Головуючий у І інстанції Колдіна О.О.
Провадження № 22-ц/824/1135/2022 Доповідач у 2 інстанції Матвієнко Ю.О.
ПОСТАНОВА

Іменем України

30 червня2022 року Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

Головуючого судді: Матвієнко Ю.О.,

суддів: Мельника Я.С.,Гуля В.В.,

за участю секретаря: Ковтун М.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Голосіївського районного суду м. Києва від 20 квітня 2021 року про закриття провадження у справі за позовом ОСОБА_1 до Регіонального відділення Фонду державного майна України по Київській, Черкаській та Чернігівській областях про визнання дій суб`єкта владних повноважень щодо проведення перевірок протиправними,

В С Т А Н О В И В :

У серпні 2020 року ОСОБА_1 звернувся до Голосіївського районного суду міста Києва із позовом до Регіонального відділення Фонду державного майна України по Київській, Черкаській та Чернігівській областях про визнання дій суб`єкта владних повноважень щодо проведення перевірок протиправними, в якому просив визнати протиправними поточні перевірки Регіонального відділення Фонду державного майна України у Київській області від 23.01.2014 року до договорів купівлі-продажу державного майна № 2-НБ-ЗД, № 3-НБ-ЗД, № 4-НБ-ЗД, № 5-НБ-ЗД та поточні перевірки Регіонального відділення Фонду державного майна України у Київській області від 25.11.2016 року до договорів купівлі-продажу державного майна № 2-НБ-ЗД, № 3-НБ-ЗД, № 4-НБ-ЗД, № 5-НБ-ЗД; визнати незаконними та скасувати акти поточних перевірок Регіонального відділення ФДМУ у Київській області від 23.01.2014 року до договорів купівлі-продажу державного майна № 2-НБ-ЗД, № 3-НБ-ЗД, № 4-НБ-ЗД, № 5-НБ-ЗД та акти поточних перевірок Регіонального відділення ФДМУ у Київській області від 25.11.2016 року до договорів купівлі-продажу державного майна № 2-НБ-ЗД, № 3-НБ-ЗД, № 4-НБ-ЗД, № 5-НБ-ЗД.

Ухвалою Голосіївського районного суду міста Києва від 20 квітня 2021 року закрито провадження у справі на підставі п. 1 ч. 1 ст. 255 ЦПК України, оскільки позов ОСОБА_1 не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

Не погоджуючись з ухвалою про закриття провадження у справі, позивач ОСОБА_1 подав на ухвалу апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм процесуального права, просив ухвалу скасувати та направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

У обґрунтування доводів апеляційної скарги позивач посилався на те, що, звертаючись з позовною заявою, він стверджував, що дії регіонального відділення Фонду державного майна України у Київській області стосовно здійснення вищевказаних перевірок є протиправними, оскільки здійснені з порушенням вимог чинного законодавства України.

При цьому, позивач наголошував на тому, що вищевказані позовні вимоги пов`язані з порушенням відповідачем Порядку контролю за виконанням умов договорів купівлі-продажу об`єктів приватизації державними органами приватизації, затвердженого наказом Фонду державного майна України від 10.05.2012 року № 631, зокрема, неповідомленням відповідачем позивача про здійснення перевірок 23.01.2014 року та 25.11.2016 року щодо всіх об`єктів приватизації та непроведенням відповідачем перевірок безпосередньо на об`єктах приватизації і фальсифікацією їх результатів.

В судовому засіданні позивач ОСОБА_1 апеляційну скаргу підтримав та просив про її задоволення з викладених у ній підстав.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення позивача, перевіривши законність і обґрунтованість ухвали суду в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку про залишення скарги без задоволення, а ухвали суду - без змін, виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Закриваючи провадження у справі, суд першої інстанції виходив з того, що вимоги ОСОБА_1 до Регіонального відділення Фонду державного майна України по Київській, Черкаській та Чернігівській областях про визнання дій суб`єкта владних повноважень щодо проведення перевірок протиправними є вимогами, які слід розглядати за правилами господарського судочинства, і колегія суддів погоджується з такими висновками суду, виходячи з наступного.

Статтею 124 Конституції України закріплено, що правосуддя в Україні здійснюють виключно суди. Юрисдикція судів поширюється на будь-який юридичний спір та будь-яке кримінальне обвинувачення. У передбачених законом випадках суди розглядають також інші справи.

Відповідно до ч.1 ст. 3 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється відповідно до Конституції України, цього Кодексу, Закону України "Про міжнародне приватне право", законів України, що визначають особливості розгляду окремих категорій справ, а також міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Згідно ч. 1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04.11.1950 року кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Отже, поняття «суду, встановленого законом» зводиться не лише до правової основи самого існування «суду», але й дотримання таким судом певних норм, які регулюють його діяльність, тобто охоплює всю організаційну структуру судів, включно з питаннями, що належать до юрисдикції певних категорій судів.

Водночас при визначенні предметної юрисдикції справи суд має виходити із суті права/інтересу, за захистом якого особа звертається до суду, та мети звернення з позовом, оскільки саме такі критерії розмежування належності спору до тієї чи іншої юрисдикції дають змогу найбільш ефективно захистити порушене право позивача.

Критеріями розмежування судової юрисдикції, тобто передбаченими законом умовами, за яких певна справа підлягає розгляду за правилами того чи іншого виду судочинства, є суб`єктний склад спірних правовідносин, предмет спору та характер спірних матеріальних правовідносин у їх сукупності. Крім того, таким критерієм може бути пряма вказівка в законі на вид судочинства, у якому розглядається визначена категорія справ.

Згідно із ст.19 ЦПК України в порядку цивільного судочинства суди розглядають справи про захист порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, що виникають із цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин, а також з інших правовідносин, крім випадків, коли розгляд таких справ проводиться за правилами іншого судочинства.

Відповідно до роз'яснень, викладених в абзаці 1 пункту 4 постанови Пленуму Верховного Суду України від 12 червня 2009 року № 2 «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції», вирішуючи питання про відкриття провадження у справі, суд повинен виходити з того, що згідно зі статтею 124 Конституції України юрисдикція загальних судів поширюється на всі правовідносини, що виникають у державі, а за частинами 1 і 2 статті 15 ЦПК України у порядку цивільного судочинства суди розглядають справи про захист порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, що виникають із цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин, а також з інших правовідносин, крім випадків, коли розгляд таких справ за Кодексом адміністративного судочинства України (стаття 17) або ГПК України (статті 1, 12) віднесено до компетенції адміністративних чи господарських судів. Законом може бути передбачено розгляд інших справ за правилами цивільного судочинства.

Відповідно до п.2 ч.1 ст. 20 Господарського процесуального кодексу України господарські суди розглядають справи у спорах, що виникають у зв`язку із здійсненням господарської діяльності (крім справ, передбачених частиною другою цієї статті), та інші справи у визначених законом випадках, зокрема: справи у спорах щодо приватизації майна, крім спорів про приватизацію державного житлового фонду.

Відповідно до ст. 1 Закону України "Про приватизацію державного майна", приватизація державного майна - це відчуження майна, що перебуває у державній власності, і майна, що належить Автономній Республіці Крим, на користь фізичних та юридичних осіб, які можуть бути покупцями відповідно до цього Закону, з метою підвищення соціально-економічної ефективності виробництва та залучення коштів на структурну перебудову економіки України.

В силу ст. 30 вищезазначеного Закону, спори щодо приватизації державного майна, крім спорів, які виникають із публічно-правових відносин та віднесені до компетенції адміністративних судів, вирішуються господарським судом у порядку, встановленому Господарським процесуальним кодексом України.

Відповідно до ч. 1 ст. 1 ГПК України підприємства, установи, організації, інші юридичні особи (у тому числі іноземні), громадяни, які здійснюють підприємницьку діяльність без створення юридичної особи і в установленому порядку набули статусу суб`єкта підприємницької діяльності, мають право звертатися до господарського суду згідно з установленою підвідомчістю господарських справ за захистом своїх порушених або оспорюваних прав і охоронюваних законом інтересів, а також для вжиття передбачених цим Кодексом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням.

Аналізуючи вищенаведені норми права, та з огляду на те, що як на підставу своїх вимог, позивач посилається на недотримання вимог законодавства відповідачем, як органом виконавчої влади у сфері реалізації державної політики у сфері приватизації, оренди, оцінки, використання та відчуження державного майна, управління об`єктами державної власності, в тому числі корпоративними правами держави щодо об`єктів державної власності, обґрунтованим є висновок суду про наявність між сторонами правовідносин, з`ясовувати справжню правову природу і суть яких суд цивільної юрисдикції не має права, оскільки вказаний спір не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства в силу прямої вказівки закону.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 255 ЦПК України суд своєю ухвалою закриває провадження у справі,якщо справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

Оскільки під час розгляду справи судом було встановлено, що справа за позовом ОСОБА_1 до Регіонального відділення Фонду державного майна України по Київській, Черкаській та Чернігівській областях про визнання дій суб`єкта владних повноважень щодо проведення перевірок протиправнимине підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства, законним та обґрунтованим є висновок суду першої інстанції про закриття провадження у справі на підставі п. 1 ч. 1 ст. 255 ЦПК України.

Доводи апеляційної скаргипозивача зводяться до незгоди з висновками суду першої інстанції, невірного розуміння скаржником вимог чинного законодавствата власного тлумачення характеру спірних правовідносин.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Відповідно до ст.375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Оскільки судом першої інстанції судове рішення ухвалене з додержанням норм матеріального і процесуального права, підстави для його скасування згідно вимог ч. 1 ст. 375 ЦПК України відсутні.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 375, 382, 383 ЦПК України, Київський апеляційний суд в складі колегії суддів

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Ухвалу Голосіївського районного суду м. Києва від 20 квітня 2021 року про закриття провадження у справі - залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Головуючий:

Судді: