Справа № 242/1930/21
Провадження № 2/242/798/22
Р І Ш Е Н Н Я

І м е н е м У к р а ї н и

20 грудня 2022 року Селидівський міський суд Донецької області в складі: головуючого судді Хацько Н. О., за участю секретаря судового засідання Клименко А. В., в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 , в інтересах якої діє адвокат Стефківський Володимир Іванович, до Акціонерного товариства «Страхова група ТАС» (приватне) про відшкодування шкоди, -

В с т а н о в и в :

Позивач звернулась до суду із позовною заявою до АТ «Страхова група «ТАС» (приватне) про відшкодування шкоди. В обґрунтування позову зазначила, що 19.10.2019 року о 20 год. 50 хв. по вул. Московській в м. Селидове Донецької області відбулася дорожньо-транспортна пригода, в якій автомобіль марки «ВАЗ 2106», р.н. НОМЕР_1 , під керуванням водія ОСОБА_2 , скоїв наїзд на пішохода ОСОБА_1 , внаслідок чого позивач отримала тілесні ушкодження. За фактом ДТП було відкрито кримінальне провадження, відомості про яке внесені до ЄРДР за №0001076. Позивач, є особою, якій внаслідок дорожньо-транспортної пригоди було завдано шкоду пов`язану з лікуванням, шкоду зі стійкою втратою працездатності та моральна шкоду. Позивач перебувала на стаціонарному лікуванні в травматологічному відділенні Селидівської міської лікарні з 19.10.2019 р. по 11.02.2020 р. та з 17.02.2020 р. по 29.02.2020 р. Цивільно-правова відповідальність водія транспортного засобу «ВАЗ 2106» р.н. НОМЕР_1 , ОСОБА_2 на дату дорожньо-транспортної пригоди була застрахована в АТ «СГ «ТАС» (приватне), поліс № АМ9038130. Так як шкоду завдано внаслідок дорожньо-транспортної пригоди за участі забезпеченого транспортного засобу «ВАЗ 2106», р.н. НОМЕР_1 , під керуванням ОСОБА_2 , то в неї настала цивільно-правова відповідальність за заподіяну шкоду, а оскільки цивільно-правова відповідальність була застрахована в АТ «СГ «ТАС» (приватне), то обов`язок відшкодування шкоди покладається на страховика. Витрати на лікування позивачем понесено згідно до чеків 59570,40 грн., які залишились не відшкодованими. Позивачу внаслідок травм було встановлено ІІ групу інвалідності, а також у зв`язку з ушкодженням здоров`я позивачу задіяно моральну шкоду, оскільки звичайний уклад життя змінився. На підставі зазначеного просить суд стягнути з відповідача 75114,00 грн. шкоди, пов`язаної з стійкою втратою працездатності, 59570,40 витрат на лікування, 6734,20 грн. моральної шкоди, витрати на правову допомогу в розмірі 8000,00 грн.

Ухвалою Селидівського міського суду Донецької області від 24.08.2022 року було прийнято до провадження цивільну справу та постановлено розгляд справи проводити в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін.

Ухвалою Селидівського міського суду Донецької області від 22.09.2022 року в задоволенні клопотання відповідача про відкладення розгляду справи відмовлено, витребувано з Відділу поліції № 3 Покровського районного управління поліції Головного управління національної поліції в Донецькій області інформацію щодо стану кримінального провадження № 0001076 та у разі закриття або завершення кримінального провадження надати відповідне рішення.

Позивач, ОСОБА_1 в судове засідання не з`явилась, про дату, час та місце розгляду справи повідомлена належним чином.

Представник позивача, ОСОБА_3 , в судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, надав на адресу суду заяву про розгляд справи у його відсутність позовні вимоги підтримав у повному обсязі та просив їх задовольнити.

Представник відповідача, АТ Страхова група «ТАС» (приватне), в судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, надав на адресу суду відзив на позовну заяву, згідно до якого зазначив, що відсутність у страховика інформації про набрання законної сили рішення у кримінальній справі щодо спірного ДТП зумовлює припинення перебігу строку прийняття страховиком рішення про виплату або відмову у виплаті страхового відшкодування, тобто позбавляє обов`язку страхову компанію провести страхову виплату, на підставі чого відповідач на підставі п. 36.2 ст. 36 Закону №1961-ІV повідомив позивача про неможливість прийняття рішення по справі до моменту набрання рішення в кримінальному провадженні законної сили, що свідчить про відсутність вини відповідача у несвоєчасній виплаті страхового відшкодування. Крім того у відзиві було зазначено, що звернення позивача до суду є передчасним, оскільки відповідач не відмовляв у виплаті страхового відшкодування, а лише зупинив її до отримання рішення за результатами кримінального провадження. Також відповідачем було зазначено, про відсутність підстав стягнення з відповідача страхового відшкодування на користь позивача у зв`язку з відсутністю вироку суду в кримінальному провадженні або ухвали про закриття кримінального провадження, які набрали законної сили та вказували про заподіяння шкоди позивачу з вини водія, цивільно-правова відповідальність якого застрахована відповідачем та є прямим наслідком спірної ДТП. Стосовно відшкодування страховиком витрат за стійку втрату працездатності та витрат понесених з лікуванням зазначив про необхідність обґрунтованих та документально підтверджених витрат на відшкодування та за попереднім розрахунком витрати на лікування складають 9468,00 грн., розмір відшкодування пов`язаної зі стійкою втратою працездатності складають 75114,00 грн., а також страхової виплати моральної шкоди у сумі 4229,10 грн., а також просив зменшити суму витрат на професійну правничу допомогу. На підставі зазначеного просить відмовити в задоволенні позовних вимог у повному обсязі.

Також від представника відповідача надійшло на адресу суду клопотання про відкладення розгляду справи на період дії військового стану, яке обґрунтоване тим, що в Україні введено воєнний стан з 24.02.2022 року, а також оголошенням періодичних повітряних тривоги та загроз ракетних ударів.

