Справа №932/7501/21
Провадження №2/932/4350/21
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

14 листопада 2022 року м.Дніпро

Бабушкінський районний суд м. Дніпропетровська

в складі головуючого-судді: Цитульського В.І.,

за участю секретаря судового засідання: Дубовик К.В.,

позивача: ОСОБА_1

представника позивача: ОСОБА_2 ,

відповідача: ОСОБА_3 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про поділ спільного майна подружжя та усунення перешкод у користуванні майном, -

В С Т А Н О В И В:

позивач звернувся до суду із позовом, у якому просить:

- визнати об`єктом спільної сумісної власності подружжя ОСОБА_1 та ОСОБА_3 наступне майно: квартиру АДРЕСА_1 ; вбудовану духову шафу Zanussi, 2008 року придбання; варильна поверхня Whirlpool, 2008 року придбання; холодильник Атлант, 2003 року придбання; ноутбук HP, 2007 року придбання, телевізор Samsung, 2004 року придбання, пральна машинка, Ariston Hotpoint, 2011 року придбання;

- визнати за ОСОБА_1 право власності на 1/2 частину квартири АДРЕСА_1 ;

- визнати за ОСОБА_3 право власності на 1/2 частину квартири АДРЕСА_1 , загальною площею 47,7 кв.м.

- визнати за ОСОБА_1 право власності на наступне майно: ноутбук HP, 2007 року придбання, пральна машинка, Ariston Hotpoint, 2011 року придбання;

- усунути лободі ОСОБА_4 перешкоди у користуванні майном квартирою АДРЕСА_1 , шляхом вселення та зобов`язання ОСОБА_3 надати ключі від вхідних дверей.

Ухвалою суду від 15.06.2022 відкрито загальне позовне провадження у справі, призначено підготовче засідання.

За згодою сторін, ухвалою від 14.11.2022, закрито підготовче провадження та суд перейшов до розгляду справи по суті.

Узагальнені доводи учасників справи.

В обґрунтування позову позивач зазначає, що сторони із 20.02.1993 перебувають у шлюбі. За цей час сторонами набуто: квартиру АДРЕСА_1 ; вбудовану духову шафу Zanussi, 2008 року .придбання; варильна поверхня Whirlpool, 2008 року придбання; холодильник Атлант, 2003 року придбання; ноутбук HP, 2007 року придбання, телевізор Samsung, 2004 року придбання, пральна машинка, ОСОБА_5 , 2011 року придбання. Таке майно є спільним майном подружжя, яке позивач просить поділити.

Відповідач, незважаючи на надання йому можливості шляхом відкладення підготовчого засідання 03.08.2022, правом на подання відзиву не скористався.

В судовому засіданні позивач та її представник вимоги позову підтримали, надали пояснення, аналогічні фабулі позовної заяви.

Відповідач, в судовому засіданні, вимоги позову заперечив, вказав, що в сім`ї працював лиш він. Квартира куплена за зароблені ним кошти, а також кошти його батьків. Квартира куплена для проживання сім`ї. Позивач пропонував купити позивачу іншу квартиру, проте за спільною згодою квартиру куплено спільній дочці.

Обставини, встановлені судом.

20.02.1993 між сторонами спору укладено шлюб, який розірвано 24.03.2021, що підтверджується відміткою у паспорті громадянина України позивача та свідоцтвом про розірвання шлюбу.

На підставі договору купівлі-продажу від 24.06.2003 відповідачем набуто право власності на квартиру АДРЕСА_1 .

Вказані обставини визнаються сторонами. При цьому відповідач ствердив, що квартира придбана для проживання сім`ї.

При зверненні до суду позивачем сплачено судовий збір в сумі 3 405 грн., 910 грн. та 0,95 грн.

Законодавство та висновки Верховного Суду, що застосовані судом.

У відповідності до ст.60 Сімейного кодексу України (далі СК України), майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Тобто, статтею 60 Сімейного кодексу України встановлено презумцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними за час шлюбу. Разом із тим зазначена презумпція може бути спростована й один із подружжя може оспорювати поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об`єкт, у тому числі в судовому порядку. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, хто її спростовує.

Відповідний правовий висновок викладено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 11.04.2019 у справі № 339/116/16-ц, провадження № 61-15462св18.

У відповідності до ч.2 ст.61 СК України, об`єктом права спільної сумісної власності є заробітна плата, пенсія, стипендія, інші доходи, одержані одним із подружжя.

Відповідно до ч.1 ст.69 СК України, дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу.

