Головуючий у І інстанції Рибак М.А.
Провадження № 22-ц/824/6094/2022 Доповідач у 2 інстанції Матвієнко Ю.О.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 грудня 2022 року Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді: Матвієнко Ю.О.,

суддів: Гуля В.В., Шебуєвої В.А.,

при секретарі: Ковтун М.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Шевченківського районного суду м. Києва від 10листопада 2021 року у справі за заявою ОСОБА_1 про встановлення або зміну способу або порядку виконання судового рішення, заінтересовані особи: ОСОБА_2 , орган опіки та піклування Шевченківської районної в місті Києві державної адміністрації,

В С Т А Н О В И В :

У серпні 2021 року ОСОБА_1 звернувся до суду з заявою про встановлення або зміну способу або порядку виконання судового рішення, в якій просив встановити спосіб та порядок виконання рішення Київського апеляційного суду № 761/35081/16-ц від 19.06.2021 року шляхом зобов`язання ОСОБА_2 (РНОКПП: НОМЕР_1 ) передавати ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (свідоцтво про народження Серія НОМЕР_2 ) ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 (РНОКПП НОМЕР_3 ) за місцем проживання позивача АДРЕСА_1 : щовівторка та щочетверга о 8.00; перша та третя субота місяця о 10.00; два тижні відпочинку влітку батька з дитиною за погодженням з матір`ю, зобов`язавши ОСОБА_1 забезпечити денний сон ОСОБА_4 відповідно до її медичних показань.

Обґрунтовуючи заяву, ОСОБА_1 посилався на те, що рішенням Київського апеляційного суду від 19.06.2019 року частково задоволено його апеляційну скаргу, скасовано рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 16.02.2019 року та ухвалено по справі нове рішення, яким визначено спосіб участі батька у спілкуванні та вихованні дитини ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , без присутності матері: щовівторка та щочетверга від 8.00 до 20.00; перша та третя субота місяця від 10.00 до 20.00 неділі; два тижні відпочинку влітку батька з дитиною за погодженням з матір`ю, зобов`язавши ОСОБА_1 забезпечити денний сон ОСОБА_4 відповідно до її медичних показань.

ОСОБА_1 видано виконавчий лист з наступною резолютивною частиною: «Визначити спосіб участі ОСОБА_1 у спілкуванні та вихованні дитини ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , без присутності матері: щовівторка та щочетверга від 8.00 до 20.00; перша та третя субота місяця від 10.00 до 20.00 неділі; два тижні відпочинку влітку батька з дитиною за погодженням з матір`ю, зобов`язавши ОСОБА_1 забезпечити денний сон ОСОБА_4 відповідно до її медичних показань».

Разом з тим, добровільно рішення суду відповідачем ОСОБА_2 не виконувалося. 23.06.2020 року старшим державним виконавцем Шевченківського районного відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Бойко Марією Дмитрівною було винесено постанову про відкриття виконавчого провадження, яка зареєстрована за номером № 62397549.

Виходи з перевіркою державного виконавця не приносять жодних результатів, адже боржник стверджує, що вона не зобов`язана виконувати рішення суду.

Станом на теперішній час виконавче провадження відкрите, що свідчить про невиконання боржником рішення суду.

Враховуючи викладене, ОСОБА_1 просив суд на підставі ст. 435 ЦПК України постановити ухвалу про встановлення способу та порядку виконання рішення Київського апеляційного суду № 761/35081/16-ц від 19.06.2019 року шляхом зобов`язання ОСОБА_2 (РНОКПП: НОМЕР_1 ) передавати ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (свідоцтво про народження Серія НОМЕР_2 ) ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 (РНОКПП НОМЕР_3 ) за місцем проживання позивача АДРЕСА_1 : щовівторка та щочетверга о 8.00; перша та третя субота місяця о 10.00; два тижні відпочинку влітку батька з дитиною за погодженням з матір`ю, зобов`язавши ОСОБА_1 забезпечити денний сон ОСОБА_4 відповідно до її медичних показань.