Пунктами 10, 11 частини 2 статті 2 ЦПК України визначено, що одним із основних принципів цивільного судочинства є розумність строків розгляду справи судом та неприпустимість зловживання процесуальними правами.

Статтею 275 ЦПК України встановлено строки проведення судового засідання в порядку спрощеного позовного провадження.

Наслідки неявки в судове засідання учасників справи визначено ст. 223 ЦПК України, зокрема, суд може відкласти розгляд справи в межах встановленого цим Кодексом строку.

Відповідно до Указу Президента України №64/2022 від 24 лютого 2022 року «Про введення воєнного стану» та Закону України «Про затвердження Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» у зв`язку із військовою агресією Російської Федерації проти України, на території України запроваджено воєнний стан.

Указом Президента України від 14 березня 2022 року № 133/2022 «Про продовження строку дії воєнного стану в Україні» продовжено строк дії воєнного стану в Україні з 05 години 30 хвилин 26 березня 2022 року строком на 30 діб.

Указом Президента України від 17 травня 2022 року №341/2022 «Про продовження строку дії воєнного стану в Україні» продовжено строк дії воєнного стану в Україні з 05 години 30 хвилин 25 травня 2022 року строком на 90 діб.

Указом Президента України від 12 серпня 2022 року № 573/2022 «Про продовження строку дії воєнного стану в Україні» продовжено строк дії воєнного стану в Україні з 05 години 30 хвилин 23 серпня 2022 року строком на 90 діб.

Указом Президента України від 07 листопада 2022 року № 757/2022 «Про продовження строку дії воєнного стану в Україні» продовжено строк дії воєнного стану в Україні з 05 години 30 хвилин 21 листопада 2022 року строком на 90 діб.

Відповідно до ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» від 23 лютого 2006 року, суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду, як джерело права.

Статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) встановлено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Згідно з нормами ст. 17 Конвенції, жодне з положень цієї Конвенції не може тлумачитись як таке, що надає будь-якій державі, групі чи особі право займатися будь-якою діяльністю або вчиняти будь-яку дію, спрямовану на скасування будь-яких прав і свобод, визнаних цією Конвенцією, або на їх обмеження в більшому обсязі, ніж це передбачено в Конвенції.

Ратифікуючи зазначену Конвенцію Україна взяла на себе зобов`язання гарантувати кожній особі права та свободи, закріплені в Конвенції, включаючи право на справедливий судовий розгляд протягом розумного строку.

Разом з тим, чинне законодавство України не встановлює процесуальний зв`язок провадження у цивільній справі з правовим режимом воєнного стану.

Як вбачається з матеріалів справи, ухвалою Селидівського міського суду Донецької області від 24.08.2022 року було прийнято до провадження в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін.

В свою чергу перебіг воєнних дій може вплинути на можливість розгляду справи лише у випадках, коли відсутні організаційні або технічні можливості для проведення судового засідання, існує небезпека для життя та здоров`я осіб, які беруть участь у розгляді справи.

Відповідач раніше звертався з подібним клопотанням, проте ухвалою Селидівського міського суду Донецької області від 22.09.2022 року в задоволенні зазначеного клопотання було відмовлено.

Крім того, як було встановлено в ухвалі Селидівського міського суду Донецької області від 22.09.2022 року представник АТ «Страхова компанія «ТАС» (приватне) перебуває у м. Київ, де наразі активні бойові дії не ведуться.

Крім того, клопотань від представника про участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції не надходило, раніше в судових засіданням участі не приймав, враховуючи місцезнаходження представника відповідача у м. Києві, де наразі активні бойові дії не ведуться, у зв`язку із чим суд приходить до висновку про необґрунтованість клопотання представника відповідача про відкладення розгляду справи та можливість розглянути справу у відсутність представника відповідача.

Дослідивши матеріали справи, вирішивши питання чи мали місце обставини, якими обґрунтовуються позовні вимоги та якими доказами вони підтверджуються, чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження, яку правову норму належить застосувати до цих правовідносин, суд приходить до висновку про те, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до частини 1 ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Судом встановлено, що згідно до відомостей щодо кримінального правопорушення було внесеними 19.10.2019 року до Єдиного державного реєстру досудових розслідувань за ч. 2 ст. 286 КК України, згідно до яких 19.10.2019 року о 20 год. 50 хв., водій автомобіля ВАЗ 2106 реєстраційний номер НОМЕР_1 , шасі № НОМЕР_2 , під керуванням ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , рухалась з АДРЕСА_1 , в напрямку вул. верхня, та в районі Селидівської ЦМЛ, скоїла наїзд на двох пішоходів: ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , які рухались по центру по центру проїзної частини на зустріч автомобілю. При наїзді пішоходи: ОСОБА_4 отримав тілесні ушкодження у вигляді закритого перелому правої верхньої треті локтєвої та лучевої кісток верхньої кінцівки зі зміщенням, алкогольне сп`яніння; пішохід ОСОБА_5 отримала тілесні ушкодження у вигляді: ЗЧМТ, СГМ, закритого перелому стегна зі зміщення, відкритий перелом лівої гомілки, закритий перелом нижньої шелепи, травматичний шок, які відносяться до тяжких тілесних ушкоджень.

Згідно до висновку експерта Приходько С. Є., проведеної в приміщенні Селидівського відділення судово-медичних експертизи, розпочатої 06.11.2019 року та закінченої 06.11.2019 року було зазначено, що при судово-медичному дослідженні медичних документів у гр. ОСОБА_5 були виявлені: забійні рани на обличчі, у ротовій порожнині та на волосистій частини голови, садна волосистої частини голови, гематоми навколо очей, перелом нижньої щелепи з травматичною екстракцією зубів, що супроводжувалися струсом головного мозку, а також рана на лівій гомілці, закритий перелом середньої третини правого стегна та відкритий перелом середньої третини правої великогомілкової кістки, які виникнули від дії тупих твердих предметів, можливо під час і обставинах, що зазначені в ухвалі. Описані вище забійні рани на обличчі, у ротовій порожнині та на волосистій частині голови, гематоми навколо очей, що супроводжувалися струсом головного мозку, а також рана на лівій гомілці відносяться до легких тілесних ушкоджень, які спричинили короткочасний розлад здоров`я. Виявлені у постраждалої: перелом нижньої щелепи з травматичною екстракцією зубів та закритий перелом правого стегна за ступенем тяжкості відносяться до тілесних ушкоджень середньої ступені тяжкості за ознакою тривалого розладу здоров`я, а відкритий перелом середньої третини правої великогомілкової кістки відноситься до тяжких тілесних ушкоджень за ознакою безпеки життя.

