ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 лютого 2022 року м.Суми

Справа №591/4742/21

Номер провадження 22-ц/816/403/22

Сумський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - Собини О. І. (суддя-доповідач),

суддів - Криворотенка В. І. , Левченко Т. А.

з участю секретаря судового засідання Назарової О.М.,

у присутності :

представника боржника ОСОБА_1 адвоката Олексія Михайловича,

розглянув у відкритому судовому засіданні у порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 , яка подана її представником адвокатом Булановим Олексієм Михайловичем,

на ухвалу Зарічного районного суду м. Суми від 11 січня 2022 року, у складі судді Шелєхової Г.В., постановленої у м. Суми, повний текст якої складено 11 січня 2022 року,

за скаргою ОСОБА_1 , заінтересована особа Публічне акціонерне товариство «Комерційний банк «Надра», на дії державного виконавця Зарічного відділу державної виконавчої служби у м. Суми Північно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Суми),

в с т а н о в и в:

У липні 2021 року ОСОБА_1 , через свого представника адвоката Буланова О.М., звернулася до суду з вказаною скаргою, в якій просила визнати протиправною бездіяльність Зарічного відділу ДВС у місті Суми Північно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Суми) щодо не зняття арешту та заборони відчуження з майна ОСОБА_2 , реєстраційний номер обтяження 12971792, накладеного згідно постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчудження №34214439 від 20 липня 2012 року; зобов`язати Зарічний ВДВС у м. Суми Північно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Суми) вчинити дії по скасуванню арешту та заборони відчуження з майна ОСОБА_2 , реєстраційний номер обтяження 12971792, накладеного згідно постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження №34214439 від 20 липня 2012 року.

Свої вимоги мотивує тим, що на виконанні у Зарічному відділі ДВС перебувало провадження №34214439 від 20 липня 2012 року щодо стягнення з неї на корить ПАТ КБ «Надра» заборгованість, в межах якого накладено арешт на її майно. На даний час виконавче провадження завершено, однак арешт знятий не був. Вказані дії державного виконавця порушують право заявника на вільне розпорядження своєю власністю.

Ухвалою Зарічного районного суду м. Суми від 11 січня 2022 року у задоволенні скарги ОСОБА_1 на дії державного виконавця Зарічного відділу державної виконавчої служби у м. Суми Північно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Суми) відмовлено у зв`язку з необґрунтованістю.

Не погоджуючись із вказаною ухвалою суду,ОСОБА_1 через свого представника адвоката Буланова О.М., подала апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення норм процесуального права, просить ухвалу суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким вимоги скарги задовольнити.

Апеляційна скарга мотивована тим, що на даний час відсутні правові підстави для продовження арешту майна боржника ОСОБА_1 , оскільки на виконанні у відділі ДВС відсутнє виконавче провадження про стягнення з неї заборгованості. Посилається також на правові висновки Верховного Суду, викладені в постанові від 27 березня 2020 року у справі №817/928/17, в якій йдеться про те, що як закінчення виконавчого провадження, так і повернення виконавчих документів з різних підстав, законодавцем визначено як стадію завершення виконавчого провадження, за яким виконавчі дії не проводяться.

У встановлений апеляційним судом строк відзивів на апеляційну скаргу стягувачем та особою, дії якої оскаржуються, подано не було.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення представника скаржника, який підтримав доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність й обґрунтованість ухвали суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Згідно з ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Судом першої інстанції встановлено, що 20 липня 2012 року державним виконавцем відділу державної виконавчої служби Сумського міського управління юстиції Міхно В.О. відкрито виконавче провадження №34214439 про стягнення на користь ПАТ КБ «Надра» з ОСОБА_3 в солідарному порядку суми боргу по кредитному договору 519 606 грн 58 коп. (а.с. 83).

У межах вказаного виконавчого провадження 20 липня 2012 року державним виконавцем винесено постанову про арешт майна боржника та оголошення заборони відчуження (а.с. 87).

26 грудня 2019 року державним виконавцем Зарічного відділу ДВС у місті Суми Північно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Суми) Литовченко Л.Ф. винесено постанову у виконавчому провадженні №34214439 про повернення виконавчого документу стягувачу п. 2 ч. 1 ст. 37 Закону України «Про виконавче провадження», оскільки майно, на яке можливо звернути стягнення, належне боржнику, відсутнє.

Постановляючи оскаржувану ухвалу та відмовляючи у задоволенні скарги, суд першої інстанції виходив з того, що виконавче провадження закінчене не було, а лише повернуто виконавчий лист стягувачу, тобто підстави для зняття арешту у державного виконавця були відсутні.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції, оскільки вони відповідають вимогам закону та обставинам справи.

Відповідно до статті 129-1 Конституції України суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд.

Пунктом 1 частини першої статті 3 Закону України «Про виконавче провадження» від 02 червня 2016 року № 1404-VIII (далі - Закон № 1404-VIII) передбачено, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню рішення на підставі виконавчих листів та наказів, що видаються судами у передбачених законом випадках на підставі судових рішень.

У відповідності до частини першої статті 5 Закону № 1404-VIII примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких встановлюються Законом України "Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів".

Виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії (частина перша статті 18 Закону № 1404-VIII).

Пунктами 5, 6 частини 3 статті 11 Закону України «Про виконавче провадження» № 606-ХIV (в редакції, чинній на час накладення арешту) встановлено, що виконавець під час здійснення виконавчого провадження має право накладати арешт на майно боржника, опечатувати, вилучати, передавати таке майно на зберігання та реалізовувати його в установленому законодавством порядку; 6) накладати арешт на кошти та інші цінності боржника, зокрема на кошти, які перебувають на рахунках і вкладах у банках, інших фінансових установах, на рахунки в цінних паперах, а також опечатувати каси, приміщення і місця зберігання грошей.

Відповідно до пункту 2 частини першої статті 37 Закону № 1404-VIII виконавчий документ повертається стягувачу, якщо у боржника відсутнє майно, на яке може бути звернено стягнення, а здійснені виконавцем відповідно до цього Закону заходи щодо розшуку такого майна виявилися безрезультатними. Разом із тим повернення виконавчого документа стягувачу на підставі пункту 2 частини першої статті 37 Закону № 1404-VIII не є підставою для зняття арешту з майна, оскільки відповідно до частини третьої статті 37 зазначеного Закону арешт з майна знімається у разі повернення виконавчого документа стягувачу на підставі пунктів 1, 3, 11 частини першої статті 37 цього Закону.

Такий механізм запроваджено законодавцем з метою захисту прав стягувачів, оскільки відповідно до частини п`ятої статті 37 Закону № 1404-VIII повернення виконавчого документа стягувачу з підстав, передбачених цією статтею, не позбавляє його права повторно пред`явити виконавчий документ до виконання протягом строків, встановлених статтею 12 цього Закону.

Статтею 447 ЦПК України передбачено, що сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.

Аналогічні приписи містяться у частині 1 статті 74 Закону № 1404-VIII.

Відповідно до частини 1 статті 448 ЦПК України скарга подається до суду, який розглянув справу як суд першої інстанції.

Частинами 2 та 3 статті 451 ЦПК України передбачено, що у разі встановлення обґрунтованості скарги суд визнає оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність неправомірними і зобов`язує державного виконавця або іншу посадову особу органу державної виконавчої служби, приватного виконавця усунути порушення (поновити порушене права заявника).

Якщо оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність були прийняті або вчинені відповідно до закону, в межах повноважень державного виконавця або іншої посадової особи органу державної виконавчої служби, приватного виконавця і право заявника не було порушено, суд постановляє ухвалу про відмову в задоволенні скарги.

Повно та всебічно встановивши обставини справи, дослідивши та оцінивши усі надані учасниками процесу докази, суд першої інстанції, дійшов обґрунтованого висновку про відмову у задоволенні скарги ОСОБА_1 , оскільки постановою державного виконавця Зарічного відділу ДВС у місті Суми Північно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Суми) від 26 грудня 2019 року виконавчий лист № 2-3697/2011, виданий 19 грудня 2011 року Зарічним районним судом м. Суми, повернуто стягувачу на підставі пункту 2 частини першої статті 37 Закону України «Про виконавче провадження», оскільки у боржниці відсутнє майно на яке можливо звернути стягнення, а здійснені державним виконавцем заходи щодо розшуку такого майна виявилися безрезультатними, що не є підставою для зняття арешту з майна боржника в силу вимог частини третьої статті 37 Закону № 1404-VIII.

Таким чином, у діях державного виконавця відсутні порушення норм Закону № 1404-VIII.

Даних щодо закінчення виконавчого провадження у зв`язку з виконанням судового рішення, чи щодо визнання виконавчого документу таким, що не підлягає виконанню у зв`язку зі скасуванням судового рішення, на підставі якого видано такий документ, матеріали справи не містять.

У постанові від 27 березня 2020 року у справі №817/928/17, на яку посилається представник боржника у доводах апеляційної скарги, Верховним Судом наведено висновок щодо застосування положень ст.ст. 49, 50 Закону України «Про виконавче провадження» №606-ХIV, якими було передбачено зняття арешту державним виконавцем при поверненні виконавчого листа стягувачу. У частині 3 статті 37 Закону України «Про виконавче провадження», у редакції чинній станом на 26 грудня 2019 року, наведено вичерпний перелік підстав повернення виконавчого листа стягувачу, за яких державним виконавцем при прийнятті відповідної постанови знімаються накладені арешти на майно боржника, проте повернення виконавчого документа з підстав, передбачених п. 2 ч. 1 цієї статті, до даного переліку не належить.

Крім того, колегія суддів звертає увагу і на те, що у вищезазначеній судовій справі, на час вирішення питання про скасування накладеного арешту судом, строк повторного пред`явлення виконавчого листа до виконання уже сплив, тоді як виходячи з положень ст. 12 Закону України «Про виконавче провадження» № 1404-VIII, стягувач ПАТ «КБ «Надра» має право в строк до 26 грудня 2022 року повторно пред`явити до примусового виконання виконавчий лист 2-3697/2011, виданий 19 грудня 2011 року.

Ствердження представника боржника про порушення прав боржника, як власника, захист яких передбачено статтею 41 Конституції України, є безпідставним, оскільки спір про право власності (користування) на майно, на яке накладено арешт, відсутній і таке право ОСОБА_1 ніким не оспорюється.

Інші доводи апеляційної скарги також не дають підстав для висновку, що оскаржуване судове рішення ухвалене без додержання норм матеріального і процесуального права.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі «Серявін та інші проти України», заява № 4909/04, від 10 лютого 2010 року).

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 374 ЦПК України, суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. 367, п. 1 ч. 1 ст. 374, ст.ст. 375, 381-384, 389 ЦПК України, апеляційний суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , яка подана її представником адвокатом Булановим Олексієм Михайловичем, залишити без задоволення, ухвалу Зарічного районного суду м. Суми від 11 січня 2022 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і на неї може бути подана касаційна скарга безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 23 лютого 2022 року.

Головуючий - О. І. Собина

Судді: В. І. Криворотенко

Т. А. Левченко