Ухвалою Шевченківського районного суду м. Києва від 10 листопада 2021 року у задоволенні заяви ОСОБА_1 про встановлення або зміну способу або порядку виконання рішення - відмовлено.

Не погоджуючись з ухвалою, ОСОБА_1 подав на неї апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просив ухвалу скасувати та постановити по справі нове рішення, яким його заяву задовольнити, а саме: встановити спосіб та порядок виконання рішення Київського апеляційного суду № 761/35081/16-ц від 19.06.2021 року шляхом зобов`язання ОСОБА_2 передавати ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_1 за місцем його проживання: АДРЕСА_1 відповідно до графіку, визначеного рішенням суду.

Обгрунтовуючи скаргу, заявник зазначив, що судом неправильно встановлені обставини справи, що мають значення для її розгляду. Суд мав чисто формальний підхід, не вникав в суть проблеми, не досліджував докази. При цьому, суд відмовив в задоволенні заяви, посилаючись на відсутність доказів невиконання рішення суду та неможливість зміни змісту судового рішення. Разом з тим, такі доводи суду спростовуються доказами, які містяться в матеріалах справи і які суд не дослідив, адже невиконання рішення суду було зафіксовано Службою у справах дітей Шевченківської районної у м. Києві державної адміністрації, про що в матеріалах справи є відповідні листи. Крім того, станом на теперішній час виконавче провадження відкрите, що також свідчить про невиконання боржником рішення суду, адже відповідно до п. 5 ст. 61-1 ЗУ «Про виконавче провадження» у разі виконання рішення суду боржником виконавець складає акт та виносить постанову про закінчення виконавчого провадження.

В судове засідання учасники процесу, які повідомлялись про час та місце розгляду справи, не з`явились; колегія суддів вважає за можливе розглянути справу за їхньої відсутності за наявними у справі матеріалами.

Заслухавши доповідь судді доповідача, перевіривши матеріали справи та обговоривши доводи скарги, колегія суддів дійшла висновку про залишення скарги без задоволення, а ухвали суду - без змін, виходячи з наступного.

Відповідно до ч.ч. 1, 2, 5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обгрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

З матеріалів справи вбачається та судом встановлено, що рішенням Шевченківського районного суду м.Києва від 16.01.2019 року визначено ОСОБА_1 спосіб участі у спілкуванні та вихованні дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , встановивши наступний час спілкування: щосереди з 19.00 год. до 20.00 год.; щонеділі з 11.30 год. до 14.30 год.; І та ІІІ суботи місяця з 11.30 год. до 14.30 год.; щорічно 07 січня, ІНФОРМАЦІЯ_3, 31 грудня з 11.00 год. до 14.00 год.

В подальшому, постановою Київського апеляційного суду від 19.06.2019 року рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 16.01.2019 року скасоване і ухвалене нове рішення, яким позовні вимоги ОСОБА_1 задоволено частково. Визначено спосіб участі ОСОБА_1 у спілкуванні та вихованні дитини ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , без присутності матері: щовівторка та щочетверга від 8.00 до 20.00; перша та третя субота місяця від 10.00 суботи до 20.00 неділі; два тижні відпочинку влітку батька з дитиною за погодженням з матір`ю, зобов`язавши ОСОБА_1 забезпечити денний сон ОСОБА_4 відповідно до її медичних показань.

05.07.2019 року на примусове виконання рішення суду було видано виконавчий лист.

23.06.2020 року старшим державним виконавцем Шевченківського районного відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Бойко Марією Дмитрівною було винесено постанову про відкриття виконавчого провадження, яка зареєстрована за номером № 62397549.

Відмовляючи у задоволенні заяви ОСОБА_1 про зміну порядку або способу виконання судового рішення, суд першої інстанції виходив з її необґрунтованості та безпідставності, і колегія суддів погоджується з такими висновками суду, виходячи з наступного.

Обов`язковість рішень суду віднесена Конституцією України до основних засад судочинства (частина п`ята статті 124 Конституції України). Отже, з огляду на принцип загальнообов`язковості судових рішень, судові рішення є обов`язковими для виконання, зокрема, посадовими особами, від яких залежить реалізація прав особи, підтверджених судовим рішенням.

