Справа № 355/55/21
Провадження № 2/355/126/22
З А О Ч Н Е Р І Ш Е Н Н Я
Баришівський районний суд Київської області в складі:
головуючого судді Червонописького В.С.,
секретаря судового засідання Котенко Л.О.,
розглянувши за правилами загального позовного провадження у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за договором позики, -
ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом в якому вказав, що 15.10.2019 він надав позику ОСОБА_3 в розмірі 180 000,00 грн., про що було складено відповідну розписку, яку підписано сторонами. Остаточний строк повернення коштів 15.10.2020. Однак, у визначений строк та пізніше кошти повернуті не були, у зв`язку з чим позивач звернувся до суду.
12.03.2021 ухвалою суду відкрито провадження у справі. Справу прийнято до провадження судді ОСОБА_4 .
У зв`язку з тимчасовим відстороненням судді ОСОБА_4 від здійснення правосуддя (повідомлення Вищої ради правосуддя від 12.05.2021), на підставі розпорядження керівника апарату Баришівського районного суду Київської області №764 від 09.07.2021 проведено повторний автоматизований розподіл судових справ і дану справу розподілено судді Червонопиському В.С.
Ухвалою суду від 22.10.2021 справу прийнято до провадження судді Червонописького В.С. та призначено розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін.
17.12.2021 до суду подано заяву позивача про розгляд справи у відсутність позивача.
28.02.2022 ухвалою суду закрито підготовче провадження у справі та призначено розгляд по суті на 03.05.2022.
У зв`язку з неявкою сторін по справі в судове зсідання, розгляд справи відкладено на 22.06.2022.
Відповідач у судове засідання не з`явився. Своїм правом на подачу відзиву не скористався. Про розгляд справи повідомлений належним чином шляхом публікації оголошення на офіційному веб-сайті судової влади України.
Від позивача надійшло клопотання про розгляд справи у його відсутність, позовні вимоги підтримав в повному обсязі, проти винесення заочного рішення не заперечував.
Суд вважає, що відповідач належним чином повідомлялася про дату та час судового розгляду справи, отже суд, з урахуванням положень ч. 4 ст. 280 Цивільного процесуального кодексу України, за згодою позивача розглядає справу в заочному порядку.
Дослідивши матеріали справи, судом встановлені наступні факти та відповідні ним правовідносини.
Відповідно до ч. 1 ст. 13 Цивільного процесуального кодексу України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
Згідно ч. 1 ст. 1046 Цивільного кодексу України за договором позики одна сторона передає у власність другій стороні грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.
Положеннями ч. 2 ст. 1046 Цивільного кодексу України передбачено, що договір позики є укладеним, зокрема і з моменту передання грошей. Договір позики укладається в письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, що узгоджується з вимогами положення ч. 1 ст. 1047 Цивільного кодексу України.
На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми.
Відповідно до ч. 1 ст. 1049 Цивільного кодексу України, позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.
Згідно ч. 3 ст. 1049 ЦК України, позика вважається повернутою в момент передання позикодавцеві речей, визначених родовими ознаками, або зарахування грошової суми, що позичалася, на його банківський рахунок.
В постанові Верховного Суду України від 02 липня 2014 року у справі N 6-79цс14 зазначено, що «відповідно до норм ст. ст. 1046, 1047 ЦК України договір позики (на відміну від договору кредиту) за своєю юридичною природою є реальною односторонньою, оплатною або безоплатною угодою, на підтвердження якої може бути надана розписка позичальника або інший письмовий документ, незалежно від його найменування, з якого дійсно вбачається як сам факт отримання в борг (тобто із зобов`язанням повернення) певної грошової суми, так і дати її отримання».
Постановою Верховного Суду України від 18 вересня 2013 року у справі N 6-63цс13 визначено, що письмова форма договору позики внаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику. Договір позики є двостороннім правочином, а також він є одностороннім договором, оскільки після укладення цього договору всі обов`язки за договором позики, у тому числі повернення предмета позики або рівної кількості речей того ж роду та такої ж якості, несе позичальник, а позикодавець набуває за цим договором тільки права. За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми або речей. Досліджуючи боргові розписки чи договори позики, суди повинні виявляти справжню правову природу укладеного договору, незалежно від найменування документа, і залежно від установлених результатів робити відповідні правові висновки».
Як вбачається з матеріалів справи, 15.10.2019 року відповідачем у справі позивачу було надано розписку, відповідно до якої відповідач ОСОБА_2 зобов`язувався повернути отримані у позивача кошти у розмірі 180 000,00 грн. не пізніше 15.10.2020, починаючи виплачувати з 01.05.2020 щомісяця.
Сторони погодили, що у разі неповернення боргу ОСОБА_2 виплатить на користь ОСОБА_1 3% річних від суми неповернутого боргу.
У частині першій статті 1050 Цивільного кодексу України встановлено, що у разі несвоєчасного повернення позичальником суми позики він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу, згідно з якою боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу та три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.
Частиною 1 ст. 530 Цивільного кодексу України передбачено, що в разі якщо у зобов`язанні встановлено строк його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк.
Статтею 611 Цивільного кодексу України передбачено, у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, у тому числі і сплата неустойки.
Боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання (ч. 1 ст. 625 Цивільного кодексу України).
Верховний Суд України у своїй правовій позиції, викладеній у постанові від 16.11.2016 у справі № 6-1286цс16 вказав, що суд має право ухвалити рішення про стягнення грошової суми в іноземній валюті у правовідносинах, які виникли при здійсненні валютних операцій, у випадках і в порядку, встановлених законом (частина друга статті 192, частина третя статті 533 ЦК України, Декрет № 15-93). При цьому стаття 625 Цивільного кодексу України унормовує питання відповідальності боржника за порушення грошового зобов`язання і з огляду на правову природу трьох процентів річних, передбачених частиною другою цієї статті, як особливої міри відповідальності, їх сума повинна бути визначена до стягнення виключно в національній валюті України гривні.
Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України у справі №6-79цс-14 від 02.07.2014 року.
Аналізуючи наведені норми, беручи до уваги правову природу трьох процентів річних, передбачених ст. 625 Цивільного процесуального кодексу України, як особливої міри відповідальності, суд приходить до переконання, що з відповідача підлягають стягненню на користь позивача три відсотки річних обчислені із суми боргу, що утворилася станом на 13.01.2021, вираженої у національній валюті.
За таких обставин, суд на основі всебічного, повного, об`єктивного та безпосереднього з`ясування фактичних обставин, на які сторони посилаються, як на підставу своїх вимог і заперечень, оцінивши наявні у справі докази за своїм внутрішнім переконанням, з`ясувавши їх достатність і взаємний зв`язок у сукупності приходить до переконання, що заявлені позовні вимоги підлягають до задоволення шляхом стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_5 заборгованості за договором позики від 15.10.2019 в загальній сумі 181 343 грн. 15 коп., що включає в себе: 180 000,00 грн. сума основного боргу; 1 343 грн. 15 коп. - 3% річних за період з 15.10.2020 по 13.01.2021.
Крім цього, в силу вимог ст.141 Цивільного процесуального кодексу України з відповідача в користь позивача слід стягнути 1 813,44 грн. сплаченого судового збору пропорційно до задоволених позовних вимог.
На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 4, 12, 13, 81, 89, 259, 263-265, 268, 273, 352, 354 ЦПК України, ст.ст. 192, 509, 524, 530, 611, 625, 1046, 1047, 1048, 1049, 1050 ЦК України, суд, -
Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за договором позики задовольнити.
Стягнути з ОСОБА_2 (РНОКПП: НОМЕР_1 , паспорт серія НОМЕР_2 , виданий Баришівським РС УДМС України у Київській області 16.10.2015, зареєстрований: АДРЕСА_1 ) на користь ОСОБА_1 (РНОКПП: НОМЕР_3 , паспорт серія НОМЕР_4 , виданий Московським РУГУ МВС України в місті Києві 08.12.1997) суму основного боргу за договором позики від 15.10.2019 у розмірі 180 000,00 грн. (сто вісімдесят тисяч грн. 00 коп.).
Стягнути з ОСОБА_2 (РНОКПП: НОМЕР_1 , паспорт серія НОМЕР_2 , виданий Баришівським РС УДМС України у Київській області 16.10.2015, зареєстрований: АДРЕСА_1 ) на користь ОСОБА_1 (РНОКПП: НОМЕР_3 , паспорт серія НОМЕР_4 , виданий Московським РУГУ МВС України в місті Києві 08.12.1997) три відсотки річних за неповернення коштів у встановлений строк за період з 15.10.2020 по 13.01.2021 у розмірі 1 343 грн. 15 коп. (одна тисяча триста сорок три грн. 15 коп.).
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив за письмовою заявою відповідача, поданою протягом тридцяти днів з дня отримання його копії.
У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Київського апеляційного суду через Баришівський районний суд Київської області шляхом подачі в тридцяти денний строк з дня проголошення рішення апеляційної скарги, а в разі проголошення вступної та резолютивної частини або розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, в той же строк з дня складання повного судового рішення.
Позивач має право оскаржити заочне рішення шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Суддя В.Червонописький