СВЯТОШИНСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД М. КИЄВА
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

ун. № 759/11276/22

пр. № 2/759/4325/22

07 грудня 2022 року Святошинський районний суд м. Києва в складі:

головуючого судді - Бабич Н.Д.,

за участю секретаря судового засідання - Стеблецького В.В.,

розглянувши у підготовчому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про зняття арешту з майна, -

ВСТАНОВИВ:

Позивачем ОСОБА_1 було подано позовну заяву до Святошинського районного суду м. Києва до ОСОБА_2 , третя особа: Центральне міжрегіональне управління міністерства юстиції (м. Києва) про зняття арешту з його майна.

Позивач обґрунтовує свій позив тим, що в 2001 році в Святошинському районному суді м. Києва перебувала цивільна справа щодо поділу спільно набутого у шлюбі майна між ним, ОСОБА_1 , та його колишньою дружиною ОСОБА_2 . За клопотанням ОСОБА_2 Святошинським районним судом м. Києва ухвалою від 21.11.2001 року було забезпечено даний позов шляхом накладення арешту на майно ОСОБА_1 . В подальшому, між сторонами було укладено мирову угоду, яка була затверджена судом, а заходи забезпечення позову було скасовано ухвалою суду від 07.06.2002 року. Проте, згідно відомостей з єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна, на даний час вищевказаний накладений судом арешт досі рахується на майні позивача, та який накладений чомусь на підставі ухвали Святошинського (Ленінградського) районного суду м. Києва від 07.12.2001р. за №СК25. Позивач вважає, що при реєстрації ухвали про накладення арешту на його майно, реєстратором було помилково введено невірну дату ухвали, що створює йому перешкоди у користуванні, володіння та розпорядженні його майном.

Так, ухвалою Святошинського районного суду м. Києва від 08.09.2022 року вказану позовну заяву було прийнято до провадження та призначено підготовче засідання.

Від представника позивача ОСОБА_3 надійшла заява в якій він просить розгляд справи проводити без сторони позивача та задовольнити вказані в позовній заяві вимоги.

Крім того, від відповідача ОСОБА_2 також надійшла заява до суду, в якій вона просить розгляд даної справи проводити без її участі, та проти задоволення даного позову вона не заперечує.

Відповідно до ч. 2 ст. 200 ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем.

Суд, дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані по справі докази в їх сукупності та взаємозв`язку, дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню виходячи з наступного.

Судом встановлено, що в 2001-2002 роках в провадженні Святошинського (на той час Ленінградського) районного суду м. Києва перебував позов ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про поділ майна подружжя.

За клопотанням ОСОБА_2 Святошинським районним судом м. Києва ухвалою від 21.11.2001 року було забезпечено даний позов, шляхом накладення арешту на майно ОСОБА_1 .

22.04.2002 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 було укладено мирову угоду, яку 22.04.2002 року було затверджено ухвалою Святошинського районного суду м. Києва в складі головуючого судді Сержанюка А.С.

В подальшому, ухвалою Святошинського районного суду м. Києва від 07.06.2002 року заяву ОСОБА_2 задоволено та скасовано забезпечення позову у вигляді накладення арешту на майно, що знаходиться в кв. АДРЕСА_1 та дачний будинок з земельною ділянкою за АДРЕСА_2 , накладеного згідно ухвали Святошинського райсуду м. Києва від 21.11.2001 року, що належить

Проте, згідно Відомостей з єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна, на даний час вищевказаний накладений судом арешт досі рахується на майні ОСОБА_1 за реєстраційним номером №2027513, накладений на підставі ухвали Святошинського (Ленінградського) районного суду м. Києва від 07.12.2001р. за № СК25.

Згідно архівної довідки від 18.12.2020 року, виданої Київським державним нотаріальним архівом, дана ухвала суду відсутня так як внаслідок пожежі, що сталася у приміщенні Київського державного нотаріального архіву, частина нотаріального фонду Дванадцятої Київської державної нотаріальної контори з 1995 по 2003 роки, знищена.

Крім того, ОСОБА_2 зверталась до Святошинського районного суду м. Києва з заявою про скасування заходів забезпечення позову та зняття арешту, у задоволенні якої ухвалою Святошинського районного суду м. Києва від 06.07.2021 року було відмовлено у зв`язку з тим, що арешт на моє майно на підставі ухвали Ленінградського районного суду м. Києва від 07.12.2001 року за №СК25 не накладався.

Згідно відповіді на адвокатський запит Святошинського районного суду м. Києва від 02.12.2021 року, у провадженні суду знаходилася єдина справа, де учасником був ОСОБА_1 , а саме справа №2-515/02 за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про поділ майна (суддя Сержанюк А.С.).

Крім того судом у відповіді було повідомлено, що ухвала за №СК-25 від 07.12.2001 року про накладення арешту на майно ОСОБА_1 не виносилася та її оригінал не знаходиться на зберіганні в архіві суду, а матеріали вказаної справи було знищено у зв`язку із закінченням терміну зберігання в архіві суду.

Таким чином, суд приходить до свисновку, що арешт накладений на майно позивача на підставі ухвали Ленінградського районного суду м. Києва від 07.12.2001 за №СК25, зареєстрованого Дванадцятою київською державною нотаріальною конторою, реєстраційний номер обтяження 2027513 (архівний запис) є незаконним, а тому створює позивачу перешкоди у володінні, користуванні та розпорядженні його майном.

Відповідно до вимог ст. 41 Конституції України та ч. 1 ст. 321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не можу бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Згідно ч. 1 ст. 316 ЦК України, правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Згідно ч. ч. 1, 2 ст. 319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону.

Статтею 391 ЦК України, передбачено, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

Статтею 1 Першого Протоколу до Конвенції про захист прав людини та основних свобод людини 1950 року, ратифікованого Верховною Радою України 17.07.1997 року, визначено, що кожна фізична чи юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства та на умовах, які передбачені законом і загальними принципами міжнародного права.

Відповідно до абзацу 2 пункту 2 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ №5 від 03.06.2015 року «Про судову практику в справах про зняття арешту з майна», відповідачами в справі даної категорії є боржник, особа, в інтересах якої накладено арешт на майно, а в окремих випадках - особа, якій передано майно, якщо воно було реалізоване.

Відповідно до вимог ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені у судовому засіданні.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 10, 12, 19, 81, 141, 258-260, 263-265 ЦПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

Позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про зняття арешту з майна, задовольнити.

Зняти арешт з усього майна ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , накладений на підставі ухвали Ленінградського районного суду м. Києва від 07.12.2001 за №СК25, зареєстрованого Дванадцятою київською державною нотаріальною конторою, реєстраційний номер обтяження 2027513 (архівний запис).

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Київського апеляційного суду.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя Бабич Н.Д.