Частиною 3 статті 33 Закону України «Про виконавче провадження» встановлено, що за наявності обставин, що ускладнюють виконання судового рішення або роблять його неможливим, сторони, а також виконавець за заявою сторін або державний виконавець з власної ініціативи у випадку, передбаченому Законом України "Про гарантії держави щодо виконання судових рішень", мають право звернутися до суду, який розглядав справу як суд першої інстанції, із заявою про встановлення або зміну способу і порядку виконання рішення.

Відповідно до частин першої та третьої статті 435 ЦПК України за заявою сторони суд, який розглядав справу як суд першої інстанції, може відстрочити або розстрочити виконання рішення, а за заявою стягувача чи виконавця (у випадках, встановлених законом), - встановити чи змінити спосіб або порядок його виконання. Підставою для встановлення або зміни способу або порядку виконання, відстрочення або розстрочення виконання судового рішення є обставини, що істотно ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим.

Тлумачення положень вищевказаної правової норми дає підстави дійти висновку, що питання про встановлення способу і порядку виконання рішення суду або його зміну може бути розглянуто у виняткових випадках, що обумовлені об`єктивними ускладненнями при виконанні судового рішення.

Поняття «спосіб» і «порядок» виконання судового рішення мають спеціальне значення, яке реалізується у виконавчому провадженні. Вони означають визначену рішенням суду послідовність і зміст вчинення виконавчих дій державним виконавцем. Спосіб виконання судового рішення - це спосіб реалізації та здійснення способу захисту, встановленого статтею 16 ЦК України. Під зміною способу виконання рішення суду слід розуміти прийняття судом нових заходів для реалізації рішення в разі неможливості його виконання у спосіб, раніше встановлений. При цьому суд не може змінити рішення по суті.

Зміна способу і порядку виконання рішення полягає у заміні одного заходу примусового виконання іншим.

При вирішенні питання про зміну способу виконання суд повинен з`ясувати обставини, що свідчать про абсолютну неможливість виконання рішення, не вправі змінювати зміст рішення або його суть.

Відповідно до положень Європейської Конвенції про захист прав та основоположних свобод людини (далі - Конвенція), право доступу до суду, що гарантується статтею 6§1, передбачає не лише право звернутись до суду за захистом своїх прав, а й право захистити своє право, в першу чергу, виконанням рішення, яке ухвалено на користь особи. Так як у разі невиконання рішення концепція «захисту прав судом» не працює. Суд зазначив, що право за судовий захист, яке гарантується статтею 6§1 може стати недіючим, якщо національне законодавство держави-учасниці Конвенції дозволяє, щоб остаточне обов`язкове судове рішення залишалось не виконуваним на шкоду однієї із сторін. Доступ до суду також охоплює можливість виконання судового рішення без необґрунтованих затримок. На виконавчі процедури може впливати складність виконавчих процедур, поведінка особи-стягувача, поведінка компетентних державних органів та обсяг призначеної до стягнення суми (майна).

Європейський суд з прав людини вказує, що «право на суд» було б ілюзорним, якби правова система Договірної держави допускала, щоб остаточне судове рішення, яке має обов`язкову силу, не виконувалося на шкоду одній із сторін. Важко собі навіть уявити, щоб стаття 6 детально описувала процесуальні гарантії, які надаються сторонам у спорі, - а саме: справедливий, публічний і швидкий розгляд, - і водночас не передбачала виконання судових рішень. Якщо вбачати у статті 6 тільки проголошення доступу до судового органу та права на судове провадження, то це могло б породжувати ситуації, що суперечать принципу верховенства права, який Договірні держави зобов`язалися поважати, ратифікуючи Конвенцію. Отже, для цілей статті 6 виконання рішення, ухваленого будь-яким судом, має розцінюватися як складова частина «судового розгляду» (HORNSBY v. GREECE, № 18357/91, § 40, ЄСПЛ, від 19 березня 1997 року).

