КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 лютого 2022 року місто Київ.

Справа 757/32576/20-ц

Апеляційне провадження № 22-ц/824/3616/2022

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді Желепи О.В.,

суддів: Кравець В.А., Мазурик О.Ф.

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «АРАКС» на рішення Печерського районного суду міста Києва від 13 жовтня 2020 року (у складі судді Ільєвої Т.Г., 13.10.2020 року )

в справі за позовом Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «АРАКС» до ОСОБА_1 про відшкодування шкоди в порядку суброгації ,-

ВСТАНОВИВ:

31 липня 2020 року до Печерського районного суду м. Києва надійшов позов Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «АРАКС», згідно вимог якого останній просив стягнути з відповідача на користь позивача грошові кошти: компенсація заподіяних збитків - 39 690,51 грн. (тридцять дев`ять тисяч шістсот дев`яносто гривень 51 копійка) основного боргу та судовий збір - 2 102,00 грн. (дві тисячі сто дві гривні 00 коп.).

Мотивуючи вимоги позивач вказує, що між ПрАТ "Страхова компанія "АХА Страхування" та ОСОБА_2 укладено договір добровільного страхування наземного транспорту № л123193а8к3 від 02.05.2018 р., предметом якого є майнові інтереси Страхувальника, що не суперечать закону та пов`язані з володінням, розпорядженням та користуванням наземним транспортним засобом «Volkswagen Tiguan», д/н НОМЕР_1 , 2012 року випуску.

15.09.2018 р. сталася дорожньо-транспортна пригода за участю транспортних засобів «Volkswagen Tiguan», д/н НОМЕР_1 , яким керував ОСОБА_3 та «Toyota Venza», д/ нНОМЕР_3 , яким керував ОСОБА_1 , цивільно-правова відповідальність якого застрахована в ПрАТ "СК "ПЗУ Україна", згідно полісу обов`язкового «страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № АМ/7297072.

У результаті даної ДТП було пошкоджено застрахований транспортний засіб «Volkswagen Tiguan», д/н НОМЕР_1 , який належить страхувальнику на праві приватної власності.

Відповідно до постанови Києво-Святошинського районного суду Київської області від 10.2018 р. у справі № 369/12138/18 водія ОСОБА_1 , під керуванням якого перебував транспортний засіб «Toyota Venza», д/н НОМЕР_3 , визнано винним за ст. 124 КУпАП.

Загальна вартість запчастин та ремонтних робіт необхідних для проведення відновлювального ремонту транспортного засобу «Volkswagen Tiguan», д/н НОМЕР_4 , в результаті його пошкодження при ДТП, відповідно до рахунку № В000023689 від 17.09.2018 р. ТОВ «Автомир» склала 82 076,96 грн. (вісімдесят дві тисячі сімдесят шість гривень 96 копійок).

Умовами, укладеного між позивачем та страхувальником договору передбачена можливість визначення розміру збитків та страхового відшкодування на підставі рахунку СТО.

Відповідно до лімітів полісу ОСЦПВ № АМ/7297072 ліміт за шкоду завдану майну в результаті ДТП становить 100 000,00 грн. (сто тисяч гривень 00 коп.).

У рамках прямого врегулювання та з врахуванням ст. 29 Закону України «Про ОСЦПВВНТЗ» AT «СК «АХА Страхування» та ПрАТ "СК "ПЗУ Україна" погодили суму страхового відшкодування зі зносом у розмірі 42 386,45 грн., про що було складено страховий акт № АХА2412333 від 28.09.2018 p. AT «СК «АХА Страхування» сплачено страхове відшкодування замість ПрАТ "СК "ПЗУ Україна" на СТО ГОВ «Автомир», що підтверджується платіжним дорученням № 501 008 від 01.10.2018 р.

Як вбачається зі страхових актів № АХА2412334 від 28.09.2018 р. та № АХА2422270 від 31.10.2018 p., позивачем виплачено страхове відшкодування на підставі договору № л123193а8к3 від 02.05.2018 р. у розмірі 39 690,51 грн. на підставі рахунку № В000023689 від 17.09.2018 р. та сплачено кошти на рахунок ТОВ «Автомир», що підтверджується платіжними дорученнями № 501 009 від 01.10.2018 р. та-№ 51 1 058 від 01.11.2018 р.

Отже, на підставі вищезазначеного, до позивача перейшло право зворотної вимоги (суброгації) до відповідача, як до особи відповідальної за відшкодування заподіяних збитків, на суму 39 690,51 грн. (82 076,96 грн. - 42 386.45 грн. = 39 690,51 грн.), що послугувало підставою для звернення до суду.

Рішенням Печерського районного суду міста Києва від 13 жовтня 2020 року позов Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «АРАКС» до ОСОБА_1 про відшкодування шкоди в порядку суброгації - залишенобез задоволення.

Не погоджуючись з таким рішенням, 08.11.2021 року згідно поштової відмітки, представник ПАТ «Страхова компанія «АРАКС» безпосередньо до апеляційного суду, подав апеляційну скаргу, в якій просить суд скасувати оскаржуване рішення та постановити нове, яким задовольнити позовні вимоги у повному обсязі.

Вказує, що суд помилково застосував висновки Постанови Великої Палати Верховного Суду від 04.07.2018 року № 757/18006/15-ц при розгляді позовної заяви в порядку суброгації, і як наслідок неправильне застосування норм матеріального права.

Зазначає, що відшкодування шкоди відповідачем ОСОБА_1 можливе відповідно до статті 1194 ЦК України, оскільки розмір завданої ним шкоди у розмірі 39 690,51 грн. є різницею між фактичним розміром шкоди (82 076,96 грн.) і страховою виплатою (страховим відшкодуванням) (42 386,45 грн.).

Посилається на правову позицію викладену в постанові Верховного Суду України по справі № 758/10356/14-ц (6-2969цс16) від 31.05.2017 року, на постанову Великої Палати Верховного Суду від 04 липня 2018 року у справі № 755/18006/15-ц

У відзиві на апеляційну скаргу представник відповідача просив апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення залишити без змін, посилаючись на те, що наведені Позивачем правові підстави для скасування рішення суду першої інстанції є безпідставними, а рішення суду ухвалене з дотриманням норм матеріального і процесуального права, а також правових позицій Верховного суду.

Відповідно до ч. 1 ст.369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Згідно із ч. 13 ст. 7 ЦПК України, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Враховуючи вищевказані норми, колегія суддів ухвалила розглядати справу в порядку письмового провадження.

Розглянувши справу в межах заявлених позовних вимог та доводів апеляційної скарги, перевіривши законність та обґрунтованість рішення, апеляційний суд приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Страхування - це вид цивільно-правових відносин щодо захисту майнових інтересів фізичних та юридичних осіб у разі настання певних подій (страхових випадків), визначених договором страхування або чинним законодавством, за рахунок грошових фондів, що формуються шляхом сплати фізичними особами та юридичними особами страхових платежів (страхових внесків, страхових премій) та доходів від розміщення коштів цих фондів (стаття 1 Закону України «Про страхування»).

За договором страхування одна сторона (страховик) зобов`язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору (стаття 979 Цивільного кодексу (далі - ЦК) України).

Страхувальник вносить страховику згідно з договором страхування певну плату, яка називається страховим платежем (страховим внеском, страховою премією) (частина перша статті 10 Закону України «Про страхування»).

Предметом договору страхування можуть бути майнові інтереси, які не суперечать закону і пов`язані, зокрема, з відшкодуванням шкоди, завданої страхувальником (страхування відповідальності) (стаття 980 ЦК України).

Розрізняють добровільну та обов`язкову форми страхування (стаття 5 Закону України «Про страхування»). Добровільним може бути, зокрема, страхування наземного транспорту (пункт 6 частини четвертої статті 6 Закону України «Про страхування»). Втім, законом може бути встановлений обов`язок фізичної або юридичної особи бути страхувальником життя, здоров`я, майна або відповідальності перед іншими особами за свій рахунок чи за рахунок заінтересованої особи (обов`язкове страхування) (частина перша статті 999 ЦК України).

Види обов`язкового страхування в Україні визначені у статті 7 Закону України «Про страхування». До них пункт 9 частини першої вказаної статті відносить страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів. Відносини у цій сфері регламентує, зокрема, Закон України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів».

Відповідно до статті 1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

Відтак, відшкодування шкоди особою, відповідальність якої застрахована за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, можливе за умови, що згідно з цим договором або Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у страховика не виник обов`язок з виплати страхового відшкодування (зокрема, у випадках, передбачених у статті 37), чи розмір завданої шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика. В останньому випадку обсяг відповідальності страхувальника обмежений різницею між фактичним розміром завданої шкоди і сумою страхового відшкодування.

Покладання обов`язку з відшкодування шкоди у межах страхового відшкодування на страхувальника, який уклав відповідний договір страхування і сплачує страхові платежі, суперечить меті інститутустрахування цивільно-правової відповідальності (стаття 3 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»).

Відмовляючи в задоволенні позову, суд вважав встановленими такі обставини.

Встановлено, що ПрАТ "Страхова компанія "АХА Страхування" та ОСОБА_2 укладено договір добровільного страхування наземного транспорту № л123193а8к3 від 02.05.2018 р., предметом якого є майнові інтереси Страхувальника, що не суперечать закону та пов`язані з володінням, розпорядженням та користуванням наземним транспортним засобом «Volkswagen Tiguan», д/н НОМЕР_1 .

15.09.2018 р. сталася дорожньо-транспортна пригода за участю транспортних засобів «Volkswagen Tiguan», д/н НОМЕР_1 , яким керував ОСОБА_3 та «Toyota Venza», д/ нНОМЕР_3 , яким керував ОСОБА_1 , цивільно-правова відповідальність якого застрахована в ПрАТ "СК "ПЗУ Україна" згідно полісу обов`язкового «страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № АМ/7297072.

Відповідно до постанови Києво-Святошинського районного суду Київської області від 01.10.2018 р. у справі № 369/12138/18 водія ОСОБА_1 , під керуванням якого перебував транспортний засіб «Toyota Venza», д/н НОМЕР_3 визнано винним за ст. 124 КУпАП.

Постановою Пленуму Верховного Суду України за № 14 від 18.12.2009 «Про судове рішення» (з наступними змінами) передбачено, що відповідно до принципу безпосередності судового розгляду рішення може бути обґрунтоване лише тими доказами, які одержані у визначеному законом порядку і перевірені в тому судовому засіданні, в якому постановлюється рішення.

Згідно з положеннями ст. 82 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказується при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, а отже, виходячи з даних правил, постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, якою встановлена вина притягнутої до адміністративної відповідальності особи, є обов`язковою для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено постанову, з питань щодо того, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою.

Тобто, суд першої інстанції вірно встановив винність ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст.124 КУпАП.

У результаті даної ДТП було пошкоджено застрахований транспортний засіб «Volkswagen Tiguan», д/н НОМЕР_1 , який належить страхувальнику на праві приватної власності.

Загальна вартість запчастин та ремонтних робіт необхідних для проведення відновновлювального ремонту транспортного засобу «Volkswagen Tiguan», д/н НОМЕР_4 , в результаті його пошкодження при ДТП, відповідно до рахунку № В000023689 від 17.09.2018 р. ТОВ «Автомир» склала 82 076,96 грн. (вісімдесят дві тисячі сімдесят шість гривень 96 копійок).

Відповідно до п. 10.2.5 Договору якщо застрахованим ТЗ є легковий автомобіль та немає підстав для застосування франшизи згідно з п. 10.2.1 або 10.2.3 Договору, Страховик не застосовує франшизу за ризиком «Збитки внаслідок ДТП», вказану в п. 10.2 або п. 10.2.2 Договору, у випадку зіткнення (контакту) застрахованого ТЗ з іншим транспортним засобом- учасником ДТП, яке сталося за відсутності вини Страхувальника або особи, допущеної до керування застрахованим ТЗ. Умови даного пункту застосовуються виключно у разі виклику на місце ДТП працівників Національної поліції України (надалі - поліції) та встановлення особи іншого учасника ДТП (окрім застрахованого ТЗ) або надання Повідомлення про ДТП встановленого зразка («Європротокол»), складеного з іншим учасником ДГП (окрім застрахованого ТЗ). Умови даного пункту не застосовуються, якщо згідно з документами поліції особу іншого учасника ДТП (окрім застрахованого ТЗ) не встановлено (в тому числі, якщо інший учасник ДТП визначений як такий, що зник з місця події, тощо).

Пунктом 15.3 Договору встановлено умови виплати страхового відшкодування «На базі авторизованої СТО за вибором Страховика».

Відповідно до п. 29.1 Договору страхове відшкодування виплачується Страховиком згідно з Договором на підставі Повідомлення про подію, письмової Заяви Страхувальника (його правонаступника, Вигодонабувача) на виплату страхового відшкодування і Страхового акту, який складається Страховиком.

Згідно п. 29.12 Договору При пошкодженні ТЗ внаслідок страхового випадку розмір збитків визначається шляхом складання кошторису вартості відновлення ТЗ (Кошторису збитків), в який включається вартість запасних частин, деталей, обладнання та матеріалів, що підлягають заміні, без урахування експлуатаційного зносу, а також вартість ремонтних робіт. Кошторис збитків складається Страховиком, виходячи з відновлення пошкодженого ТЗ на базі СТО на підставі рахунків з СТО (згідно з умовами п. 29.13 Договору). В окремих випадках розмір збитків може визначатися на підставі автотоварознавчої експертизи або безпосередньо Страховиком чи уповноваженою ним особою (аварійним комісаром). Вартість частин, деталей та оздоблення f береться в розрахунок Кошторису збитків за умови, що вони шляхом ремонту не можуть бути приведені в стан, придатний для подальшого використання, або витрати на такий ремонт перевищують витрати по їх заміні на нові.

На основі п. 29.13.3 Договору «На базі авторизованої СТО за вибором Страховика» - при розрахунку розміру страхового відшкодування в Кошторис збитків включається вартість запасних частин, деталей, обладнання, матеріалів та ремонтних робіт, що визначається виключно виходячи з відновлення пошкодженого ТЗ на базі авторизованої СТО за вибором Страховика. Страховик гарантує якість ремонту на вибраній ним СТО, а саме: зобов`язується за обґрунтованими претензіями Страхувальника відшкодувати витрати, пов`язані з усуненням дефектів внаслідок неякісного ремонту, здійсненого в межах суми виплаченого страхового відшкодування.

Отже, умовами, укладеного між позивачем та страхувальником договору передбачена можливість визначення розміру збитків та страхового відшкодування на підставі рахунку СТО.

Відповідно до ст. 12 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (далі - Закон України «Про ОСЦПВВНТЗ») страхове відшкодування завжди зменшується на суму франшизи, розрахованої за правилами цього підпункту.

Відповідно до умов полісу ОСЦПВ № АМ/7297072 розмір франшизи становить 2000,00 грн.

Відповідно до ч. 1 ст. 22 Закону України «Про ОСЦПВВНТЗ» при настанні страхового випадку страховик відповідно до лімітів відповідальності страховика відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, яка була заподіяна у результаті дорожньо- транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи.

Відповідно до лімітів полісу ОСЦПВ № АМ/7297072 ліміт за шкоду завдану майну в результаті ДТП становить 100 000,00 грн. (сто тисяч гривень 00 коп.).

Уклавши договір обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності, страховик на випадок виникнення деліктного зобов`язання бере на себе у межах суми страхового відшкодування виконання обов`язку страхувальника, який завдав шкоди (див. пункт 35 цієї постанови). А тому страховик, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, згідно зі статтями 3 і 5 вказаного Закону реалізує право вимоги, передбачене статтями 993 ЦК України та 27 Закону України «Про страхування», шляхом звернення з позовом до страховика, в якого завдавач шкоди застрахував свою цивільно-правову відповідальність., що узгоджується з Постановою Великої Палати Верховного Суду від 04.07.2018 року № 757/18006/15-ц.

Судом вірно встановлено та надано правову оцінку щодо того, що цивільно-правова відповідальність відповідача на час настання страхового випадку була застрахована у ПрАТ «Страхова компанія «ПЗУ Україна» на підставі полісу страхування цивільно-правової відповідальності № АМ/7297072, то, у даному випадку, позивач мав самостійно звернутись до ПрАТ «Страхова компанія «ПЗУ Україна» про виплату страхового відшкодування за полісом в повному обсязі, враховуючи ліміт полісу.

Суд вірно встановив, що ліміт відповідальності відповідача на який він мав поліс обов`язкового страхування є більшим, ніж вартість відновлювального ремонту транспортного засобу, пошкодженого внаслідок його винних дій, а тому останній не зобов`язаний відшкодовувати позивачу заявлену ним суму .

При цьому суд виходив з того, що відповідач не був учасником домовленості між двома страховими компаніями, відповідно до якої замість вартості відновлювального ремонту в повному обсязі, страхова компанія відповідача відшкодувала приблизно половину вартості. Суд вірно виходив з того, що позивач не надав суду належних та допустимих доказів тому, що така різниця виникла внаслідок того, що страхова компанія відповідача відшкодовувала збитки за мінусом зносу деталей та вузлів які підлягали заміні .

Дослідивши наявні в справі письмові докази, колегія суддів встановила, що вищенаведені обставини справи, які суд вважав встановленими є доведеними, а висновки суду відповідають таким обставинам та вимогам Закону.