Згідно до Полісу № АМ9038130 відповідальність водія транспортного засобу «ВАЗ 21061», державний номер НОМЕР_3 , VIN-код НОМЕР_2 , станом на 19.10.2019 року застрахована у АТ «СГ «ТАС» (приватне).

Відповідно до медичної карти стаціонарного хворого № 3793 ОСОБА_1 перебувала на стаціонарному лікуванні в період часу з 19.10.2019 року по 11.02.2020 року відповідно до якого було встановлено діагноз: поєднана травма ЗЧМТ, СГМ, гематоми обох очей, відкритий перелом нижньої щелепи зі зміщенням з травматичною екстракцією зубів, численні рани голови та обличчя, закритий перелом с/3 правого стегна зі зміщенням, відкритий уламковий перелом с/3 правої гомілки зі зміщенням, тупа травма живота. Алкогольне сп`яніння?

Згідно до довідки міжрайонної травматологічної МСЕК м. Покровська до акта огляду медико-соціальною експертною комісією серії 12 ААБ № 412954 ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , за наслідком огляду 17.02.2020 року було встановлено другу групу інвалідності внаслідок загального захворювання, інвалідність встановлена строком до 01 березня 2021 року, з наступним переоглядом 17.02.2021 року.

30.10.2020 року було направлено до АТ «СГ «ТАС» (приватне) повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду, яке сталось 19.10.2019 року о 20 год. 50 хв.

ОСОБА_6 , який діяв в інтересах позивача, 30.10.2020 року направив на адресу АТ «СГ «ТАС» (приватне) заяву про виплату страхового відшкодування ОСОБА_1 пов`язаних з витратами на лікування у розмірі 12692,70 грн., заява про виплату страхового відшкодування ОСОБА_1 пов`язаного із стійкою втратою, а також заява про виплату страхового відшкодування ОСОБА_1 пов`язане із моральною шкодою у сумі 4390,33 грн.

29.01.2021 року ОСОБА_6 , який діяв від імені позивача, направив до АТ «СГ «ТАС» (приватне) заяву про виплату страхового відшкодування ОСОБА_1 пов`язаного із витратами на лікування у сумі 34185,00 грн.

Згідно до листа ПрАТ «Страхова група «ТАС» від 10.11.2020 року № 1646 було повідомлено про призупинення розгляду справи, тому що на даний час не може прийняти рішення по справі, оскільки не має документального підтвердження щодо завершення кримінального провадження та щодо набрання таким рішенням законної сили.

Так, на підтвердження витрат, пов`язаних з придбанням медикаментів у зв`язку із лікуванням після травмування в дорожньо-транспортній пригоді ОСОБА_1 надала відповідні чеки, а саме: квитанція від 24.02.2020 року на суму 2380,40 грн. (за винятком вартості пакувального пакету 3,00 грн., та стерилліума 84,75 грн.), квитанція від 04.01.2020 року на суму 21,50 грн. (за винятком шампуні 21,50 грн.), квитанція від 17.12.2019 року на суму 25,10 грн., квитанція від 30.12.2019 року на суму 48,95 грн., квитанція від 04.01.2020 року на суму 9,50 грн., квитанція від 13.12.2019 року на суму 50,20 грн., квитанція від 08.02.2020 року на суму 35,00 грн., квитанція від 20.02.2020 року на суму 136,70 грн., квитанція від 03.11.2019 року на суму 56,15 грн., квитанція від 20.02.2020 року на суму 31,10 грн. (за винятком препарату найменування якого не вбачається 24,00 грн.), квитанція від 28.11.2019 року на суму 50,20 грн., квитанція від 09.01.2020 року на суму 28,00 грн., квитанція від 20.10.2019 року на суму 758,35 грн. (за винятком пакету 1,50 грн.), квитанція від 14.11.2019 року на суму 157,90 грн. (за винятком пакувального пакету 1,50 грн.), квитанція від 26.10.2019 року на суму 574,60 грн. (за винятком пакувального пакету 0,15 грн.), квитанція від 28.10.2019 року на суму 28,40 грн., квитанція від 24.10.2019 року на суму 142,65 грн. (за винятком пакету 0,25 грн.), квитанція від 25.10.2019 року на суму 576,65 грн. (за винятком пакету 0,25 грн.), квитанція від 04.01.2020 року на суму 51,30 грн. (за винятком бахіл 2,20 грн.), квитанція від 19.12.2019 року на суму 84,75 грн., квитанція від 10.02.2020 року на суму 82,30 грн. (за винятком препарату, найменування якого не зазначено, 14,00 грн.), квитанція від 03.12.2019 року на суму 29,30 грн., квитанція від 27.12.2019 року на суму 47,50 грн. квитанція від 09.02.2020 року на суму 24,80 грн., квитанція від 06.01.2020 року на суму 6,40 грн., квитанція від 17.11.2019 року на суму 17,40 грн., квитанція від 19.02.2020 року на суму 7,70 грн., квитанція від 28.12.2019 року на суму 71,50 грн. (за винятком бахіл 2,40 грн.), квитанція від 20.12.2019 року на суму 164,70 грн. (за винятком бахіл 2,40 грн. та пакету 0,25 грн.), квитанція від 11.11.2019 року на суму 574,75 грн. (за винятком пакету 0,25 грн.), квитанція від 20.12.2019 року на суму 61,15 грн., квитанція від 26.01.2020 року на суму 33,80 грн. (за винятком паперу туалетного 5,35 грн), квитанція від 08.11.2019 року на суму 331,75 грн. (за винятком пакету 0,25 грн.), квитанція від 30.01.2020 року на суму 65,80 грн. (за винятком пакувального пакету 1,50 грн.), квитанція від 23.10.2019 року на суму 497,65 грн. (за винятком пакувального пакету 1,50 грн.), квитанція від 10.11.2019 року на суму 58,20 грн., квитанція від 10.11.2019 року на суму 28,35 грн., квитанція від 20.11.2019 року на суму 32,05 грн., квитанція від 09.11.2019 року на суму 3,30 грн., квитанція від 13.11.2019 року на суму 20,40 грн., квитанція від 05.11.2019 року на суму 54,55 грн. (за винятком пакету 0,25 грн.), квитанція від 22.11.2019 року на суму 28,35 грн., квитанція від 30.10.2019 року на суму 319,10 грн. (за винятком пакувального пакету 1,50 грн.), квитанція від 29.10.2019 року на суму 394,55 грн. (за винятком пакету 0,25 грн.), квитанція від 22.10.2019 року на суму 600,55 грн. (яка є нечитабельною та не приймається до відшкодування), квитанція від 15.11.2019 року на суму 110,70 грн., квитанція від 24.10.2019 року на суму 60,35 грн. (за винятком пакету 0,25 грн.), квитанція від 11.11.2019 року на суму 83,90 грн. (за винятком вологих серветок 31,00 грн.), квитанція від 14.11.2019 року на суму 64,75 грн., квитанція від 15.11.2019 року на суму 82,65 грн., квитанція від 11.11.2019 року на суму 28,35 грн., квитанція від 15.11.2019 року на суму 23,10 грн., квитанція від 15.11.2019 року на суму 24,10 грн. (за винятком гігієнічної помади 19,20 грн.), квитанція від 15.11.2019 року на суму 19,20 грн. (за винятком гігієнічної помади 19,20 грн.), квитанція від 15.11.2019 року на суму 418,00 грн. (за винятком пакету 0,25 грн.), квитанція від 06.11.2019 року на суму 77,50 грн., квитанція від 30.10.2019 року на суму 28,40 грн., квитанція від 30.10.2019 року на суму 18,00 грн., квитанція від 31.10.2019 року на суму 18,00 грн., квитанція від 01.11.2019 року на суму 62,70 грн., квитанція від 03.11.2019 року на суму 14,80 грн., квитанція від 07.02.2020 року на суму 70,40 грн., квитанція від 15.11.2019 року на суму 9,25 грн. (за винятком беруші 9,25 грн.), квитанція від 03.11.2019 року на суму 29,20 грн., квитанція від 03.11.2019 року на суму 41,80 грн., квитанція від 01.11.2019 року на суму 50,80 грн., квитанція від 26.11.2019 року на суму 143,80 грн., квитанція від 07.02.2020 року на суму 24,60 грн., квитанція від 08.02.2020 року на суму 36,60 грн., квитанція від 26.11.2019 року на суму 143,80 грн., квитанція від 07.02.2020 року на суму 24,60 грн., квитанція від 28.10.2019 року на суму 52,20 грн., квитанція від 25.10.2019 року на суму 2,00 грн., квитанція від 28.11.2019 року на суму 34,60 грн., квитанція від 25.10.2020 року на суму 15,10 грн., квитанція від 30.10.2019 року на суму 261,15 грн. (за винятком аскорбінки 5,25 грн.), квитанція від 13.11.2019 року на суму 19,75 грн., квитанція від 15.11.2019 року на суму 48,85 грн. (за винятком серветок вологих 25,45 грн.), квитанція від 20.11.2019 року на суму 48,65 грн. (за винятком мінеральної води 12,80 грн.), квитанція від 06.11.2019 року на суму 180,80 грн. (за винятком пакету 0,15 грн.), квитанція від 17.11.2019 року на суму 68,20 грн., квитанція від 19.11.2019 року на суму 213,50 грн., квитанція від 08.11.2019 року на суму 85,95 грн. (за винятком аскорбінки 4,90 грн.), квитанція від 18.11.2019 року на суму 18,10 грн., квитанція від 20.11.2019 року на суму 57,05 грн., квитанція від 15.11.2019 року на суму 45,40 грн., квитанція від 02.11.2019 року на суму 9,25 грн., квитанція від 02.11.2019 року на суму 60,30 грн., квитанція від 23.11.2019 року на суму 70,50 грн., квитанція від 24.11.2019 року на суму 94,80 грн., квитанція від 23.11.2019 року на суму 30,00 грн., квитанція від 16.11.2019 року на суму 7,90 грн., квитанція від 02.11.2019 року на суму 12,15 грн., квитанція від 07.11.2019 року на суму 101,60 грн., квитанція від 24.11.2019 року на суму 68,00 грн., квитанція від 23.11.2019 року на суму 5,00 грн. (за винятком аскорбінки 5,00 грн.), квитанція від 23.11.2019 року на суму 26,50 грн., квитанція від 09.11.2019 року на суму 361,45 грн., квитанція від 28.12.2019 року на суму 117,90 грн., квитанція від 12.01.2020 року на суму 2,90 грн., квитанція від 06.11.2019 року на суму 7,90 грн., квитанція від 08.01.2020 року на суму 23,00 грн., квитанція від 18.11.2019 року на суму 23,25 грн., квитанція від 30.11.2019 року на суму 11,00 грн., квитанція від 24.02.2020 року на суму 12,00 грн., квитанція від 21.12.2019 року на суму 103,05 грн., квитанція від 20.10.2019 року на суму 18007,00 грн., квитанція від 23.10.2019 року на суму 16178,00 грн.

Отже загальна сума витрат ОСОБА_1 на придбання медикаментів для лікування після дорожньо-транспортної пригоди та пов`язаних із цими травмами лікуванням, відповідно до вищезазначених чеків становить 46098 (сорок шість тисяч дев`яносто вісім) грн. 15 коп.