Звертаючись до суду із заявою про зміну способу або порядкувиконання судового рішення, заявник просивзобов'язати ОСОБА_2 передавати дитину йому замісцем його проживання.

Між тим, при розгляді справи по суті при вирішенні питання щодо участі ОСОБА_1 у спілкуванні та вихованні дитини ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , питання встановлення місця спілкування батька з дитиною судом не вирішувалося та не було предметом його розгляду.

Відтак, задоволення заяви ОСОБА_1 про зміну способу виконання рішення шляхом зазначення у ньому про зобов`язання матері ОСОБА_2 передавати дитину ОСОБА_5 за місцем проживання батька ОСОБА_1 призведе до зміни змісту судового рішення, що є неприпустимим в силу вказівки процесуального закону.

Крім того, умовою задоволення заяви стягувача про зміну способу або порядку виконання рішення є доведення ним у встановленому законом порядку належними та допустимими доказами наявності обставин, що істотно ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим.

На підтвердження доводів заяви ОСОБА_1 надав суду письмові докази, які свідчать про те, що 30.03.2021 року не відбулась його зустріч з дитиною за місцем відвідування нею дитячого садка (том 3, а.с.87-88), а 05.03.2021 року не відбулась його зустріч із дитиною за місцем її проживання з матір`ю, оскільки йому та представникам соціальної служби не відчинили двері (том 3, а.с.91-92). Крім того, заявником долучено до заяви копію постанови про відкриття виконавчого провадження від 23.06.2020 року (том 3, а.с.89-90).

При цьому, боржником ОСОБА_2 суду було надано належні та допустимі докази на підтвердження факту виконання нею судового рішення, зокрема: копії актів державного виконавця від 25.05.2021 року, 08.06.2021 року, 22.06.2021 року, 20.07.2021 року, 31.08.2021 року та 12.10.2021 року, які підтверджують факт побачень ОСОБА_1 з дочкою ОСОБА_3 , та копії вимог державного виконавця, якими державний виконавець Бойко М.Д. зобов`язувала ОСОБА_2 з`явитись з донькою ОСОБА_3 у вищевказані дати до Шевченківського районного в м. Києві центру соціальних служб для сім`ї, дітей та молоді для проведення зустрічей дитини з батьком ОСОБА_1 (том 3, а.с.121-132).

Вищенаведені, надані боржником ОСОБА_2 докази свідчать про те, що нею рішення суду виконується і дитину для зустрічей з батьком у визначені державним виконавцем місце, день та час вона привозить. При цьому, докази, надані стягувачем ОСОБА_1 , стосуються більш раннього періоду, тому не свідчать про те, що рішення не виконується боржником на час звернення стягувача із цією заявою до суду.

Таким чином, враховуючи те, що надані заявником ОСОБА_1 докази на підтвердження наявності передбачених законом підстав для встановлення або зміни способу та порядку виконання судового рішення, є недостатніми та спростовуються доказами, наданими боржником ОСОБА_2 , законним та обґрунтованим є висновок суду першої інстанції про відсутність підстав для задоволення заяви ОСОБА_1 .

Доводи апеляційної скарги не спростовують встановлені у справі фактичні обставини та висновки суду першої інстанції, обґрунтовано викладені у мотивувальній частині ухвали, та зводяться до переоцінки доказів і незгоди заявника з висновками суду щодо їх оцінки. При цьому, докази та обставини, на які посилається апелянт у апеляційній скарзі, були предметом дослідження суду першої інстанції і при їх дослідженні та встановленні були дотримані норми матеріального і процесуального права.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Згідно ч. 1 ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Оскільки судове рішення судом ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права, і доводи апеляційної скарги цього не спростовують, колегія суддів дійшла висновку про залишення ухвали судубез змін, а скарги ОСОБА_1 - без задоволення.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 375, 382, 383 ЦПК України, Київський апеляційний суд в складі колегії суддів

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційнускаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Ухвалу Шевченківського районного суду м. Києва від 10листопада 2021 року - залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Головуючий:

Судді: