РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 293/288/21

Провадження № 2/293/118/2022

29 грудня 2022 рокусмт Черняхів

Черняхівський районний суд Житомирської області в складі:

головуючого судді Бруховського Є.Б.

секретаря судового засідання Давиденко Л.П.

з участю позивача ОСОБА_1

представника позивача ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в смт Черняхів цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до фізичної особи-підприємця ОСОБА_3 про стягнення коштів,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом до фізичної особи-підприємця ОСОБА_3 в якому просить стягнути з фізичної особи - підприємця (ідентифікаційний код НОМЕР_1 ) ОСОБА_3 , який проживає та зареєстрований по АДРЕСА_1 , на його ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 , зареєстрованого та проживаючого АДРЕСА_2 , користь грошові кошти в сумі 26 430 грн. В обґрунтування позову вказує, що він ОСОБА_1 22 вересня 2018 року звернувся до відповідача з проханням виготовити стелу, тумбу, цвітник, ограду, надгробка з ручними та художніми роботами на що останній погодився. Після цього між ними було укладено усну угоду про виготовлення стели габро вартістю 4800 грн., 1 штука, тумби 1 штука вартістю 1020 грн., квітника 1 штука вартістю 760 грн. ограду 1 штука вартістю 6300 грн. та надгробка 1 штука вартістю 850 грн., а також вони домовились про вартість ручних робіт на суму 7200 грн. та художніх робіт на суму 5500 грн. за, що останньому 22.09.2018 року було сплачено кошти в сумі 26 430 грн., так як йому необхідно було придбавати матеріали, ціна та оплата за вказаний товар підтверджується накладною № 264 від 22 вересня 2018 року, яку йому видав відповідач та зобов`язався виконати роботи до квітня 2019 року та передати йому товар. Однак, відповідач взяті на себе зобов`язання не виконав, отримані грошові кошти відмовився повертати. Оскільки, відповідачем йому не було передано стели габро вартістю 4800 грн., 1 штука, тумби 1 штука вартістю 1020 грн., квітника 1 штука вартістю 760 грн. ограду 1 штука вартістю 6300 грн. та надгробка 1 штука вартістю 850 грн., та не виконано ручних робіт на суму 7200 грн. та художніх робіт на суму 5500 грн і будь-якої угоди між ними з приводу цього не укладалися, хоча відповідач саме з цією метою отримав кошти від нього, тому неповернення коштів слід кваліфікувати як безпідставне збереження відповідачем чужого майна, яке підлягає поверненню на підставі ст. 1212 ЦК України.

Позивач та його представник в судовому засіданні позов підтримали, просили його задовольнити.

Відповідач в судове засідання не з`явився, хоча і був належним чином повідомлений про час та місце розгляду справи, про причини неявки суд не повідомив, заяви про розгляд справи у його відсутності та відзив на позов до суду не подавав.

За таких обставин, суд розглядає справу на підставі наявних в ній доказів.

Вислухавши представника позивача, дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд дійшов такого висновку.

Згідно з ч. 1 ст. 4, ч. 1 ст. 5 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленим цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів, а суд, здійснюючи правосуддя, захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

Відповідно до положень ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

При цьому у відповідності до ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Так пунктами 3, 4, 8 ч. 2 ст. 16 ЦК України визначено, що способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути зокрема припинення дії, яка порушує право, відновлення становища, яке існувало до порушення, а також відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди.

Судом встановлено, що позивачем ОСОБА_1 передано відповідачу фізичній особі-підприємцю ОСОБА_3 грошові кошти у розмірі 26 430 грн на підставі накладної №264 від 22.09.2018 року.

Такі кошти передані відповідачу у якості оплати за виготовлення стели, тумби, цвітника, огради, надгробка з ручними та художніми роботами, однак після неодноразових звертань позивача жодних дій щодо виготовлення таких відповідачем вчинено не було, вимоги позивача повернути кошти відповідачем проігноровано.

У своїй позовній заяві позивач просить стягнути з відповідача вказані кошти, як безпідставно отримані, зазначаючи, що відповідачем такі йому повернуто не було, будь-яких договорів між сторонами з приводу виконання робіт не укладалось.

На підтвердження передачі позивачем відповідачу грошових коштів у сумі 26 430 грн надано копію посвідченої накладної за №264 від 22.09.2018.

Вказані обставини відповідачем не спростовано.

Так згідно з ч. 1 ст. 1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала.

При цьому ч. 2 вказаної статті Кодексу визначено, що положення цієї глави застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події.

Також ч. 3 ст. 1212 ЦК України визначено, що положення цієї глави застосовуються також до вимог про: повернення виконаного за недійсним правочином; витребування майна власником із чужого незаконного володіння; повернення виконаного однією із сторін у зобов`язанні; відшкодування шкоди особою, яка незаконно набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи.

Як зазначає Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду у своїй постанові від 2 липня 2020 року у справі №906/456/19 предметом регулювання інституту безпідставного набуття чи збереження майна є відносини, які виникають у зв`язку з безпідставним отриманням чи збереженням майна та не врегульовані спеціальними інститутами цивільного права.

Зобов`язання з безпідставного набуття, збереження майна виникають за наявності трьох умов: а) набуття або збереження майна; б) набуття або збереження майна за рахунок іншої особи; в) відсутність правової підстави для набуття або збереження майна (відсутність положень закону, адміністративного акта, правочину або інших підстав, передбачених статтею 11 ЦК України).

Об`єктивними умовами виникнення зобов`язань з набуття, збереження майна без достатньої правової підстави є: 1) набуття або збереження майна однією особою (набувачем) за рахунок іншої (потерпілого); 2) завдання шкоди у вигляді зменшення або незбільшення майна в іншої особи (потерпілого); 3) обумовленість збільшення або збереження майна з боку набувача шляхом зменшення або відсутності збільшення на стороні потерпілого; 4) відсутність правової підстави для зазначеної зміни майнового стану цих осіб.

Відповідно до статті 1212 ЦК України безпідставно набутим є майно, набуте особою або збережене нею в себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави.

Загальна умова частини першої статті 1212 ЦК України звужує застосування інституту безпідставного збагачення у зобов`язальних (договірних) відносинах, бо отримане однією зі сторін у зобов`язанні підлягає поверненню іншій стороні на цій підставі тільки за наявності ознаки безпідставності такого виконання.

Набуття однією зі сторін зобов`язання майна за рахунок іншої сторони в порядку виконання договірного зобов`язання не вважається безпідставним.

Тобто в разі коли поведінка набувача, потерпілого, інших осіб або подія утворюють правову підставу для набуття (збереження) майна, положення статті 1212 ЦК України можна застосовувати тільки після того, як така правова підстава в установленому порядку скасована, визнана недійсною, змінена, припинена або була відсутня взагалі.

Під відсутністю правової підстави розуміється такий перехід майна від однієї особи до іншої, який або не ґрунтується на прямій вказівці закону, або суперечить меті правовідношення і його юридичному змісту. Тобто відсутність правової підстави означає, що набувач збагатився за рахунок потерпілого поза підставою, передбаченою законом, іншими правовими актами чи правочином.

Згідно із частиною першою, пунктом 1 частини другої статті 11, частин першої, другої статті 509 ЦК України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені цими актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки.

До підстав виникнення цивільних прав та обов`язків належать, зокрема, договори та інші правочини. Зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, установлених статтею 11 ЦК України.

Зобов`язання повинне належно виконуватись відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що зазвичай ставляться.

За частиною першою статті 177 ЦК України об`єктами цивільних прав є речі, у тому числі гроші.

Частиною першою статті 202 ЦК України встановлено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Системний аналіз положень частини першої, пункту 1 частини другої статті 11, частини першої статті 177, частини першої статті 202, частини першої статті 1212 ЦК України дає можливість дійти висновку про те, що чинний договір чи інший правочин є достатньою та належною правовою підставою набуття майна (отримання грошей).

Майно не може вважатися набутим чи збереженим без достатніх правових підстав, якщо це відбулося в незаборонений цивільним законодавством спосіб з метою забезпечення породження учасниками відповідних правовідносин у майбутньому певних цивільних прав та обов`язків, зокрема внаслідок тих чи інших юридичних фактів, правомірних дій, які прямо передбачені частиною другою статті 11 ЦК України.

Водночас сама лише наявність укладеного між сторонами договору не є достатньою підставою для віднесення до договірних будь-яких правовідносин, що виникають між цими особами. Для визнання відповідних зобов`язань між сторонами договірними необхідно встановити факт їх виникнення саме на підставі умов та на виконання відповідного договору.

Так в судовому засіданні не знайшли свого підтвердження виникнення договірних зобов`язань між сторонами, тобто укладення того чи іншого договору.

Відтак, з врахуванням наведеного, суд дійшов до висновку, що відповідачем було набуто грошові кошти позивача безпідставно, а тому за встановлених обставин слід застосовувати положення глави 83 ЦК України, що визначають наслідки набуття та збереження майна без достатньої правової підстави.

Зокрема, як вже зазначалось, частиною 1 ст. 1212 ЦК України визначено, що особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Відповідно до ч. 1 ст. 1213 ЦК України набувач зобов`язаний повернути потерпілому безпідставно набуте майно в натурі.

З огляду на викладене, суд дійшов до висновку, що позов ОСОБА_1 є обґрунтованим та підставним, а тому підлягає задоволенню.

Крім того, відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України, з урахуванням того, що позивача на підставі ухвали суду від 04.02.2021 звільнено від сплати судового збору у розмірі 908,00 гривень, суд такий судовий збір за наслідками розгляду справи стягує з відповідача на користь держави.

Керуючись ст.ст. 141, 223, 265, 273, 274, 280, 282-284, 289 ЦПК України, ст. ст. 11, 15, 16, 202, 177, 509, 1212, 1213 ЦК України суд

УХВАЛИВ:

Позов задовольнити.

Стягнути з фізичної особи - підприємця ОСОБА_3 , РНОКПП: НОМЕР_1 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 , на користь ОСОБА_1 , РНОКПП: НОМЕР_2 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_2 , грошові кошти в сумі 26 430 (двадцять шість тисяч чотириста тридцять) гривень.

Стягнути з фізичної особи - підприємця ОСОБА_3 , РНОКПП: НОМЕР_1 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 , судовий збір в розмірі 908,00 грн на користь держави (адреса: вул.Липська, 18/5, м.Київ, 01601; ); отримувач - ГУК у м.Києві/м.Київ/22030106; Код отримувача (код за ЄДРПОУ): 37993783, банк отримувача: Казначейство України (ЕАП), рахунок отримувача: UA0026001, код класифікації доходів бюджету: 22030106 "Судовий збір (стягувачем є Державна судова адміністрація України)".

До суду відповідачем може бути подана заява про перегляд заочного рішення протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, відповідач має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

Позивачем на рішення може бути подано апеляційну скаргу до Житомирського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення не було вручене у день його проголошення або складання, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення.

Головуючий суддя Євген БРУХОВСЬКИЙ