За приписами ч.1 ст.70 СК України, у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

Відповідно до положень статті 71 СК України майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення. Неподільні речі присуджуються одному із подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними. Присудження одному із подружжя грошової компенсації замість його частки у праві спільної сумісної власності на майно, зокрема на житловий будинок, квартиру, земельну ділянку, допускається лише за його згодою, крім випадків, передбачених ЦК України.

Правовідносини, в яких позивач просить припинити право власності на свою частку в майні з отримання грошової компенсації на свою користь, регулюються також положенням частини другої статті 364 ЦК України, яка передбачає, що якщо виділ у натурі частки із спільного майна не допускається згідно із законом або є неможливим (частина друга статті 183 цього Кодексу), співвласник, який бажає виділу, має право на одержання від інших співвласників грошової або іншої матеріальної компенсації вартості його частки.

У пункті 25 вказаної постанови Пленуму Верховного Суду України роз`яснено, що при поділі спільної сумісної власності подружжя, зокрема неподільної речі, суди мають застосовувати положення частин четвертої та п`ятої статті 71 СК України щодо обов`язкової згоди одного з подружжя на отримання грошової компенсації та попереднього внесення другим із подружжя відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду.

Щодо застосування указаної норми при поділі майна подружжя Верховним Судом України викладена правова позиція у справі №6-37цс13 від 23.09.2015, відповідно до якої при поділі майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, в разі, якщо речі є неподільними, присудження одному з подружжя грошової компенсації замість його частки у праві спільної сумісної власності на майно допускається лише за його згодою та попереднього внесення другим із подружжя відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду.

Приписами ч.2 ст.364 ЦК України передбачено, що якщо виділ у натурі частки із спільного майна не допускається згідно із законом або є неможливим (частина друга статті 183 цього Кодексу), співвласник, який бажає виділу, має право на одержання від інших співвласників грошової або іншої матеріальної компенсації вартості його частки.

У відповідності до ст.12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін (ч.1). Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом (ч.2). Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом (ч.3). Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій (ч.4).

Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (справа «Серявін та інші проти України» рішення ЄСПЛ від 10.02.2010), постанови КЦС ВС від 07.10.2020 року у справі №465/3586/17, від 08.10.2020 у справі №712/22134/12, від 05.10.2020 у справі № 347/637/18, від 27.10.2020 у справі №243/11349/18.

Висновки суду.

Враховуючи, що квартира за адресою: АДРЕСА_2 набута на підставі договору купівлі-продажу та оформлена на відповідача в період перебування у шлюбі із позивачем діє презумпція, що вона є спільним майном подружжя.

На спростування вказаної презумпції відповідачем не надано доказів.

Доводи відповідача навпаки підтверджують набуття кватири у спільну власність.

Зокрема відповідач вказав, що заробив на квартиру, а в силу ч.2 ст.61 СК України об`єктом права спільної сумісної власності є доходи, одержані одним із подружжя.

Також відповідач ствердив, що частину коштів йому позичили батьки, проте за приписами ч.3 ст.61 СК України, якщо одним із подружжя укладено договір в інтересах сім`ї, то гроші, які були одержані за цим договором, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Тут визначальним є, що квартира була придбана в інтересах сім`ї, що визнав відповідач.

Факт купівлі квартири для спільної дочки не впливає на поділ спільного майна подружжя.

Враховуючи, що сторони не заявляли доводів щодо відступлення від рівності часток, не висловлювали згоди отримати чи сплатити грошову компенсацію за частку у спільному майні, суд приходить до висновку про задоволення позову в частині визнання за позивачем права власності на Ѕ частину квартири.

Щодо іншого майна, а також усунення перешкод в користуванні квартирою, то позивачем не надано жодного доказу на підтвердження вимог у цій частині. Відповідно суд відмовляє у задоволенні решти позовних.

Із відповідача слід стягнути судовий збір відповідно до задоволеної вимоги майнового характеру. В іншій частині судовий збір покладається на позивача. Інших судових витрат сторонами не заявлено.

Керуючись ст.ст.12, 81, 133, 141, 258, 259, 263-268 ЦПК України, суд -

У Х В А Л И В:

Позов ОСОБА_1 задовільнити частково.

Визнати за ОСОБА_1 право власності на Ѕ частину квартири АДРЕСА_1 .

В задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Стягнути із ОСОБА_3 в користь ОСОБА_1 судовий збір в сумі 3 405 грн.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Повний текст рішення суду складено, підписано та проголошено 21.11.2022.

Суддя: В.І. Цитульський