В свою чергу суд не приймає витрати позивача на товари (пакет, стерилліум, шампунь, бахіли, туалетний папір, вологі серветки, гігієнічної помади, беруші, мінеральна вода, аскорбінка, а також товарів які не зазначені у чеку) у розмірі 948,33 грн, оскільки зазначені витрати не пов`язані з лікуванням.

Стосовно посилання відповідача щодо витрат на придбані препарати, які не були визначені в призначені лікування, суд враховуючі ступень завданої шкоди (закрита черепно-мозкова травма, струс головного мозку, гематоми обох очей, відкритий перелом нижньої щелепи зі зміщенням з травматичною екстракцією зубів, численні рани голови та обличчя, закритий перелом правого стегна зі зміщенням, відкритий уламковий перелом правої гомілки зі зміщенням, тупа травми живота), характеру завданих ушкоджень завданих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, їх супутніх наслідків, а також враховуючи характер лікування суд вважає зазначені витрати такими, що пов`язані з лікуванням травм, внаслідок дорожньо-транспортної хвороби та такими, що понесені для усунення завданих травм та їх наслідків внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, яка сталася 19.11.2019, а також такими що підлягають відшкодуванню.

Відповідно до постанови Відділу поліції №3 Покровського районного управління поліції Головного управління Національної поліції в Донецькій області від 18 жовтня 2021 року кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0001076 від 20.10.2021 року, закрито у зв`язку з встановленням відсутності в діянні складу кримінального правопорушення, за п.2 ч. 1 ст. 284 КПК України.

Згідно з частинами першою-третьою статті 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є: втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода). Збитки відшкодовуються у повному обсязі, якщо договором або законом не передбачено відшкодування у меншому або більшому розмірі. Якщо особа, яка порушила право, одержала у зв`язку з цим доходи, то розмір упущеної вигоди, що має відшкодовуватися особі, право якої порушено, не може бути меншим від доходів, одержаних особою, яка порушила право.

Відповідно до частини першої статті 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її права. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб (частина третя статті 23 ЦК України).

Частинами першою-третьою статті 1166 ЦК України визначено, що майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини. Шкода, завдана каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю фізичної особи внаслідок непереборної сили, відшкодовується у випадках, встановлених законом.

Моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала, якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки (пункт 1 частини другої статті 1167 ЦК України).

Згідно зі статтею 1187 ЦК України джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Особа, яка неправомірно заволоділа транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, завдала шкоди діяльністю щодо його використання, зберігання або утримання, зобов`язана відшкодувати її на загальних підставах.

Якщо неправомірному заволодінню іншою особою транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом сприяла недбалість її власника (володільця), шкода, завдана діяльністю щодо його використання, зберігання або утримання, відшкодовується ними спільно, у частці, яка визначається за рішенням суду з урахуванням обставин, що мають істотне значення.

Особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого.

Таким чином, закон містить вказівку на перерозподіл обов`язку доказування та зобов`язує саме відповідача довести, що шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, була спричинена внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого.

Разом з тим шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, завжди є неправомірною та передбачає безвинну відповідальність власника такого джерела.

Такий правовий висновок викладено в постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 28 березня 2018 року у справі № 204/3783/16-ц (провадження № 61-1141св18).

З огляду на презумпцію вини заподіювача шкоди, передбаченої частиною другою статті 1166 ЦК України, відповідач звільняється від обов`язку відшкодувати шкоду (у тому числі і моральну шкоду), якщо доведе, що шкоду було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого (частина п`ята статті 1187 ЦК України, пункт 1 частини другої статті 1167 ЦК України).

Порядок та умови відшкодування шкоди безпосередньо встановлено ЦК України, відповідно до якого умовами відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, є протиправність поведінки заподіювача шкоди, наявність цієї шкоди у потерпілого і причинного зв`язку між ними.

При цьому, слід враховувати, що особливі правила статті 1187 ЦК України діють тоді, коли шкоду завдано тими властивостями об`єкта, через які діяльність із ним визнається джерелом підвищеної небезпеки.

Головною особливістю відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, є те, що володілець небезпечного об`єкта зобов`язаний відшкодувати шкоду незалежно від його вини. Перед потерпілим несуть однаковий обов`язок відшкодувати завдану шкоду як винні, так і невинні володільці об`єктів, діяльність з якими є джерелом підвищеної небезпеки.

Разом із цим відповідальність за шкоду, заподіяну джерелом підвищеної небезпеки, має свої межі, за якими відповідальність виключається. До них належать непереборна сила та умисел потерпілого.

Під умислом потерпілого слід розуміти усвідомлене бажання особи заподіяти шкоду. При цьому особа повинна розуміти значення своїх дій та мати змогу керувати ними.

Обов`язок доведення умислу потерпілого або наявності непереборної сили законом покладається також на володільця джерела підвищеної небезпеки, оскільки діє цивільно-правова презумпція заподіювача шкоди.

Такі правові висновки зроблені в постановах Верховного Суду від 05 червня 2019 року у справі № 466/4412/15-ц (провадження № 61-37654св18), від 15 серпня 2019 року у справі № 756/16649/13-ц (провадження № 61-26702св18), від 02 жовтня 2019 року у справі № 447/2438/16-ц (провадження № 61-26195св18), від 11 грудня 2019 року у справі № 601/1304/15-ц (провадження № 61-33216св18), від 03 червня 2020 року у справі № 345/3335/17 (провадження № 61-22598св18), від 07 жовтня 2020 року у справі № 742/637/19 (провадження № 61-320св20).

В свою чергу з матеріалів справи не встановлено, що ДТП сталася внаслідок умислу потерпілої ОСОБА_1 або непереборної дії.

Отже, цивільно-правова відповідальність за шкоду, заподіяну в результаті дії джерела підвищеної небезпеки настає без вини її заподіювача, а відсутність остаточного рішення суду за результатами розгляду кримінального провадження щодо дорожньо-транспортної пригоди не є підставою для відмови у задоволенні вимог потерпілої особи щодо відшкодування шкоди, завданої ушкодженням здоров`я, внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки.

Статтею 1 Закону України «Про страхування» передбачено, що страхування - це вид цивільно-правових відносин щодо захисту майнових інтересів фізичних та юридичних осіб у разі настання певних подій (страхових випадків), визначених договором страхування або чинним законодавством, за рахунок грошових фондів, що формуються шляхом сплати фізичними особами та юридичними особами страхових платежів (страхових внесків, страхових премій) та доходів від розміщення коштів цих фондів.

За договором страхування одна сторона (страховик) зобов`язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору (стаття 979 ЦК України).

Відповідно до статті 980 ЦК України предметом договору страхування можуть бути майнові інтереси, які не суперечать закону і пов`язані, зокрема з відшкодуванням шкоди, завданої страхувальником (страхування відповідальності).

Види обов`язкового страхування в Україні визначені у статті 7 Закону України «Про страхування». До них пункт 9 частини першої вказаної статті відносить страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів.

Закон України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» від 01 липня 2004 року №1961-IV регулює відносини у сфері обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів і спрямований на забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та майну потерпілих при експлуатації наземних транспортних засобів на території України.

Відповідно до статті 6 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страховим випадком є дорожньо-транспортна пригода, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю та/або майну потерпілого.

В пункті 22.1 статті 22 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» зазначено, що у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок ДТП життю, здоров`ю, майну третьої особи. У разі настання події, яка є підставою для проведення регламентної виплати, Моторне (транспортне) страхове бюро України (далі - МТСБУ) у межах страхових сум, що були чинними на день настання такої події, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок ДТП життю, здоров`ю, майну третьої особи.

Шкодою, заподіяною життю та здоров`ю потерпілого внаслідок ДТП, є: шкода, пов`язана з лікуванням потерпілого; шкода, пов`язана з тимчасовою втратою працездатності потерпілим; шкода, пов`язана із стійкою втратою працездатності потерпілим; моральна шкода, що полягає у фізичному болю та стражданнях, яких потерпілий - фізична особа зазнав у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; шкода, пов`язана із смертю потерпілого (пункт 23.1 статті 23 Закону № 1961-IV).

Пунктами 24.1-24.3 статті 24 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» передбачено, що у зв`язку з лікуванням потерпілого відшкодовуються обґрунтовані витрати, пов`язані з доставкою, розміщенням, утриманням, діагностикою, лікуванням, протезуванням та реабілітацією потерпілого у відповідному закладі охорони здоров`я, медичним піклуванням, лікуванням у домашніх умовах та придбанням лікарських засобів. Витрати, пов`язані з лікуванням потерпілого в іноземній державі, відшкодовуються, якщо лікування було узгоджено з особою, яка має здійснити страхове відшкодування (регламентну виплату). Зазначені в цьому пункті витрати та необхідність їх здійснення мають бути підтверджені документально відповідним закладом охорони здоров`я. Мінімальний розмір страхового відшкодування (регламентної виплати) за шкоду, пов`язану з лікуванням потерпілого, становить 1/30 розміру мінімальної заробітної плати у місячному розмірі, встановленої законом на дату настання страхового випадку, за кожний день лікування, підтверджений відповідним закладом охорони здоров`я, але не більше 120 днів. Якщо страховику (МТСБУ) не надані документи, що підтверджують розмір витрат, зазначених у пункті 24.1 цієї статті, або їх документально підтверджений розмір є меншим, ніж мінімальний розмір, визначений відповідно до пункту 24.2 цієї статті, страховик (МТСБУ) здійснює відшкодування у розмірі, визначеному в пункті 24.2 цієї статті.

У зв`язку з тимчасовою втратою працездатності потерпілим відшкодовуються не отримані доходи за підтверджений відповідним закладом охорони здоров`я час втрати працездатності. Доходи потерпілого оцінюються в таких розмірах: для працюючої особи (особи, яка працює за трудовим договором) - неотримана середня заробітна плата, обчислена відповідно до норм законодавства України про працю; для особи, яка забезпечує себе роботою самостійно, - неотримані доходи, які обчислюються як різниця між доходом за попередній (до ДТП) календарний рік та доходом, отриманим у тому календарному році, коли особа була тимчасово непрацездатною; для непрацюючої повнолітньої особи - допомога у розмірі, не меншому мінімальної заробітної плати, встановленої чинним законодавством. Якщо особа була в зазначеному статусі менше вказаних розрахункових термінів, то до уваги береться середньомісячний доход з розрахунку суми сукупного доходу такої особи за попередній до настання страхового випадку календарний рік та доход протягом фактичного терміну (повні місяці) перебування особи в зазначеному статусі (стаття 25 Закону № 1961-IV).

Відповідно до статті 26-1 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страховиком (у випадках, передбачених підпунктами г і ґ пункту 41.1 та підпунктом в пункту 41.2 статті 41 цього Закону, - МТСБУ) відшкодовується потерпілому - фізичній особі, який зазнав ушкодження здоров`я під час ДТП, моральна шкода у розмірі 5 відсотків страхової виплати за шкоду, заподіяну здоров`ю.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 04 липня 2018 року у справі № 755/18006/15-ц зазначено, що відшкодування шкоди особою, відповідальність якої застрахована за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, можливе за умови, що згідно з цим договором або Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у страховика не виник обов`язок з виплати страхового відшкодування (зокрема, у випадках, передбачених у статті 37), чи розмір завданої шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика. В останньому випадку обсяг відповідальності страхувальника обмежений різницею між фактичним розміром завданої шкоди і сумою страхового відшкодування. Покладання обов`язку з відшкодування шкоди у межах страхового відшкодування на страхувальника, який уклав відповідний договір страхування і сплачує страхові платежі, суперечить меті інституту страхування цивільно-правової відповідальності (стаття 3 Закону № 1961-IV). Уклавши договір обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності, страховик на випадок виникнення деліктного зобов`язання бере на себе у межах суми страхового відшкодування виконання обов`язку страхувальника, який завдав шкоди.

