Справа № 585/2681/21
Номер провадження 2/585/41/22
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 лютого 2022 року м.Ромни

Роменський міськрайонний суд Сумської області у складі:

головуючого судді - Євтюшенкової В.І.,

з участю секретаря судового засідання - Ковган О.В.,

розглянув у відкритому судовому засіданні у залі судових засідань в порядку загального позовного провадження справу № 585/2681/21, провадження № 2/585/41/22.

Позивач ОСОБА_1 ,

відповідачі: Акціонерне товариство «Комерційний індустріальний банк», Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія Європейська агенція з повернення боргів»,

третя особа: Акціонерне товариство «Райффайзен банк»,

предмет позову: про захист прав споживача, визнання договору відступлення права вимоги недійсним.

Представник позивача: Єрньєй Алла Анатоліївна, яка діє на підставі наказу №207-У(284-Н) від 29.06.2021,

представник Відповідача 1 - Акціонерного товариства «Комерційний індустріальний банк» Нестеров Едуард Геннадійович, який діє на підставі довіреності від 05.10.2020, свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю №4023/10,

представник Відповідача 2 - Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія Європейська агенція з повернення боргів» в особі генерального директора Ревунова Р.О.,

представник третьої особи: Гапон Олександр Якович, який діє на підставі довіреності від 06.07.2021 та свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю

Стислий виклад позиції позивача та заперечень відповідача.

До суду звернувся ОСОБА_1 з позовом до Акціонерного товариства «Комерційний індустріальний банк» (далі АТ «КІБ»), Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія Європейська агенція з повернення боргів» (далі ТОВ «ФК «ЄАПБ», третя особа: Акціонерне товариство «Райффайзен банк» (далі АТ «Райффайзен банк»), в якому просить визнати Договір відступлення права вимоги № 20170425, укладений 25 квітня 2017 року між ПАТ «КІБ» та ТОВ «ФК «ЄАПБ» - недійсним. Свій позов мотивує тим, що 11 жовтня 2011 року між ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» та ним було укладено Кредитний договір № 010/0253/82/0158669, за який йому відкрито картковий рахунок і надано картку, на яку встановлено кредитний ліміт у розмірі 4275,00 грн. 08 жовтня 2013 року між ПАТ «Райффайзен Банк Аваль», а також укладено Додаткову угоду до Кредитного договору. 18 грудня 2013 року між ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» та ним було укладено Договір про надання банківських послуг та послуг у сфері страхування № 014/0253/82/0592295. За даним договором йому було надано кредит у сумі 16934,80 грн. на строк з 18.12.2013 по 18.12.2019, який він зобов`язаний по закінченню строку повернути. 01 грудня 2014 року між ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» та ним укладено Додаткову угоду № 014/0253/82/0592295/81-1-0-00/9882 до Договору про надання банківських послуг та послуг у сфері страхування № 014/0253/82/0592295 від 18 грудня 2013 року. Цього ж дня між ними було укладено ще Додаткову угоду № 014/0253/82/0592295/81-1-0-00/9884 до цього ж Договору про надання банківських послуг та послуг у сфері страхування. 29 січня 2016 року між ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» та ним укладено дві Додаткові угоди № 014/0253/82/0592295/81-1-0-00/23229 до Договору про надання банківських послуг та послуг у сфері страхування № 014/0253/82/0592295 від 18 грудня 2013 року.

