiвниковi коштiв та не звiльняє роботодавця вiд вiдповiдальностi, передбаченої ст.117 КЗпП України (правова позиція висловлена Верховним Судом України у постанові від 03 липня 2013 року № 6-64цс13). Відповідач як юридична особа і господарюючий суб`єкт повинен таким чином організовувати виробництво, щоб бути спроможним виплатити зарплату своїм працівникам, щонайменше тим, що звільнилися з роботи.

Не заслуговують на увагу доводи апеляційної скарги в частині щодо визначення суми середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні застосування розмірів процентних ставок за кредитами, оскільки питання відшкодування, передбаченого ст.117 КЗпП України, врегульовано нормами трудового законодавства і не потребують застосування інших актів законодавства.

Наведені в апеляційній скарзі доводи про те, що суд не дав оцінки наданих сторонами доказам не можуть бути прийняті до уваги, оскільки вони зводяться до переоцінки доказів і незгоди з висновками суду по їх оцінці.

Відповідно до вимог ст. 89 ЦПК України оцінка доказів є виключною компетенцією суду, переоцінка доказів діючим законодавством не передбачена.

Отже, вирішуючи даний спір, суд першої інстанції в достатньо повному обсязі встановив права і обов`язки сторін, обставини по справі, перевірив доводи і дав їм належну правову оцінку, ухвалив рішення, яке відповідає вимогам закону. Висновки суду обґрунтовані і підтверджені письмовими матеріалами справи та поясненнями учасників процесу.

Доводи апеляційної скарги щодо безпідставності стягнення на користь відповідача суми витрат на правову допомогу в заявленому відповідачем розмірі колегія суддів не бере до уваги, оскільки заперечуючи вказаний розмір витрат позивачем не надано доказів на підтвердження не співмірності таких витрат.

Інші доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції та не можуть бути підставою для скасування рішення суду.

За таких обставин колегія суддів вважає, що суд першої інстанції повно і всебічно з`ясував обставини справи, зібраним доказам дав належну оцінку та прийшов до правильного висновку про часткове задоволення позову. Постановлене судом рішення відповідає вимогам матеріального та процесуального права і не може бути скасоване з підстав, що наведені в апеляційній скарзі.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 375, 382, 383 ЦПК України, колегія суддів -,

П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційну скаргу представника Державного підприємства "Харківський науково-дослідний та проектний інститут землеустрою" - адвоката Павлова Кирила Дмитровича - залишити без задоволення.

Рішення Полтавського районного суду Полтавської області від 05 жовтня 2021 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена протягом тридцяти днів з дня проголошення шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Головуючий: В.М. Триголов

Судді: А.І. Дорош

О.А. Лобов