Таким чином, обов`язок з відшкодування шкоди в межах страхового відшкодування покладається на страховика.

В пункті 35.1 статті 35 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» зазначено, що для отримання страхового відшкодування потерпілий чи інша особа, яка має право на отримання відшкодування, протягом 30 днів з дня подання повідомлення про ДТП подає страховику (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ) заяву про страхове відшкодування.

Згідно з пунктом 36.1 статті 36 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страховик (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ), керуючись нормами цього Закону, приймає вмотивоване рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) або про відмову у здійсненні страхового відшкодування (регламентної виплати). Рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) приймається у зв`язку з визнанням майнових вимог заявника або на підставі рішення суду, у разі якщо спір про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) розглядався в судовому порядку. Якщо розмір заподіяної шкоди перевищує страхову суму, розмір страхової виплати (регламентної виплати) за таку шкоду обмежується зазначеною страховою сумою.

Абзацами першим-третім пункту 36.2 статті 36 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» передбачено, що страховик (МТСБУ) протягом 15 днів з дня узгодження ним розміру страхового відшкодування з особою, яка має право на отримання відшкодування, за наявності документів, зазначених у статті 35 цього Закону, повідомлення про ДТП, але не пізніш як через 90 днів з дня отримання заяви про страхове відшкодування зобов`язаний: у разі визнання ним вимог заявника обґрунтованими - прийняти рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) та виплатити його. Якщо відшкодування витрат на проведення відновлювального ремонту пошкодженого майна (транспортного засобу) з урахуванням зносу здійснюється безпосередньо на рахунок потерпілої особи (її представника), сума, що відповідає розміру оціненої шкоди, зменшується на суму визначеного відповідно до законодавства податку на додану вартість. При цьому доплата в розмірі, що не перевищує суми податку, здійснюється за умови отримання страховиком (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ) документального підтвердження факту оплати проведеного ремонту. Якщо у зв`язку з відсутністю документів, що підтверджують розмір заявленої шкоди, страховик (МТСБУ) не може оцінити її загальний розмір, виплата страхового відшкодування (регламентна виплата) здійснюється у розмірі шкоди, оціненої страховиком (МТСБУ). Страховик має право здійснювати виплати без проведення експертизи (у тому числі шляхом перерахування коштів особам, які надають послуги з ремонту пошкодженого майна), якщо за результатами проведеного ним огляду пошкодженого майна страховик і потерпілий досягли згоди про розмір та спосіб здійснення страхового відшкодування і не наполягають на проведенні оцінки, експертизи пошкодженого майна; у разі невизнання майнових вимог заявника або з підстав, визначених статтями 32 та/або 37 цього Закону, - прийняти вмотивоване рішення про відмову у здійсненні страхового відшкодування (регламентної виплати). Якщо ДТП розглядається в цивільній, господарській або кримінальній справі, перебіг цього строку припиняється до дати, коли страховику (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ) стало відомо про набрання рішенням у такій справі законної сили.

В постанові Великої Палати Верховного Суду від 11 грудня 2019 року у справі № 465/4287/15 (провадження № 14-406цс19) зазначено, що у Законі № 1961-IV не передбачено обов`язкового досудового порядку врегулювання питання з приводу виплати страхового відшкодування, особа, яка вимагає такої виплати, за власним розсудом може звернутися із заявою безпосередньо до страховика, з дотриманням вимог, передбачених у статті 35 названого Закону, чи звернутися безпосередньо до суду.

Оскільки, судом не встановлено, що ДТП сталася внаслідок умислу потерпілого ОСОБА_1 або непереборної сили, цивільно-правова відповідальність за шкоду, заподіяну в результаті дії джерела підвищеної небезпеки настає без вини її заподіювача, у зв`язку з чим, страховик хоч і не завдав шкоди, але є зобов`язаним суб`єктом перед потерпілим, якому він виплачує страхове відшкодування замість завдавача шкоди у передбаченому Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» порядку.

При цьому, наявність чи відсутність у страховика обов`язку з виплати страхового відшкодування замість завдавача шкоди не є предметом розгляду в кримінальному провадженні. Тому відсутність судового рішення у кримінальному провадженні не може бути підставою для відмови в задоволенні позовних вимог потерпілої особи до страховика про відшкодування шкоди, заподіяної внаслідок дорожньо-транспортної пригоди.

Крім того, вищенаведеним пунктом 36.2 статті 36 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» визначено лише підставу припинення здійснення страхового відшкодування у разі, якщо ДТП розглядається в цивільній, господарській або кримінальній справі, та не передбачено можливості відмови у стягненні страхового відшкодування у справі, яка вже розглядається судом в порядку цивільного судочинства, за наслідками такого розгляду.

Враховуючи наведене, відмова страховика АТ «СГ «ТАС» (приватне) у виплаті страхового відшкодування у вигляді витрат на лікування потерпілого, та стійкою втратою працездатністю, а також моральної шкоди, є неправомірною, й ці суми підлягають стягненню в судовому порядку.

Повно і всебічно з`ясувавши обставини по справі, надані суду докази, які були досліджені в судовому засіданні і які відповідають вимогам закону про їх належність та допустимість, відповідно до ст. 263 ЦПК України, суд прийшов до висновку, що позовні вимоги позивача підлягають частковому задоволенню, та слід стягнути з відповідача шкоди, пов`язаної зі стійкою втратою працездатності у розмірі 75 114,00 грн., витрати на лікування, у розмірі 46 098,15 грн., моральної шкоди, пов`язаної із дорожньо-транспортною пригодою, у розмірі 6 060,61 грн.

Вирішуючи питання позовних вимог в частині стягнення з відповідача на користь позивача витрат понесених на професійну правничу допомогу в розмірі 8000,00 грн., суд дійшов до наступного.

Право на правову допомогу в Україні гарантовано статтею 59 Конституції України.

Статтею 15 ЦПК України передбачено, що учасники справи мають право користуватися правничою допомогою. Представництво у суді як вид правничої допомоги здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків встановлених законом.

За приписами статті 133 ЦПК України, витрати на професійну правничу допомогу відносяться до судових витрат.

Частини 1-3 статті 134 ЦПК України визначають, що разом з першою заявою по суті спору кожна сторона подає до суду попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які вона понесла і які очікує понести в зв`язку із розглядом справи. У разі неподання стороною попереднього розрахунку суми судових витрат суд може відмовити їй у відшкодуванні відповідних судових витрат, за винятком суми сплаченого нею судового збору. Попередній розрахунок розміру судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами за результатами розгляду справи.

Відповідно до ч.ч. 1-4 ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Згідно до п. п. 1, 2 ч. 3 ст. 141 ЦПК України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес.

Частиною 8 ст. 141 ЦПК України передбачено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.

Відповідно до практики Європейського суду з прав людини, про що, зокрема, зазначено у рішеннях від 26 лютого 2015 року у справі «Баришевський проти України», від 10 грудня 2009 року у справі «Гімайдуліна і інших проти України», від 12 жовтня 2006 року у справі «Двойних проти України», від 30 березня 2004 року у справі «Меріт проти України», заявник має право на відшкодування судових та інших витрат лише у разі, якщо доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їх розмір обґрунтованим.

Суд зазначає, що на підтвердження витрат, понесених на професійну правничу допомогу, мають бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.

Наведені правові позиції викладені в постанові Великої Палати Верховного Суду від 27 червня 2018 року у справі № 826/1216/16 та у постанові Верховного Суду від 27 січня 2020 року у справі № 690/408/17.

Так, з матеріалів справи вбачається, що позивачем, на підтвердження витрат на правову допомогу, було надано договір про надання професійної правничої допомоги № 2624 від 12.06.2020 року укладеного між Адвокатським об`єднанням «Автопоміч» та ОСОБА_1 , додаток №2 до Договору про надання професійної правничої (правової) допомоги від 12.06.2020 року №2624, детальний розрахунок робіт (наданих послуг) виконаних для надання правничої (правової) допомоги від 17.03.2021 р.

З огляду на зазначене, враховуючи зміст поданих документів на підтвердження понесених позивачем судових витрат, розміру задоволених позовних вимог, а також вищезазначених критеріїв, суд вважає стягнути з відповідача на користь позивача витрати на правничу допомогу у розмірі 7200,00 грн.

Відповідно до п.7 ч.1 ст.264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує питання, зокрема, чи є підстави допустити негайне виконання судового рішення.

Згідно п.2 ч.1 ст.430 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішень у справах про присудження працівникові виплат заробітної плати, але не більше ніж за один місяць.

Відповідно ч. 6 ст. 141 ЦПК України, якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Якщо обидві сторони звільнені від оплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.5 Закону України «Про судовий збір» від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються позивачі у справах про відшкодування шкоди, заподіяної каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, а також смертю фізичної особи.

Відповідно до ст. 4 Закону України «Про судовий збір», якою закріплені ставки судового збору, за подання до суду фізичною особою позовної заяви майнового характеру судовий збір становить 1 відсоток ціни позову, але не менше 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб та не більше 5 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

З урахуванням дати подання даного позову 08 квітня 2021 року , та суми позову 141418 грн. 60 коп., сума судового збору, яка підлягає сплаті при зверненні до суду становила би 1414 грн. 18 коп.

Позивач ОСОБА_1 у відповідності до положень п. 2 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» звільнений від сплати судового збору, за вимогою про відшкодування шкоди, заподіяною каліцтвом внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, тому відповідно до вимог статті 141 ЦПК України з відповідача належить стягнути судовий збір в дохід держави.

З урахуванням того, що суд дійшов висновку про часткове задоволення позовних вимог на 90 %, з відповідача на користь держави слід стягнути судовий збір пропорційно задоволеним позовним вимогам, 90 % від 1414,18 грн. становить 1212,77 грн.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 12, 13, 89, 133, 141, 223, 263-265, 280 ЦПК України, суд

У х в а л и в:

Позов ОСОБА_1 , в інтересах якої діє адвокат Стефківський Володимир Іванович, до Акціонерного товариства «Страхова група ТАС» (приватне) про відшкодування шкоди задовольнити частково.

Стягнути з Приватного акціонерного товариства «Страхова група ТАС» (приватне) на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , відшкодування шкоди пов`язаної зі стійкою втратою працездатності, у розмірі 75 114 (сімдесят п`ять тисяч сто чотирнадцять) гривень 00 копійок, витрати на лікування у розмірі 46098 (сорок шість тисяч дев`яносто вісім) гривень 15 копійок, моральну шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, у розмірі 6060 (шість тисяч шістдесят) гривень 61 копійок.

В іншій частині позовних вимог ОСОБА_1 - відмовити.

Стягнути з Приватного акціонерного товариства «Страхова група ТАС» (приватне) на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , судові витрати на правничу допомогу в розмірі 7200 (сім тисяч двісті) гривень 00 копійок.

Стягнути з Приватного акціонерного товариства «Страхова Група «ТАС» (приватне) на користь держави судовий збір у розмірі 1272 (одна тисяча двісті сімдесят дві) грн. 77 коп.

Апеляційна скарга на рішення суду подається безпосередньо до Дніпровського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня проголошення рішення. У разі якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_4 .

Представник позивача: адвокат Стефківський Володимир Іванович, свідоцтва про право на зайняття адвокатською діяльністю № 033 видане 31.10.2013 року колегією адвокатів Львівської області, адреса: Львівська область, м. Львів, вул. А. Сахарова, буд. 33, оф. 501.

Відповідач: Приватне акціонерне товариство «Страхова група ТАС», юридична адреса: 03062, м. Київ. Святошинський район, пр. Перемоги, буд. 65, код за .

Повний текст рішення складено 26 грудня 2022 року.

Суддя Н.О. Хацько