Справа №461/3537/22
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

22 грудня 2022 року місто Львів

Галицький районний суд міста Львова у складі:

головуючого судді Стрельбицького В.В.,

за участю секретаря судового засідання Рожко Ю.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Львові за правилами спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом

позивач Львівське комунальне підприємство «Старий Львів»

(79008, м. Львів, вул. Сербська, 15, ),

представник позивача Любашевський Вячеслав Полікарпович

(79008, м. Львів, вул. Сербська, 15, РНОКПП НОМЕР_1 ),

до

відповідач ОСОБА_1

( АДРЕСА_1 )

про стягнення заборгованості,

встановив:

Позиції сторін та учасників справ, заяви, клопотання, інші процесуальні дії у справі.

Львівське комунальне підприємство «Старий Львів», в особі представника Любашевського Вячеслава Полікарповича, звернулось до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості по оплаті послуг з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій, в якому просить стягнути з відповідача на його користь заборгованість по оплаті житлово-комунальних послуг у сумі 16572,22 грн. та судові витрати по сплаті судового збору у розмірі 2481,00 грн.

В обґрунтування позову позивач вказує, що відповідачу, як власнику кв. АДРЕСА_2 , ЛКП «Старий Львів» надаються послуги з утримання будинку. Вказані послуги надаються позивачем на підставі договору № 289 від 24.01.2022 про надання послуг з управління багатоквартирним будинком, який укладений між співвласниками вказаного будинку та позивачем. Відповідач оплату за отримані житлово-комунальні послуги здійснює частково і за період з січня 2020 року по червень 2022 року включно, заборгувала перед позивачем за оплату цих послуг 16572,22 грн. З урахуванням наведеного, Львівське комунальне підприємство «Старий Львів» просить позов задовольнити та стягнути ОСОБА_1 заборгованість по оплаті житлово-комунальних послуг у сумі 16572,22 грн.

Ухвалою суду від 19.07.2022 року відкрито провадження у справі та вирішено проводити її розгляд за правилами спрощеного позовного провадження з викликом сторін.

13.09.2022 року від відповідача до суду надійшов відзив на позовну заяву, відповідно до якого, остання вважає позов безпідставним, необґрунтованим і таким, що не підлягає задоволенню. Обґрунтовуючи свою позицію зазначає, що позивачем не доведено підстав та періоду виникнення заборгованості перед ЛКП «Центральне». Крім цього, зазначає, що у позовній заяві позивач вказав відповідачем ОСОБА_1 . Водночас згідно наданого самим позивачем розрахунку заборгованості від 06.07.2022 мешканцем вказано ОСОБА_2 , для надання послуг якій позивачем оформлено особовий рахунок НОМЕР_2 . Водночас за вказаною позивачем адресою АДРЕСА_3 , позивачем оформлено той самий, що й для позивачки, особовий рахунок НОМЕР_2 та надсилаються рахунки на оплату комунальних послуг на ім`я ОСОБА_3 . Відповідач вказує, що оскільки з нею договір не укладався, рахунки на оплату послуг їй не надсилались, натомість такі надсилались іншій особі, то викладене свідчить, що відповідачка не є індивідуальним споживачем надаваних позивачем послуг, а таким може бути інша особа. Відтак, вважає позовні вимоги до відповідачки безпідставними і необґрунтованими. Також, відповідач стверджує, що позивачем не доведено чинність наданого ним договору № 289 від 24.01.2022 року та його обов`язковість для відповідачки.

20.09.2022 року від представника позивача надійшла відповідь на відзив. Згідно даної відповіді, представник позивача стверджує, що доводи відповідача викладені у відзиві є безпідставними і його правова позиція заснована на помилковому тлумаченні норм чинного законодавства.

Представник позивача подав до суду заяву про розгляд справи за його відсутності.

Відповідач в судове засідання повторно не з`явилася, про причини неявки суд не повідомила. Про дату, час та місце розгляду справи була повідомлена належним чином, що підтверджується матеріалами справи.

Відповідно до ч.2 ст. 223 ЦПК України, суд відкладає розгляд справи в судовому засіданні в межах встановленого цим Кодексом строку з таких підстав: 1) неявка в судове засідання учасника справи, щодо якого відсутні відомості про вручення йому повідомлення про дату, час і місце судового засідання; 2) перша неявка в судове засідання учасника справи, якого повідомлено про дату, час і місце судового засідання, якщо він повідомив про причини неявки, які судом визнано поважними.

В свою чергу, сторона зобов`язана демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосередньо його, утримуватися від використання прийомів, які пов`язані із зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання.