25 квітня 2017 року між ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» та ПАТ «Комерційний Індустріальний Банк» був укладений Договір відступлення права вимоги № 114/33, згідно якого всі права вимоги до нього за Кредитним договором № 014/0253/82/0592295 від 18 грудня 2013 року (з усіма додатковими договорами та угодами до нього) перейшли до нового кредитора ПАТ «Комерційний Індустріальний Банк». 25 квітня 2017 року ПАТ «Комерційний Індустріальний Банк» та ТОВ «ФК» ЄАПБ» був укладений Договір про відступлення права вимоги № 20170425, згідно якого всі права вимоги до нього за Кредитним договором № 014/0253/82/0592295 від 18 грудня 2013 року (з усіма додатковими договорами та угодами до нього) перейшли до нового кредитора ТОВ «ФК «ФК» ЄАПБ». Про укладення вищевказаних договорів відступлення права вимоги його повідомлено не було. Вважає, що укладений 25.04.2017 Договір про відступлення права вимоги № 20170425 між ПАТ «КІБ» та ТОВ «ФК» ЄАПБ» є недійсним. ТОВ «ФК» ЄАПБ» повинно було пересвідчитися при купівлі його боргу про наявність первинних бухгалтерських документів, чого не було в даному випадку. Договір про відступлення права вимоги № .04.207 ПАТ «КІБ» та ТОВ «ФК «ЄАПБ» не мало права укладати, оскільки Договір про відступлення права вимоги від 25.04.2017 за № 114/33 між ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» та ПАТ «КІБ» - не набрав чинності, а отже до ПАТ «КІБ» не перейшло відступлення, як Новому кредитору, зазначених в Попередньому реєстрі боржників (Додаток № 1 до Договору) прав вимоги. Умови, викладені у Договорі відступлення права вимоги №20170425 від 25.04.2017 порушують його права, передбачені Законом України «Про захист прав споживачів». Крім того, в кредитному договорі містяться умови, які регулюють внесення змін (доповнень) та розірвання Договору лише в односторонньому порядку і лише в інтересах та з боку кредитора. Договір відступлення права вимоги №20170425 між ПАТ «КІБ» та ТОВ «ФК» ЄАПБ» з урахуванням правових висновків, що викладені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 16.03.2021 у справі №906/1174/18 є договором відступлення права вимоги (цесії). Договір цесії та договір факторингу різні правочини, хоча за своєю природою схожі. ТОВ «ФК «ЄАПБ» має право лише на факторинг. З укладенням договору про відступлення права вимоги за кредитним договором, відбулася заміна кредитодавця, який є фінансовою установою, що має право на здійснення операцій з надання фінансових послуг, проте відсутні дозвільні документи на укладення договорів відступлення права вимоги (тобто цесії) (т. 1 а.с.2-19).

03.11.2021 позивач подав заяву про зменшення позовних вимог, оскільки загальний розмір Права вимоги, що відступається, зазначений у попередньому реєстрі боржників становить (згідно п.2.3 даного Договору) 42717 198 грн. 56 коп., 1338 доларів США 60 центів. Проте, його заборгованість до Договору відступлення прав вимоги №20170425 від 25.04.2017 становить: - згідно кредитного договору №010/0253/82/0158669 від 11.10.2011 (з усіма додатковими договорами та угодами до нього), укладено між ним та ПАТ «Райффайзен банк Аваль» 10352,80 грн., - згідно кредитного договору №014/0253/82/0592295 від 18.12.2013 ( з усіма додатковими договорами та угодами до нього) укладено між ним та ПАТ «Райффайзен банк Аваль» становить 36080, 46 грн. З урахуванням зменшення позовних вимог просить визнати Договір відступлення права вимоги за №20170425 від 25.04.2017 між ПАТ «КІБ» та ТОВ «ФК «ЄАПБ» по кредитному договору №010/0253/82/0158669 від 11.10.2011, укладеному між ним та ПАТ «Райффайзен банк Аваль» з усіма додатковими договорами та угодами до нього, та по кредитному договору №014/0253/82/0592295 від 18.12.2013 ( з усіма додатковими договорами та угодами до нього), укладеному між ним та ПАТ «Райффайзен банк Аваль» - недійсним. (т. 2 а.с.5-8).

Відповідач 1 АТ «Комерційний індустріальний банк» у своєму відзиві проти задоволення позову заперечує, посилаючись на те, що 25.04.2017 між Відповідачем 1 та Відповідачем 2 укладено Договір відступлення права вимоги, який оспорюється позивачем. Серед боржників по вказаному Договору є і ОСОБА_1 .

Відповідно до п.2.6 указаного Договору відступлення права вимоги за договором здійснюється без згоди боржників за кредитними договорами. 12.05.2017 на виконання вимог п.2.7 цього Договору позивачу Відповідачем 1 надіслано повідомлення про відступлення права вимоги Відповідачу 2 і про порядок погашення заборгованості по кредитному договору №014/0253/82/0592295 від 18.12.2013 та розрахунок заборгованості і повідомлення про порядок погашення заборгованості по кредитному договору №010/0253/82/0158699 від 10.10.2011 та розрахунок заборгованості. Вказана обставина встановлена рішенням Роменського міськрайонного суду від 20.07.2020 по справі № 585/4866/19 за позовом Відповідача 2 до позивача про стягнення заборгованості за кредитним договором. Також цим рішенням встановлено, що згідно списку №13 згрупованих поштових відправлень Відповідачем 2 на адресу Позивача направлено поштове повідомлення, тому ці обставини, у відповідності ч.4 ст. 82 ЦПК України доказуванню не підлягають. Під час розгляду указаної справи ОСОБА_1 позов визнавав. Пред`явлення цього позову свідчить про порушення з боку позивача основоположного принципу цивільного судочинства - принципу добросовісності. Відступлення права вимоги за суттю означає договірну передачу зобов`язальних вимог первісного кредитора новому кредитору і відбувається шляхом укладення договору між первісним та новим кредиторами. Метою укладення договору відступлення права вимоги є безпосередньо передання такого права. При цесії право вимоги може бути передано як за плату, так і безоплатно. Позивачем не доведено, що його право або цивільний інтерес порушено фактом вчинення оспорюваного правочину, сам факт визнання судом договору про відступлення права вимоги за кредитним договором недійсним не є тим правовим засобом, що ефективно захистить цивільний інтерес позивача (а.с.117-121 т.1).

