Справа № 191/4211/21
Провадження № 2/191/1307/21
З А О Ч Н Е Р І Ш Е Н Н Я
17 серпня 2022 року м. Синельникове Синельниківський міськрайонний суд Дніпропетровської області у складі:
головуючого судді Прижигалінської Т.В.
за участю секретаря Силкіної О.Г.
розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження у відкритому судовому засіданні в залі суду м.Синельникове Дніпропетровської області цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням,-
Позивач звернувся до суду з позовною заявою, обґрунтовуючи свої позовні вимоги тим, що йому на праві власності на підставі свідоцтва про право власності від 25 листопада 2011 року належить житловий будинок, розташований за адресою: АДРЕСА_1 . Відповідач ОСОБА_2 є його двоюрідним братом, з яким позивач не спілкується приблизно 15 років. Згідно довідки №3136 від 29 листопада 2021 року у вказаному будинку зареєстрований позивач, його дружина, дві доньки, зять, онук і відповідач, який не проживає в будинку з 27 вересня 1993 року. Позивач вважає, що реєстрація відповідача в будинку створює йому перешкоди у здійсненні права користування і розпорядження будинком, у звязку з чим просить суд визнати відповідача таким, що втратив право користування вищезазначеним житловим будинком.
До початку судового засідання позивач надав суду письмову заяву про розгляд справи без його участі. Позовні вимоги підтримує у повному обсязі, надає згоду на заочний розгляд справи.
Відповідач в судове засідання не з`явився по невідомим суду обставинам.
Під час судового розгляду справи по суті судом були оглянуті письмові докази по справі.
Таким чином, суд, вивчивши матеріали справи, вважає, що позовні вимоги не підлягають задоволенню з таких підстав.
Факт належності позивачу житлового будинку, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 , підтверджується копією свідоцтва про право власності на нерухоме майно від 22 грудня 2011 року, а також копією Витягу про державну реєстракцію прав від 22 грудня 2011 року.
Як вбачається з повідомлення відділу обліку та моніторингу інформації про реєстрацію місця проживання Головного управління Державної міграційної служби в Дніпропетровській області від 05 січня 2022 року відповідач дійсно зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , з 27 вересня 1993 року.
Згідно копії довідки Центру надання адміністративних послуг в належному позивачу житловому будинку зареєстровані: позивач ОСОБА_1 , його дружина ОСОБА_3 , донька ОСОБА_4 , донька ОСОБА_5 , зять ОСОБА_6 , онук ОСОБА_7 , брат ОСОБА_2 , який не проживає в будинку з 27 вересня 1993 року по терепішній час.
Відповідно до ст.391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном, а згідно ч.2 ст.405 ЦК України член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.
Згідно ч.1 ст.81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.
Позивач, обгрунтовуючи свої позовні вимоги, посилається на ст.405 ЦК України, частина 2 якої передбачає, що член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.
Однак жодних належних і допустимих доказів того, що відповідач в належному позивачу житловому будинку не проживає без поважних причин, суду надано не було.
У довідці Центру надання адміністративних послуг №3136 від 29 листопада 2021 року зазначений лише факт непроживання відповідача за місцем реєстрації з 27.09.1993 року, однак з неї не вбачаються причини такого непроживання.
Крім того, відповідачем не доведено, яким чином реєстрація відповідача в будинку створює перешкоди у здійсненні ним свого права користування і розпорядження майном. Адже згідно довідки №3136 від 29 листопада 2021 року за даною адресою зареєстровано ще п`ять осіб.
Отже, позовні вимоги є недоведеними належними і допустимими доказами.
Таким чином, суд не вважає наявність фактів, якими позивач обгрунтовує свої позовні вимоги, встановленою і у задоволенні позовних вимог слід відмовити.
Оскільки у задоволенні позову відмовлено, понесені позивачем витрати по сплаті судового збору в розмірі 908,00 грн. не підлягають стягненню з відповідача на користь позивача.
На підставі викладеного, керуючись ст.ст.391, 405 ЦК України, ст.ст.7, 10, 13, 263, 264, 265, 280, 281, 282 ЦПК України, суд,-
У задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням відмовити.
На заочне рішення протягом 30 (тридцяти) днів з дня його проголошення позивачем може бути подано апеляційну скаргу до Дніпровського апеляційного суду.
Заочне рішення набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не буде подано, а у разі її подання після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом 30 (тридцяти) днів з дня його проголошення.
У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення, заочне рішення може бути оскаржене відповідачем в апеляційному порядку.
Суддя Т. В. Прижигалінська