Згідно положень ч.1 та п.10 ч.3 статті 2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Основними засадами (принципами) цивільного судочинства, серед іншого, є розумність строків розгляду справи судом.

Відповідно до статті 121 ЦПК України, суд має встановлювати розумні строки для вчинення процесуальних дій. Строк є розумним, якщо він передбачає час, достатній, з урахуванням обставин справи, для вчинення процесуальної дії, та відповідає завданню цивільного судочинства.

З врахуванням тривалості провадження у справі, забезпечення судом можливості сторонам в повній мірі реалізувати свої процесуальні права, а також того, що відповідач неодноразово не з`являлася в судове засідання, суд вважає, що наявних у справі матеріалів достатньо для розгляду справи та ухвалення законного і обґрунтованого рішення, не відкладаючи розгляду справи.

Суд приходить до висновку про наявність законних підстав для вирішення спору по суті. При цьому, суд наголошує, що основною умовою відкладення розгляду справи є не відсутність у судовому засіданні відповідача, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні.

Отже, з врахуванням тривалості провадження, з метою забезпечення розумних строків розгляду у справі, суд вважає, що розгляд справи у відсутності відповідача є можливим, а законні підстави для відкладення розгляду справи відсутні.

При цьому, суд виходить з того, що Законом України «Про правовий режим воєнного стану» встановлено наступне.

Стаття 10. Неприпустимість припинення повноважень органів державної влади, інших державних органів в умовах воєнного стану

1. У період воєнного стану не можуть бути припинені повноваження Президента України, Верховної Ради України, Кабінету Міністрів України, Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини, а також судів, органів прокуратури України, органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, та органів, підрозділи яких здійснюють контррозвідувальну діяльність.

Стаття 12-2. Діяльність судів, органів та установ системи право суддя в умовах воєнного стану

1. В умовах правового режиму воєнного стану суди, органи та установи системи правосуддя діють виключно на підставі, в межах повноважень та в спосіб, визначені Конституцією України та законами України.

2. Повноваження судів, органів та установ системи правосуддя, передбачені Конституцією України, в умовах правового режиму воєнного стану не можуть бути обмежені.

Стаття 26. Правосуддя в умовах воєнного стану

1. Правосуддя на території, на якій введено воєнний стан, здійснюється лише судами. На цій території діють суди, створені відповідно до Конституції України.

2. Скорочення чи прискорення будь-яких форм судочинства забороняється.

3. У разі неможливості здійснювати правосуддя судами, які діють на території, на якій введено воєнний стан, законами України може бути змінена територіальна підсудність судових справ, що розглядаються в цих судах, або в установленому законом порядку змінено місцезнаходження судів.

4. Створення надзвичайних та особливих судів не допускається.

Наведені положення покладають на суд обов`язок продовжувати здійснювати правосуддя в умовах введення воєнного стану, за наявності такої можливості та встановлюють те, що повноваження судів, органів та установ системи правосуддя, передбачені Конституцією України, в умовах правового режиму воєнного стану не можуть бути обмежені. При цьому, скорочення чи прискорення будь-яких форм судочинства прямо забороняється Законом.

Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Фактичні обставини, встановлені судом, зміст спірних правовідносин, докази, оцінка доводів учасників справи, норми права та мотиви їх застосування та незастосування.

Відповідно до частини першої статті 8 Конституції України, в Україні визнається і діє принцип верховенства права.

Згідно зі статтею 55 Конституції України, кожному гарантується право на судовий захист.

Відповідно до ст. 15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Згідно ч.1 ст.4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Пунктом 1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод встановлено, що кожен при вирішенні питання щодо його цивільних прав та обов`язків має право на справедливий і відкритий розгляд упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Дослідивши матеріали справи, всебічно та повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення її по суті, суд прийшов до наступного висновку.

Судом встановлено, що відповідач ОСОБА_2 , є власником кв. АДРЕСА_2 , що підтверджується довідкою з місця проживання про склад сім`ї і прописки № 819 від 14.09.2022. Дана обставина відповідачем у відзиві не оспорюється.

ЛКП «Старий Львів» надаються послуги з утримання вищевказаного будинку. Вказані послуги надаються позивачем на підставі договору № 289 від 24.01.2022 про надання послуг з управління багатоквартирним будинком, який укладений між представником співвласників вказаного будинку та ЛКП «Старий Львів».

До часу укладання Договору житлово-комунальній послуги надавались позивачем на підставі ухвали Львівської міської ради № 4035 від 11.10.2018 р. «Про врегулювання питання управління багатоквартирними будинками та їх обслуговування у м. Львові», згідно якої Львівські комунальні підприємства, предметом діяльності яких є надання послуг з управління будинками та їх обслуговування, залишаються виконавцями житлово-комунальних послуг у житлових будинках м. Львова, які перебували на балансовому обліку цих підприємств, до часу прийняття рішення власниками цих квартир та нежитлових приміщень багатоквартирних будинків про форму управління багатоквартирним будинком або створення об`єднання співвласників багатоквартирного будинку.

Співвласники багатоквартирного будинку АДРЕСА_4 , до 24.01.2022, в порядку передбаченому Законом України «Про особливості здійснення права власності у багатоквартирному будинку», не прийняли рішення про форму управління багатоквартирним будинком або створення об`єднання співвласників багатоквартирного будинку, а тому послуги з обслуговування вказаного будинку надавалися позивачем без укладення договору.

Відповідно до ст. 19 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», учасниками відносин у сфері житлово-комунальних послуг є: власник, споживач, виконавець, виробник. Відносини між учасниками договірних відносин у сфері житлово-комунальних послуг здійснюються виключно на договірних засадах.

Згідно п. 1 ч. 3 ст. 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», споживач зобов`язаний укласти договір на надання житлово-комунальних послуг, підготовлений виконавцем на основі типового договору.

У ст. 29 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» визначено, що надання житлово-комунальних послуг у багатоквартирному будинку здійснюється на підставі договору, що укладається між власником квартири, орендарем чи квартиронаймачем та балансоутримувачем або уповноваженою ним особою.

Згідно зі статтею 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», споживач зобов`язаний оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом. Тобто відсутність між сторонами договору не може слугувати підставою для звільнення споживача від оплати отриманих послуг.

Відповідно до позовної заяви ЛКП «Старий Львів» просить стягнути з відповідача заборгованість по оплаті житлово-комунальних послуг у розмірі 16572,22 грн. за період з січня 2020 року по червень 2022 року.

Виходячи з принципу процесуальної рівності сторін і враховуючи обов`язок кожної сторони довести ті обставини, на які вона посилається, в судовому засіданні досліджено кожний доказ, наданий сторонами на підтвердження своїх вимог або заперечень, зокрема щодо їх відповідності вимогам належності та допустимості доказів.

Принцип змагальності сторін полягає в тому, що сторони у процесі зобов`язані в процесуальній формі довести свою правоту, за допомогою поданих ними доказів переконати суд в обґрунтованості своїх вимог чи заперечень.

Статтею 129 Конституції України принципи рівності усіх учасників процесу перед законом і судом, змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і в доведенні перед судом їх переконливості визначені як одні з основних засад судочинства.

Відповідно до ст.ст. 76, 81 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами:1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків. Кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно ч. 2 ст. 77 ЦПК України, предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Положення ЦК України, зокрема ст.16 визначають, що застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту суб`єктивного права, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення. З цією метою суд повинен з`ясувати характер спірних правовідносин сторін (предмет та підставу позову), характер порушеного права позивача та можливість його захисту в обраний ним спосіб.

Пунктом 11 постанови Пленуму Верховного Суду України від 18 грудня 2009 року №14 "Про судове рішення у цивільній справі" роз`яснено, що у мотивувальній частині рішення слід наводити дані про встановлені судом обставини, що мають значення для справи, їх юридичну оцінку та визначені відповідно до них правовідносини, а також оцінку всіх доказів суд повинен встановити, чи були порушені, невизнані або оспорені права, свободи чи інтереси цих осіб, а якщо були, то вказати, чи є залучений у справі відповідач відповідальним за це.

Встановленні під час судового розгляду обставини, свідчать про те, що матеріали справи не містять належних, достатніх та допустимих доказів на підтвердження доводів покладених в обґрунтування позовної заяви стосовно того, що у відповідача наявна заборгованість за оплату послуг з утримання будинку та прибудинкової території за період з січня 2020 року по червень 2022 року заявлена позивачем, з огляду на нижченаведене.

З долучених до матеріалів справи позивачем доказів неможливо встановити, які саме з перелічених послуг надавалися відповідачу та за яким принципом здійснювалося нарахування таких. Належного обґрунтування походження нарахованих сум матеріали справи не містять.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні», первинний документ - документ, який містить відомості про господарську операцію. Відповідно до ч. 1 ст. 9 цього ж Закону: підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи.

З аналізу наведеного законодавчого визначення первинного документу та норми ст. 9 Закону можна дійти висновку, що розрахунок заборгованості виведений ЛКП «Старий Львів» є зведеним обліковим документом та призначений саме для контролю та впорядкування оброблення даних, тобто внутрішнього обліку, але сам по собі не засвідчує та не встановлює факти надання відповідних комунальних послуг відповідачам (за відсутності належних та допустимих доказів фактичного надання таких послуг).

Касаційний цивільний суд у складі Верховного Суду у постанові від 23 березня 2020 року у справі № 331/7975/13-ц зазначив, що розрахунок заборгованості не є доказом існування будь-яких правовідносин, та відповідно не може бути визнаним судом належним доказом утвореної заборгованості, оскільки він є відображенням односторонніх арифметичних розрахунків позивача і не є правовою підставою для стягнення відповідних сум та не може бути доказом безспірності заборгованості.

Крім цього, згідно наданого самим позивачем розрахунку заборгованості від 06.07.2022 мешканцем вказано, що така заборгованість рахується за ОСОБА_2 , для надання послуг якій позивачем оформлено особовий рахунок № НОМЕР_2 . Водночас за вказаною позивачем адресою АДРЕСА_3 позивачем оформлено той самий, що й для позивачки, особовий рахунок НОМЕР_2 та надсилаються рахунки на оплату комунальних послуг на ім`я ОСОБА_3 , що підтверджується долученими до матеріалів справи рахунками на оплату комунальних послуг.

Разом з тим, з вказаного розрахунку вбачається, що станом на 01.01.2020 року заборгованість становить 8894,18 грн., тобто така виникла ще до січня 2020 року. Позивач вказує, що дана заборгованість є заборгованістю відповідача перед ЛКП «Центральне», правонаступником якого є позивач. Однак позивачем не деталізовано, за який саме період до січня 2020 року така виникла, та за які саме надані послуги, за яким тарифом відбувалось нарахування і з чого конкретно такий борг складається.

На підставі наведеного, суд приходить до висновку, що долучений позивачем до матеріалів справи розрахунок заборгованості від 06.07.2022 не є належним доказом у справі.

Також, суду не надано достатніх, достовірних, допустимих та належних доказів того, що відповідачу надані послуги з утримання будинку та прибудинкової території в повному об`ємі, в тому числі щодо прибирання прибудинкової території та сходових кліток, дератизації; обслуговування газових мереж, технічного обслуговування та поточного ремонту мереж електропостачання, обслуговування димових та вентиляційних каналів будинку та інших послуг.

Відповідно до ч. 2 ст. 8 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», виконавець комунальної послуги зобов`язаний: забезпечувати своєчасність надання, безперервність і відповідну якість комунальних послуг згідно із законодавством та умовами договорів про їх надання, у тому числі шляхом створення системи управління якістю відповідно до національних або міжнародних стандартів.

З аналізу викладених вище доводів та мотивів, а також обставин встановлених в ході розгляду справи, за висновком суду, позивачем належними та допустимими доказами не доведено обґрунтованості заявлених вимог, а відтак не встановлено законних підстав для їх задоволення.

З огляду на викладене вище, виходячи із принципів законності, верховенства права, виваженості та розумності, суд доходить до висновку про необґрунтованість позовних вимог ЛКП «Старий Львів» та відсутність законних підстав для задоволення позовної заяви, а тому у задоволенні позову слід відмовити.

При цьому, наводячи мотиви та доводи якими суд керувався при ухваленні даного рішення, з огляду на низку тверджень сторін щодо предмету спору наведених під час провадження у справі, що не стали предметом більш детального аналізу, суд вважає за необхідне врахувати позицію Європейського суду з прав людини, який неодноразово у своїх рішеннях вказував, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10.02.2010).

Згідно з положеннями ст. 141 ЦПК України, у разі відмови у задоволенні позову, сплачена сума судових витрат, у тому числі судовий збір, не відшкодовується позивачеві.

Керуючись ст.ст. 258, 259, 263-265 ЦПК України, суд, ?

ухвалив:

В задоволенні позову відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не були вручені у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду;

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Учасники справи:

позивач Львівське комунальне підприємство «Старий Львів»

(79008, м. Львів, вул. Сербська, 15, );

представник позивача Любашевський Вячеслав Полікарпович

(79008, м. Львів, вул. Сербська, 15, РНОКПП НОМЕР_1 );

відповідач ОСОБА_1

( АДРЕСА_1 ).

Повний текст рішення суду складено 27 грудня 2022 року.

Головуючий суддя Стрельбицький В.В.