Відповідач 2 ТОВ «ФК«ЄАПБ» у відзиві звертає увагу суду на те, що рішенням Роменського міськрайонного суду від 20.07.2020 у справі №585/4866/19 задоволено позовні вимоги ТОВ «ФК«ЄАПБ» про стягнення з ОСОБА_1 заборгованості за кредитними договорами №010/0253/82/0158669 та № 014/0253/82/0592295 в загальному розмірі 38216,68 грн. ОСОБА_1 під час розгляду указаної справи визнавав позовні вимоги частково та не скористався своїм законним правом на подання зустрічної позовної заяви про захист прав споживача, визнання Договору відступлення права вимоги за №20170425 від 25.04.2017 між ПАТ «КІБ» та ТОВ «ФК «ЄАПБ» недійсним. Дане рішення набрало законної сили 01.10.2020. Щодо додаткових угод по кредитним договорам, то ніяких застережень або зауважень з боку відповідача щодо неповного розуміння або незгоди з умовами додаткових угод під час їх підписання, подано не було. Щодо порушення норм Закону України «Про захист прав споживачів» то ТОВ «ФК» ЄАПБ» повідомило про те, що позичальник підтвердив, що перед укладенням указаних договорів він повідомлений в письмовій формі про умови споживчого кредитування в АТ «Райффайзен банк Аваль» та орієнтовну сукупну вартість кредиту. Надана позивачу інформація є повною, доступною і достовірною. Відповідно до умов кредитних договорів кредитор у встановленому порядку має право без згоди позичальника відступити права вимоги за цими договорами будь-якій особі або обтяжити ці права будь-яким чином. Новий кредитор набуває усі права та обов`язки кредитора за цими договорами, що випливають з розділу 1 цього договору, в повному обсязі, у тому числі право вимоги повернення кредиту, процентів, пені, страховий захист за цим Договором припиняється без можливості його відновлення. З аналізу статей 512-518 ЦК України можна зробити висновок щодо суб`єктного складу правочинів з відступлення права вимоги: відповідно до ст. 2 цього Кодексу учасниками цесії можуть бути будь-яка фізична або юридична особа, а отже твердження відповідача, що договір відступлення права вимоги №2 від 23.03.2018 не відповідає вимогам ст. ст. 512, 514 ЦК України і не може вважатися дійсним є необґрунтованими, безпідставними та такими, що не заслуговують на увагу суду. Щодо повідомлення відповідача про відступлення права вимоги, то «…боржник, який не отримав повідомлення про передачу права вимоги іншій особі, не позбавляється обов`язку погашення заборгованості, а лише має право на погашення заборгованості первісному кредитору…неповідомлення боржника про зміну кредитора не звільняє його від обов`язку погашення кредиту взагалі…» (Постанова Верховного суду від 23.09.2015 у справі №6-979цс15). Неповідомлення боржника про заміну кредитора не тягне за собою відмову у задоволенні позову, а може впливати на визначення розміру боргу перед новим кредитором у випадку проведення виконання попередньому або ж свідчити про прострочення кредитора (т. 1 а.с.172-184).

Від третьої особи - АТ «Райффайзен банк Аваль» надійшли письмові пояснення стосовно позову, в яких представник заперечує проти задоволення позовних вимог. Вважає, що при укладенні спірного договору права ОСОБА_1 , саме як споживача, не були порушені. Так він не був стороною договору відступлення права вимоги, предметом цього договору є відступлення саме прав вимоги за кредитним договором, договір про відступлення прав вимоги не містить будь-яких положень щодо ОСОБА_1 , як споживача товарів, робіт і послуг, права та обов`язки позивача як споживача витікають безпосередньо із кредитних договорів та додаткових угод цих договорів. Позивач не зазначає, які конкретно його права, як споживача порушені. Крім того, позивачем не наведено норму закону або інші правові підстави, які зобов`язують сторони договору відступлення права вимоги погоджувати із позичальником (боржником) будь-які документи, які стосуються укладення угоди відступлення права вимоги. Заміна кредитора здійснюється без згоди боржника. У заяві про зменшення розміру позовних вимог позивач своїм твердженням про розміри заборгованості за договорами прав вимоги фактично визнав, що має цю заборгованість. Також ОСОБА_2 у позовній заяві не зазначив, у чому виразилось порушення сторонами вимог ст. 203 ЦК України при укладенні договору відступлення права вимоги. В порушення вимог ст. 76-80 ЦПК України позивач не надав належних та допустимих доказів, які свідчать про порушення його прав (т. 2 а.с.14-18).

Заяви, клопотання та інші процесуальні дії у справі.

16 вересня 2021 року справу прийнято до розгляду судом та відкрито провадження у справі в порядку загального позовного провадження. Підготовче засідання призначено на 12 жовтня 2021 року на 09 год. 00 хв. (а.с.77 т.1).

21 жовтня 2021 року постановлено ухвалу про забезпечення позову (а.с.231 т.1).

09 листопада 2021 року постановлено ухвалу про продовження підготовчого провадження (а.с.38 т.2).

03 грудня 2021 року постановлено ухвалу про закриття підготовчого провадження та призначення справи до судового розгляду по суті у відкритому судовому засіданні на 29.12.2021 на 13 год. 00 хв. (а.с.69 т.2).

Позивач та його представник до суду не з`явились, представник позивача ОСОБА_3 надала заяву, в якій просить розглядати справу без їх участі, а позовні вимоги задоволити (а.с.95 т.2).

Від представника Відповідача 1 надійшли заяви про розгляд справи у його відсутності (а.с.82-86 т.2).

Представник Відповідача 2 просить проводити розгляд справи у його відсутності (а.с.90, 177 зворот т.1).

Представник третьої особи до суду не з`явився, надіслав заяву про розгляд справи у його відсутності (а.с.93 т.2).

Інші процесуальні дії, передбачені п.3 ч.3 ст. 265 ЦПК України судом не застосовувались.

Фактичні обставини, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин.

За заявою ОСОБА_1 від 11 жовтня 2011 року, 11 жовтня 2011 року між ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» та ОСОБА_1 укладено Кредитний договір № 010/0253/82/0158669, за яким позичальнику ( позивачу) відкрито картковий рахунок і надано картку, на яку встановлено кредитний ліміт у розмірі 4275,00 грн., визначена процентна ставка у розмірі 36,9, тривалість дії ліміту кредитування 24 місяці. При цьому позичальником підписані Правила ведення поточних карткових рахунків фізичних осіб та користування платіжними картками банку, сукупна вартість кредиту (т. 1 а.с.47-48, 49, 53, 61-62).

24 лютого 2016 року указаними сторонами укладено Додаткову угоду №010/0253/82/01586669/81-1-0-00/23314 до кредитного договору від 11 жовтня 2011 року , якою визначені зміни в щомісячних платежах за кредитом (т. 1 а.с.54, 55).

08 жовтня 2013 року між ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» та ОСОБА_1 , було укладено Додаткову угоду до Кредитного договору № 010/0253/82/0158669 від 11.10.2011, якою передбачались зміни умов банківського обслуговування (т. 1 а.с.56-58, 59).

18 грудня 2013 року між ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» та ОСОБА_1 укладено Договір про надання банківських послуг та послуг у сфері страхування № 014/0253/82/0592295, згідно з яким останньому надано кредит: на споживчі цілі у розмірі 6427,98 грн, на сплату страхового платежу у розмірі 934,80 грн., на погашення заборгованості позичальника за кредитом у розмірі 9572,02 грн. на строк 72 місяці, з фіксованою процентною ставкою 35, 3% (т. а.с.23-25).

За умовами даного Договору було встановлено графік погашення кредиту, вручено позичальнику детальний розпис сукупності вартості кредиту (Додаток 2 до указаного Договору (т. 1 а.с.26-28, 29).

01 грудня 2014 року між ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» та ОСОБА_1 укладено Додаткову угоду № 014/0253/82/0592295/81-1-0-00/9882 до Договору про надання банківських послуг та послуг у сфері страхування № 014/0253/82/0592295 від 18 грудня 2013 року. До Додаткової угоди Додатком №1 є Графік погашення кредитної заборгованості , Додатком 2 визначена сукупна вартість кредиту (т. 1 а.с.30-31, 32, 33).

01 грудня 2014 року між ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» та ОСОБА_1 , укладено Додаткову угоду № 014/0253/82/0592295/81-1-0-00/9884 до Договору про надання банківських послуг та послуг у сфері страхування № 014/0253/82/0592295 від 18 грудня 2013 року. До Додаткової угоди долучено Графік повернення кредиту та інших платежів та сукупна вартість кредиту (т. 1 а.с.34-35, 36, 37).

29 січня 2016 року між ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» та позивачем укладено Додаткову угоду № 014/0253/82/0592295/81-1-0-00/23229 до Договору про надання банківських послуг та послуг у сфері страхування № 014/0253/82/0592295 від 18 грудня 2013 року, за умовами якої збільшено строк кредиту, відповідно підписано сторонами і графік повернення кредиту та інших платежів, та сукупну вартість кредиту (т. 1 а.с.38-39, 40, 41).

29 січня 2016 року між ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» та ОСОБА_1 укладено Додаткову угоду № 014/0253/82/0592295/81-1-0-00/23230 до Договору про надання банківських послуг та послуг у сфері страхування № 014/0253/82/0592295 від 18 грудня 2013 року, якою з метою зменшення фінансового навантаження на позичальника в умовах кризових явищ в економіці України Кредитор та Позичальник досягли згоди про зміну умов погашення кредиту ( положення яких наведені у п.1 Додаткової угоди). Відповідно визначений інший Графік погашення кредиту та розрахунок сукупної вартості кредиту (Додатки 1, 2) (т. 1 а.с. 42-43, 44, 45).

25 квітня 2017 року між ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» та ПАТ «Комерційний Індустріальний Банк» укладений Договір відступлення права вимоги № 114/33, згідно якого всі права вимоги до ОСОБА_1 за Кредитним договором № 014/0253/82/0592295 від 18 грудня 2013 року (з усіма додатковими договорами та угодами до нього) перейшли до нового кредитора ПАТ «КІБ». Відповідно до умов указаного договору новий кредитор має право здійснити наступне відступлення прав вимоги без згоди первісного кредитора.

Відповідно до п.2.6 укладеного Договору відступлення прав вимоги за Договором здійснюється без згоди боржників (т. 1 а.с.63-64, 152- 158).

26.04.2017 АТ «КІБ» на користь ПАТ «Райффайзен банк Аваль» здійснило перерахунок коштів у розмірі 2972290 грн. Призначення платежу: за відступлення права вимоги згідно п. 3.2. Договору відступлення права вимоги №114/33 від 25.04.2017 (т. 1 а.с.168).

В цей же день, 25 квітня 2017 року між ПАТ «КІБ» та ТОВ «ФК «ЄАПБ» був укладений Договір про відступлення права вимоги № 20170425, згідно якого всі права вимоги до ОСОБА_1 за Кредитним договором № 014/0253/82/0592295 від 18 грудня 2013 року (з усіма додатковими договорами та угодами до нього) перейшли до нового кредитора ТОВ «ФК «ЄАПБ».

Пунктом 2.6 цього Договору передбачено, що відступлення прав вимоги за Договором здійснюється без згоди боржників. Укладений договір також містить умови оплати та порядок розрахунків, засвідчення гарантії сторін. Додатки, серед яких витяг з реєстру боржників який містить прізвище позивача, є невід`ємною частиною Договору (а.с.65-66, 67, а.с.128-131 т.1).

На виконання ухвали Роменського міськрайонного суду Сумської області від 16 вересня 2021 року ТОВ «ФК «ЄАПБ» надано: Витяг з Додатку №1 «Форма реєстру боржників» в якому є прізвище позивача, № кредитного договору, за яким відступлено право вимоги та дата його укладання (інформація під п.№ 1928 (а.с.91-95 т.1); Витяг з Додатку №2 «Форма Реєстру Боржників» , який містить підписи сторін (а.с.96-98 т.1); Витяг з Додатку №4 «Акт приймання-передачі документації за договором відступлення права вимоги», з якого вбачається, що документи за кредитним договором з позивачем були передані від ПАТ «КІБ» до ТОВ «ФК» «ЄАПБ» (а.с.99-103 т.1); копію документального підтвердження оплати загальної вартості кредиту (ціни договору) ТОВ «ФК «ЄАПБ» на користь ПАТ «КІБ» (а.с.104 т.1); копію Договору відступлення права вимоги №20170425 між ПАТ «КІБ» та ТОВ «ФК «ЄАПБ» з додатками (а.с.105-108, 109, 110-111, 112, 113 т.1); копію протоколу №41 Загальних зборів засновників (учасників) ТОВ «ФК «ЄАПБ» від 26.06.2014 (а.с.114 т.1) та наказу від 02.07.2014 на підтвердження повноважень генерального директора ТОВ «ФК «ЄАПБ» (т. 1 а.с.114, 115).

Рішенням Роменського міськрайонного суду від 20.07.2020 у справі №585/4866/19 частково задоволено позовні вимоги ТОВ «ФК» «ЄАПБ» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості. Вирішено стягнути з ОСОБА_1 на користь ТОВ «ФК» «ЄАПБ» заборгованість за кредитним договором № 014/0253/82/0592295 від 18.12.2013 р. в розмірі 26346,29 (двадцять шість тисяч триста сорок шість) грн. 29 коп. ( з яких: 20235,43 - заборгованість за основною сумою боргу, 6110,86 грн. заборгованість за відсотками) та заборгованість за основною сумою боргу за кредитним договором № 010/0253/82/0158669 від 11.10.2011 р. в розмірі 10352,80 грн., а всього стягнути 36699,09 грн. (тридцять шість тисяч шістсот дев`яносто дев`ять гривень 09 копійок). В решті позову відмовлено.

Ухвалюючи рішення суд встановив, що позивачем доведено наявність заборгованості у відповідача на час подачі позову в сумі 46433,26 грн., з яких : за договором №014/0253/82/0592295: прострочена заборгованість за кредитом 20235,43 грн., за відсотками 6110,86 грн., за пенею -9734,17 грн. та за договором №010/0253/82/0158669: прострочена заборгованість за кредитом 10352,80 грн.(а.с.141-145, 180-184 т.1).

Згідно інформації , що міститься на офіційному державному сайті «Єдиний державний реєстр судових рішень (court.gov.ua) рішення Роменського міськрайонного суду Сумської області у справі № 585/4866/19 набрало законної сили 01.10.2020. Також, на указаному сайті наявна інформація про те, що за заявою ОСОБА_1 ухвалою Сумського апеляційного суду від 27.10. 2020 відстрочено виконання указаного рішення суду першої інстанції на один рік з дня набрання ним законної сили.

18 жовтня 2021 року відкрито виконавче провадження (ВП №67147340) з примусового виконання рішення Роменського міськрайонного суду у справі № 2/585/230/20 про стягнення з ОСОБА_1 на користь ТОВ «ФК «ЄАПБ» боргу у розмірі 38216,68 грн. (а.с.228 т.1).

18 жовтня 2020 року начальником відділу Роменського ВДВС у Роменському районі винесено постанову про арешт коштів боржника (а.с.229 т.1).

З досліджених судом доказів та встановлених на їх підставі обставин вбачається, що між сторонами склалися правовідносини з приводу визнання недійсним Договору про відступлення права вимоги.

Норми процесуального права, застосовані судом:

У частині третій статті 3 ЦПК України передбачено, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Одним із принципів цивільного судочинства є диспозитивність, який полягає у тому, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявленою нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим кодексом випадках. Учасник справи, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд (ст.13 ЦПК України).

Статтею 12 ЦПК України передбачено, що учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом та кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Реалізація принципу змагальності сторін в цивільному процесі та доведення перед судом обґрунтованості своїх вимог є конституційною гарантією, передбаченою у статті 129 Основного Закону України.

Відповідно до ст. 77 ЦПК України предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Згідно вимог ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Частиною 4 ст. 82 ЦПК України обумовлено, що обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Частина друга статті 129 Конституції України визначає основні засади судочинства, однією з яких згідно з пунктом 3 вказаної частини є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Норми матеріального права, застосовані судом:

Згідно з частиною першою статті 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Відповідно до частини першої статті 510 ЦК України сторонами у зобов`язанні є боржник і кредитор.

Згідно з пунктом 1 частини першої статті 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).

За частиною першою статті 513 ЦК України правочин щодо заміни кредитора у зобов`язанні вчиняється у такій самій формі, що і правочин, на підставі якого виникло зобов`язання, право вимоги за яким передається новому кредиторові.

Відповідно до статті 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до статті 516 ЦК України заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. Якщо боржник не був письмово повідомлений про заміну кредитора у зобов`язанні, новий кредитор несе ризик настання несприятливих для нього наслідків. У цьому разі виконання боржником свого обов`язку первісному кредиторові є належним виконанням.

Згідно частини другої статті 517 ЦК боржник має право не виконувати свого обов`язку новому кредиторові до надання боржникові доказів переходу до нового кредитора прав у зобов`язанні.

Мотиви суду.

Суд оцінив докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому їх дослідженні, давши їм оцінку в цілому так і кожному окремо, вислухав аргументи сторін, і дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення позову, виходячи з наступного.

Тлумачення частини першої статті 512 ЦК України дозволяє стверджувати, що відступлення права вимоги є одним із випадків заміни кредитора в зобов`язанні, яке відбувається на підставі правочину. Відступлення права вимоги не є окремим видом договору, це правочин, який опосередковує перехід права. Відступлення права вимоги може відбуватися, зокрема, внаслідок укладення договору: (а) купівлі-продажу чи міни (частина третя статті 656 ЦК); (б) дарування (частина друга статті 718 ЦК); (в) факторингу (глава 73 ЦК).

Такий висновок зроблений Верховним Судом України в постанові від 20 листопада 2013 року у справі № 6-122цс13.

Аналогічний висновок наведено і в постанові Верховного суду від 05 березня 2018 року у справі № 2-682/11.

Тлумачення статті 516, частини другої статті 517 ЦК України свідчить, що боржник, який не отримав повідомлення про відступлення права вимоги іншій особі, не позбавляється обов`язку погашення боргу, а лише має право на сплату боргу первісному кредитору і таке виконання є належним.

Такий висновок зроблено і Верховним Судом України, зокрема, в постанові від 23 вересня 2015 року у справі № 6-979цс15, в якій вказується, що «боржник, який не отримав повідомлення про передачу права вимоги іншій особі, не позбавляється обов`язку погашення заборгованості, а лише має право на погашення заборгованості первісному кредитору і таке виконання є належним».

Така ж правова позиція висловлена і в постанові Верховного суду від 05.03.2018 5 березня 2018 року справа № 2-682/11.

Правова природа договору відступлення права вимоги полягає у тому, що у конкретному договірному зобов`язанні первісний кредитор замінюється на нового кредитора, який за відступленою вимогою набуває обсяг прав, визначений договором, у якому виникло таке зобов`язання.

Указані норми права визначають такі ознаки договору відступлення права вимоги: 1) предметом договору є відступлення права вимоги виконання обов`язку у конкретному зобов`язанні; 2) зобов`язання, у якому відступлене право вимоги, може бути як грошовим, так і не грошовим (передача товарів, робіт, послуг тощо); 3) відступлення права вимоги може бути оплатним, а може бути безоплатним; 4) форма договору відступлення права вимоги має відповідати формі договору, у якому виникло відповідне зобов`язання; 5) наслідком договору відступлення права вимоги є заміна кредитора у зобов`язанні (Постанова Верховного суду від 16 березня 2021 року, справа № 906/1174/18).

У постанові від 02 червня 2021 року у справі № 752/13774/16-ц Верховним Судом роз`яснено, що ЦК України наділяє правом оспорювати правочин не лише сторону (сторони) правочину, але й інших, третіх осіб, що не є сторонами правочину, визначаючи статус таких осіб як «заінтересовані особи» (ст. 215, 216 ЦК України).

Договір може бути визнаний недійсним за позовом особи, яка не була його учасником, за обов`язкової умови встановлення судом факту порушення цим договором прав та охоронюваних законом інтересів позивача. При вирішенні позову про визнання недійсним оспорюваного правочину підлягають застосуванню загальні приписи статей 3, 15, 16 ЦК України, які передбачають право кожної особи на судовий захист саме порушеного цивільного права.

Таким чином, захисту у суді підлягає не лише порушене суб`єктивне право, а й охоронюваний законом інтерес.

Разом з тим, особа, яка звертається до суду з позовом про визнання недійсним договору (чи його окремих положень), повинна довести конкретні факти порушення її майнових прав та інтересів, а саме: має довести, що її права та законні інтереси як заінтересованої особи безпосередньо порушені оспорюваним договором і в результаті визнання його (чи його окремих положень) недійсним майнові права заінтересованої особи буде захищено та відновлено.

Реалізуючи право на судовий захист і звертаючись до суду з позовом про визнання недійсним правочину, стороною якого не є, позивач зобов`язаний довести (підтвердити) в установленому законом порядку, яким чином оспорюваний ним договір порушує (зачіпає) його права та законні інтереси, а суд, у свою чергу, - перевірити доводи та докази, якими позивач обґрунтовує такі свої вимоги, і в залежності від встановленого вирішити питання про наявність чи відсутність підстав для правового захисту позивача (правовий висновок Верховного Суду, викладений у постанові від 16 жовтня 2020 року у справі № 910/12787/17).

Відсутність порушеного права й інтересу встановлюється при розгляді справи по суті та є самостійною підставою для прийняття судом рішення про відмову в позові.

Так, судовим рішенням Роменського міськрайонного суду, яке набрало законної сили 01.10.2020, у справі №585/4866/19 частково задоволено позовні вимоги ТОВ «ФК» «ЄАПБ» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості та стягнуто заборгованість за кредитним договором № 014/0253/82/0592295 від 18.12.2013 та за кредитним договором № 010/0253/82/0158669 від 11.10.2011. Саме за кредитним договором № 014/0253/82/0592295 від 18.12.2013 первісним кредитором відступалось право вимоги, а стягнувши борг на користь ТОВ «ФК «ЄАПБ» суд дійшов висновку про наявність у останнього права вимоги до ОСОБА_1 (а.с.141-145, 180-184 т.1).

У відповідності до норм ч.4 ст. 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Позивач за указаним рішенням суду має сплатити заборгованість на користь ТОВ «ФК «ЄАПБ», а тому визнання недійсним оспорюваного ним договору відступлення права вимоги жодним чином не відновить та не захистить його майнових прав.

Отже, ОСОБА_1 під час розгляду даної справи судом, не доведено порушення його майнових прав та інтересів оспорюваним ним договором та те, що у разі визнання його недійсним, його майнові права будуть відновлені чи/або захищені.

Водночас, інших конкретних фактів порушення власних майнових прав та інтересів внаслідок укладення спірного договору відступлення прав вимоги позивач не навів.

Таким чином, вирішуючи спір по суті, суд, враховуючи встановлені обставини справи та викладені у рішенні норми права, приходить до висновку про відсутність правових підстав для визнання недійсним Договору відступлення права вимоги за №20170425 від 25.04.2017.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Мотиви суду щодо розподілу судових витрат.

У зазначеній категорії справ позивач звільняється від сплати судового збору на підставі статті 22 Закону «Про захист прав споживачів», тому судові витрати слід компенсувати за рахунок держави на підставі ч. 6 ст. 141 ЦПК України.

Судом також застосовані інші норми процесуального права, а саме: ст.ст. 5, 12, 13, 76-81, 141, 259, 263-265, 268 ЦПК України.

Суд вирішив:

В задоволенні позову ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «Комерційний індустріальний банк», Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів», третя особа: Акціонерне товариство «Райффайзен банк» про захист прав споживача, шляхом визнання Договору відступлення права вимоги, недійсним відмовити.

Скасувати заходи забезпечення позову, встановлені ухвалою Роменського міськрайонного суду Сумської області від 21 жовтня 2021 року у виді: заборони заступнику начальника Роменського відділу державної виконавчої служби у Роменському районі Сумської області Північно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Суми) Ткачу Петру Володимировичу вчиняти заходи примусового виконання виконавчого листа за № 585/4866/19, виданого 25.11.2020 Роменським міськрайонним судом Сумської області, виданого на підставі рішення Роменського міськрайонного суду Сумської області від 02.07.2020 у справі за № 585/4866/19, що набрало законної сили 01.10.2020.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів, з дня складання повного рішення.

З інформацією щодо тексту судового рішення учасники справи можуть ознайомитися за веб-адресою Єдиного державного реєстру судових рішень: http://www.reyestr.court.gov.ua

Позивач: ОСОБА_1 , місце реєстрації: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 .

Представник позивача: ОСОБА_3 , місцезнаходження: Сумська область, м. Ромни, бул. Свободи, 1.

Відповідач 1: Акціонерне товариство «Комерційний індустріальний банк», місцезнаходження: вул. Бульварно-Кудрявська, 6 м. Київ, Україна, 04053, .

Представник відповідача 1: Нестеров Едуард Геннадійович, адреса: АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_2 .

Відповідач 2: Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія Європейська агенція з повернення боргів», місцезнаходження: вул.Симона Петлюри, 30 м. Київ, 01032, .

Третя особа: Акціонерне товариство «Райффайзен банк», місцезнаходження: вул. Лєскова, 9 м. Київ, 01011, 4.

Повний текст рішення суду виготовлено 18 лютого 2022 року.

СУДДЯ РОМЕНСЬКОГО МІСЬКРАЙОННОГО СУДУ В. І. Євтюшенкова