Доводи апеляційної скарги в тій частині, що відшкодування шкоди відповідачем ОСОБА_1 можливе відповідно до статті 1194 ЦК України, оскільки розмір завданої ним шкоди у розмірі 39 690,51 грн. є різницею між фактичним розміром шкоди (82 076,96 грн.) і страховою виплатою (страховим відшкодуванням) (42 386,45 грн.)., колегія суддів не приймає з огляду на наступне.

Статтею 29 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно- правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» визначено, що у зв`язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством.

При цьому, порядок здійснення розрахунку зносу колісних транспортних засобів (його складників) визначений наказом Фонду державного майна України від 24.11.2003 N 142/5/2092 «Про затвердження Методики товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів», якою визначено, що коефіцієнт фізичного зносу визначається оцінювачем під час дослідження і зазначається у висновку (акті) про оцінку колісного транспортного засобу:

методика встановлює механізм оцінки (визначення вартості) колісних транспортних засобів (далі - КТЗ), а також вимоги до оформлення результатів оцінки, оціночні процедури визначення вартості КТЗ;

вимоги Методики є обов`язковими під час проведення автотоварознавчих експертиз та експертних досліджень всіма суб`єктами оціночної діяльності під час оцінки КТЗ у випадках, передбачених законодавством України або договорами між суб`єктами цивільно-правових відносин (п. 1.3 Методики);

фізичний знос обумовлюється погіршенням технічного стану КТЗ унаслідок експлуатаційного зносу його складників. Фізичний знос ураховується як втрата вартості КТЗ, що виникає в процесі його експлуатації. Фізичний знос може розраховуватись у вигляді коефіцієнта фізичного зносу складників залежно від технічного стану КТЗ, який відображає взаємозв`язок умов експлуатації і технічного стану КТЗ з вартістю його складників (п. 3.9 Методики);

фізичний знос несправного КТЗ (його складників) чи такого, який був у користуванні, підлягає усуненню за умов технологічної можливості та економічної доцільності їх відновлення, що враховується під час оцінки. Заміна складових частин КТЗ призначається у разі, якщо їх фізичний знос не може бути усунений (п. 3.10 Методики);

оцінка КТЗ передбачає урахування технічних, технологічних характеристик та особливостей об`єкта оцінки, умов його експлуатації, обслуговування та зберігання, технічного стану на підставі відповідної технічної, довідкової, облікової документації та обстежень (п. 4.1 Методики) 6)

за результатами оцінки оцінювач складає звіт про оцінку КТЗ (пункт 4.3 Методики). У звіті (акті) або висновку експерта (експертного дослідження) про оцінку КТЗ зазначається, серед іншого* інформація про час та місце проведення огляду КТЗ оцінювачем (експертом), результати візуального огляду, відомості про комплектність та укомплектованість КТЗ, відомості про склад оновлених складників КТЗ, інформаційні ознаки виконаного відновлювального ремонту, інші обставини, які мають значення для розв`язання поставлених питань, відомості про виявлені під час огляду дефекти, пошкодження, а також обґрунтування засобів і обсягу відновлювальних робіт з їх усунення чи інших способів урахування дефектів, висновок про вартість майна або висновок про результати автотоварознавчої експертизи (експертного дослідження), зокрема з урахуванням коефіцієнта фізичного зносу (п.4.4.Методики);

технічний огляд КТЗ оцінювачем (експертом) являє собою початковий етап дослідження, який дає змогу органолептичними методами визначити ідентифікаційні дані КТЗ; його комплектність; укомплектованість; технічний стан, обсяг і характер пошкоджень; пробіг за одометром, інші показники на момент технічного огляду, необхідні для оцінки майна. Визначення матеріального збитку чи вартості КТЗ без його огляду особисто експертом (оцінювачем), який складає висновок чи звіт (акт), можливе тільки за рішенням органу (посадової особи), який здійснює судове чи досудове слідство, у разі надання ними даних, необхідних для оцінки (п. 5.1 Методики);

коефіцієнт фізичного зносу розраховується за формулою, визначеною пунктом 7.37 Методики, та зазначається у висновку (звіті) оцінювача;

значення коефіцієнт фізичного зносу приймається таким, що дорівнює нулю для нових складників та для складників КТЗ, строк експлуатації яких не перевищує:

5 років - для легкових КТЗ виробництва країн СНД;

7 років - для інших легкових КТЗ;

роки - для вантажних КТЗ, причепів, напівпричепів та автобусів виробництва країн СНД;

роки - для інших вантажних КТЗ, причепів, напівпричепів та автобусів;

років - для мототехніки.

Винятком стосовно використання зазначених вимог випадки: якщо КТЗ експлуатуються в інтенсивному режимі (фактичний пробіг щонайменше вдвічі більший за нормативний) або якщо складові частини кузова, кабіни, рами відновлювали ремонтом або вони мають корозійні руйнування чи пошкодження у вигляді деформації (п.п. 7.38 - 7.39 Методики).

Тобто, статті 22 та 29 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» вказують, що страховик відшкодовує оцінену в порядку визначену Законом шкоду, а саме витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством. На підставі аналізу положень законодавства, що регламентують порядок виплати страхового відшкодування за полісом обов`язкового страхування розмір завданого збитку при настанні страхового випадку повинен визначатися виключно звітом (актом) про оцінку майна, у якому у т.ч. зазначається знос колісних транспортних засобів.

Отже, 15.09.2018 настав страховий випадок, що передбачений укладеним Відповідачем договором страхування цивільної відповідальності власників наземних транспортних засобів, після настання якого страховик у межах страхової суми, яка згідно страхового полісу становила 100 000 грн., мав відшкодувати оцінену в установленому порядку шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди майну третьої особи.

Натомість, страховик, яким є Позивачем, у порядку прямого врегулювання, здійснив страхове відшкодування на суму, яку визначив всупереч установленому порядку самостійно, без врахування вимог статті 29 названого Закону, а також Методитики оцінки колісних транспортних засобів, за якою, з урахуванням того, що автомобіль Volkswagen Tiguan, д.н. НОМЕР_1 , 2012 р.в.. значення коефіцієнта фізичного зносу мало б бути прийнято таким, що дорівнює нулю, адже на момент ДТП строк експлуатації цього автомобіля не перевищував семи років.

З огляду на відсутність у матеріалах справи звіту про оцінку пошкодженого колісного транспортного засобу, що мав би бути складений відповідно до Методики товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів затвердженої наказом Фонду державного майна України від 24.11.2003 N 142/5/2092 виключно професійним оцінювачем під час визначення вартості відновлювального ремонту, суд першої інстанції правомірно відмовив позивачу в позові через його недоведеність .

Позивач, як страховик за процедурою прямого врегулювання не виконав своїх зобов`язань за укладеним договору страхування, адже такий страховик був зобов`язаний здійснювати відшкодування у межах страхових сум відповідно до умов договору. Укладаючи угоди, з страховою компанією відповідача, позивач мав пересвідчитись, що недоплачена сума є фізичним зносом, що мав бути визначений виключно суб`єктом оціночної діяльності відповідно до затвердженої Методики.

Крім цього слід наголосити, що в Україні діє інститут обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників транспортних засобів, тому пред`явлення вимоги до безпосереднього винуватця у межах страхової суми (ліміту за полісу) суперечить меті такого інституту, принаймні у частині, яка покривається страховою сумою за полісом Відповідача (100 тис. грн.).

Посилання представника позивача на висновки Великої Палати Верховного Суду в постанові від 04 липня 2018 року у справі № 755/18006/15-ц не спростовують висновок суду першої інстанції щодо недоведеності позивачем, що сума 39 690 грн.51 коп., яку просить стягнути позивач дорівнює зносу деталей , які підлягали заміні під час ремонту, який оплатив позивач за договором майнового страхування.

Інші доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують та є фактичним повторенням доводів позивача в суді першої інстанції, яким суд надав належну правову оцінку.

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Відповідно до статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Рішення суду ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права.

За вказаних обставин, колегія суддів приходить до висновку про залишення рішення суд без змін, а скарги без задоволення.

В зв`язку з тим, що ціна позову в даній справі не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, справа згідно п. 1 ч. 6 ст. 19 ЦПК України є малозначною і в силу вимог п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України ухвалене по ній апеляційним судом судове рішення не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п.п. а) г) п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 141, 268, 367, 374, 375, 382-384, 389 ЦПК України, Апеляційний суд міста Києва у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «АРАКС» залишити без задоволення.

Рішення Печерського районного суду міста Києва від 13 жовтня 2020 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків, встановлених п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України.

Суддя-доповідач: О.В. Желепа

Судді: В.А. Кравець

О.Ф. Мазурик