КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Апеляційне провадження 22-ц/824/5641/2022 Доповідач - Рубан С.М.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

05 липня 2022 року Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді Рубан С.М.

суддів Заришняк Г.М., Кулікова С.В.

при секретарі Загородній С.А.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві у порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргуОСОБА_1 на рішення Голосіївського районного суду м. Києва від 09 грудня 2021 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «УНІКА» про захист прав споживача, стягнення коштів за договором страхування та відшкодування моральної шкоди, -

В С Т А Н О В И В :

У липні 2017 року ОСОБА_1 звернувся до Голосіївського районного суду м. Києва з позовом до Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «УНІКА», в якому просив стягнути із відповідача на користь позивача несплачене страхове відшкодування в сумі 568 591 грн, пеню в сумі 193 227 грн 47 к., три відсотки річних в сумі 19 955 грн, інфляційні втрати в сумі 87 886 грн 30 к., а також моральну шкоду в сумі 50 000 грн.

Посилався на те, що 06 жовтня 2015 року між позивачем та відповідачем було укладено договір добровільного страхування «Дім і все, що в нім» № 030103/5, у відповідності до умов якого позивач застрахував рухоме та нерухоме майно за адресою: Київська область, Вишгородський район, с. Новосілки, с-т «Золота Нива».

За умовами договору страхова сума основних конструкцій житлового будинку становить 2 500 000 грн, а страхова сума щодо рухомого домашнього майна становить 250 000 грн.

27 березня 2016 року із застрахованим майном сталась страхова подія, а саме: внаслідок пожежі було пошкоджено та знищено застраховане майно, як нерухоме, так і рухоме.

Позивач вказує, що за умовами договору у разі настання страхового випадку «Пожежа» у відповідача виник обов`язок із сплати страхового відшкодування. Позивач вчасно повідомив відповідача про настання страхового випадку, на місце події були викликані компетентні органи, які зафіксували факт настання страхового випадку та дали події відповідну правову кваліфікацію.

Посилається на те, що позивач в повній мірі виконав взяті на себе зобов`язання за договором, подав відповідачу заяву на виплату страхового відшкодування та всі необхідні документи. Порушивши строки надання відповіді, відповідач лише 29 червня 2016 року надав позивачу лист із відмовою у виплаті страхового відшкодування з огляду на те, що позивачем були порушені правила пожежної безпеки, що підтверджується висновком експертного дослідження КМНДЕКЦ МВС України від 14 червня 2016 року № 30-ПТ, а також в зв`язку з тим, що своїми діями позивач створив перешкоду відповідачу у визначенні обставин, причин, характеру та розмірів збитків.

Позивач вважає зазначену відмову необґрунтованою та такою, що порушує його права. Крім того, зазначений висновок експертного дослідження не відповідає вимогам закону та обставинам події, та в ньому не дана належна оцінка актам державних органів, що розслідували події, не надано їм належного аналізу.

Також, страховиком було проведено огляд застрахованого пошкодженого майна, та жодних претензій під час огляду висловлено не було. З огляду на викладене, відмова страховика є неправомірною та подія, яка сталась із застрахованим майном позивача є страховим випадком, а тому наявні підстави для стягнення на користь позивача матеріального збитку за пошкодження нерухомого майна в сумі 399 708 грн за мінусом франшизи в сумі 1000 грн, а також матеріального збитку за пошкодження рухомого майна в сумі 171 883 грн за мінусом франшизи в сумі 1000 грн.

Рішенням Голосіївського районного суду м. Києва від 09 грудня 2021 року в задоволенні позову ОСОБА_1 до Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «УНІКА» про захист прав споживача, стягнення коштів за договором страхування та відшкодування моральної шкоди - відмовлено.

Не погоджуючись із рішенням суду першої інстанції 18 січня 2022 року ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення та постановити нове, яким задовольнити позовні вимоги.

Посилається на те, що суд першої інстанції не в повній мірі з`ясував обставини, що мають істотне значення для справи, не надав їм належної правової оцінки, висновки суду не відповідають фактичним обставинам справи.

Крім того, посилається на те, що спеціаліст Київського НДЕКЦ МВС України проводив своє дослідження без огляду місця події, після спливу 3 місяців з дня пожежі, без отримання пояснень власника майна, без відібрання лабораторних зразків, без попередження про кримінальну відповідальність.

Посилається на те, що Інспекцією державного архітектурно - будівельного контролю у Київській області встановлено дату побудови садового будинку позивачем 2007 рік, а тому висновки спеціалістів на підставі ДБН, що не діяв на дату побудови будинку є такими, що не мають під собою належної правової підстави, внаслідок чого є неналежними та недопустимими доказами у справі.

Від представника відповідача надійшов відзив на апеляційну скаргу в якому просить залишити рішення Голосіївського районного суду м. Києва від 09 грудня 2021 року без змін, а апеляційну скаргу без задоволення. Вказує, що після проведення детального розслідування обставин випадку страховиком виявлено та встановлено факт порушення страхувальником правил пожежної безпеки в Україні, що знаходиться в прямому причинному зв`язку із причиною пожежі, що на підставі п.7.1.7. умов укладеного між сторонами договору є підставою для відмови у виплаті страхового відшкодування.

В судовому засіданні представник позивача підтримав апеляційну скаргу з підстав викладених у ній та просив задовольнити.

Інші учасники справи в судове засідання не з`явились, про час і місце розгляду справи повідомлені належно, тому в порядку ч. 2 ст. 372 ЦПК України їх неявка не перешкоджає розгляду справи.

Колегія суддів, заслухавши доповідь судді-доповідача, доводи апеляційної скарги, пояснення осіб, які з`явились в судове засідання, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду та матеріали справи в межах апеляційного оскарження, дійшла наступного висновку.

Відмовляючи в задоволенні позову суд першої інстанції виходив з того, що позивачем в господарчій будівлі не було дотримано техніки безпеки, вимог і мір пожежної безпеки при облаштуванні димоходу печі на твердотопливному паливі, під час експлуатації якого виникло займання дерев`яних елементів покрівлі внаслідок їх теплового самозаймання в результаті дії тепла, а тому посилання страховика на наявність підстав вважати, що подія, яка відбулась 27 березня 2016 року не є страховим випадком за умовами договору є слушними та такими, що повністю підтверджено наявними у справі доказами.

Апеляційний суд погоджується з висновком суду першої інстанції та не приймає до уваги доводи апеляційної скарги виходячи з наступного.

Виходячи з положень статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання:

1) чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються;

2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження;

3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин;

4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин;

5) чи слід позов задовольнити або в позові відмовити;

6) як розподілити між сторонами судові витрати;

7) чи є підстави допустити негайне виконання судового рішення;

8) чи є підстави для скасування заходів забезпечення позову (стаття 264 ЦПК України).

Згідно ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_1 є власником садового будинку за адресою: АДРЕСА_1 , яке складається, зокрема, з садового будинку та госпблок з терасою, що підтверджується копією свідоцтва про право власності, індексний номер 14054701 від 15 грудня 2013 року, орган державної реєстрації прав: Реєстраційна служба Вишгородського районного управління юстиції Київської області (а.с. 186, 187 том 1).

06 жовтня 2015 року між позивачем (страхувальник (вигодонабувач)) та відповідачем (страховик) укладено договір добровільного страхування «Дім і все, що в нім» № 030103/5 (а.с. 12-19, том 1).

Предметом вказаного Договору є майнові інтереси, що не суперечать закону, пов`язані з володінням, користуванням та розпорядженням застрахованим за даним договором майном та понесенням додаткових витрат при настанні страхового випадку, а саме: двоповерховим будинком з внутрішнім опорядженням та рухомим майном, парканом та банею за адресою: АДРЕСА_1 .

Строк дії договору становить з 01 листопада 2015 року по 31 жовтня 2016 року.

Згідно п.12 договору страхування сторонами обумовлено, що страховим випадком є факт понесення збитків внаслідок пошкодження, знищення чи втрати Застрахованого майна в результаті наступних подій (страхових ризиків) в рамках встановлених програм страхування, а саме: за програмою «Комфорт», про що мається позначка в договорі, котра включає до своїх умов також і умови програми «Стандарт».

Відповідно до п.12.1.1 договору страхування за програмою «Стандарт» включені страхові випадки, а саме вогневі ризики: пожежа, в. т.ч. підпал, вибух, удар блискавки.

Аналізуючи п.6.1 договору страхування за категорією застрахованого майна, разом по майну страхова сума відшкодування становить 3750000 грн за ринковою вартістю.

Відповідно до п. 13, 15 договору страхування, страховий платіж становить 5575 грн.

Згідно п. 4 умов договору добровільного страхування визначені страхові випадки та програми страхування, що узгоджуються з умовами самого договору страхування та розширюють поняття, наводячи їх тлумачення.

Так, у відповідності до п.4.1.4 умов договору добровільного страхування згідно програми страхування «Стандарт» визначено, що пожежа, в тому числі підпал - процес горіння з відкритим полум`ям або без нього (тління) поза місцями, що спеціально призначені для його розведення та підтримання, який може розповсюджуватися спонтанно та довільно.

Згідно п.5.1 умов договору добровільного страхування, страхова сума - грошова сума, в межах якої Страховик відповідно до умов страхування зобов`язаний провести виплату страхового відшкодування при настанні страхового випадку, що передбачений договором.

Відповідно до п. 6.1.3 умов договору добровільного страхування ринкова вартість - вартість, за яку можливе відчуження застрахованого майна на ринку подібного майна на дату укладення договору, за угодою, укладеною між покупцем та продавцем, після проведення відповідного маркетингу за умови, що кожна із сторін діяла із знанням справи, розсудливо і без примусу.

Згідно п. 7 умов договору добровільного страхування, виключення із страхового випадку в обмеження страхування, а тому числі п.7.1.7 страховиком в будь-якому випадку не відшкодовуються будь-які збитки Страхувальника, що настали внаслідок порушення Страхувальником встановлених законом чи іншими нормативними актами, в тому числі відомчими та/або внутрішніми нормативними документами правил і норм безпеки чи інших аналогічних норм, в тому числі техніки безпеки, вимог і мір пожежної безпеки.

Так, п. 9.2.5 умов договору добровільного страхування, визначено, що страхувальник зобов`язаний використовувати застраховане майно за призначенням, з дотриманням вимог протипожежної безпеки, умов зберігання та правил експлуатації.

Згідно із п.10.1.6 умов договору добровільного страхування, у разі настання випадку, який має ознаки страхового, Страхувальник надає Страховику можливість безперешкодно розслідувати причини і обставини події, яка сталась.

Відповідно до п.12.1.8 умов договору добровільного страхування встановлено, що невиконання або неналежне виконання Страхувальником своїх обов`язків за договором є підставою для відмови у виплаті страхового відшкодування.

27 березня 2016 року в господарчій будівлі за адресою АДРЕСА_1 сталась пожежа, яка була зафіксована актом про пожежу від 27 березня 2016 року (а.с. 27, том 1).

Відповідно до звіту про причини виникнення пожежі Вишгородського РВ ГУ ДСНС України в Київській області від 27 березня 2016 року, встановлено, що ймовірною причиною пожежі могло послужити - перенакалення димаря пічного опалення (а.с. 31, том 1).

27 березня 2016 року до ЄРДР були внесені відомості з правовою кваліфікацією ч. 1 ст. 270 КК України за фактом пожежі в господарчій будівлі на ділянці № 26 ст. «Золота Нива» с. Новосілки Вишгородського району Київської області (а.с. 32, том 1).

29 березня 2016 року ОСОБА_1 звернувся до страховика із заявою про виплату страхового відшкодування (а.с. 20, том 1).

ПрАТ «СК «УНІКА» листом від 29 червня 2016 року відмовила позивачу у виплаті страхового відшкодування, посилаючись на те, що позивачем були порушені правила пожежної безпеки, що підтверджується висновком експертного дослідження КМНДЕКЦ МВС України від 14 червня 2016 року № 30-ПТ, а також в зв`язку з тим, що позивачем створено перешкоди у визначенні обставин, характеру та розміру збитків, оскільки на момент огляду майна 01 квітня 2016 року виявлено, що позивачем проводились демонтажні роботи, які всупереч умовам договору не були попередньо погоджені зі страховиком, чим було змінено обстановку на місці події (а.с. 33-35, том 1).

В свою чергу відповідно до висновку експертного дослідження Київського міського науково-дослідного експертно-криміналістичного центру МВС України від 14 червня 2016 року № 30-ПТ, встановлено, що в причинно-наслідковому зв`язку з причиною виникнення пожежі, що виникла в господарчій будівлі ОСОБА_1 , розташованої на території садового товариства «Золота Нива» Новосілівської с/р Вишгородського району Київської області знаходиться невиконання підпункту п.п.2.6 п. 2 розділу IV Правил пожежної безпеки в України та вимог п.6.8.12 ДБН В.2.5-67:2013 «Опалення, вентиляція та кондиціонування» (а.с. 36-61, том 1).

Крім того, в матеріалах справи наявний висновок експертного дослідження ПП «Пліч-опліч» від 17 травня 2016 року, відповідно до якого експертом було встановлено, що на момент виникнення пожежі в господарській будівлі ОСОБА_1 , розташованої на території садового товариства «Золота Нива» Новосілівської с/р Вишгородського району Київської області влаштування димаря не відповідало вимогам п.п.2.6 п. 2 розділу IV: печі та інші опалювальні прилади повинні мати протипожежні розділки (відступки) від горючих конструкцій, що відповідають вимогам ДБН В.2.5-67:2013 «Опалення, вентиляція та кондиціонування». Також експертом зазначено про те, що в причинно-наслідковому зв`язку з причиною виникнення пожежі, що виникла в господарчій будівлі ОСОБА_1 , розташованої на території садового товариства «Золота Нива» Новосілівської с/р Вишгородського району Київської області знаходиться невиконання підпункту п.п.2.6 п. 2 розділу IV Правил пожежної безпеки в України та вимог п.6.8.12 ДБН В.2.5-67:2013 «Опалення, вентиляція та кондиціонування» (а.с. 2-13, том 2).

Відповідно до ст. 979 ЦК України за договором страхування одна сторона (страховик) зобов`язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору.

Згідно ч.1 ст. 16 Закону України «Про страхування», договір страхування - це письмова угода між страхувальником і страховиком, згідно з якою страховик бере на себе зобов`язання у разі настання страхового випадку здійснити страхову виплату страхувальнику або іншій особі, визначеній у договорі страхування страхувальником, на користь якої укладено договір страхування (подати допомогу, виконати послугу тощо), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі у визначені строки та виконувати інші умови договору.

Не погоджуючись із діями відповідача, щодо відмови у виплаті страхового відшкодування, позивач вказував на необґрунтованість наявних в матеріалах справи висновків експертів щодо встановлення причин настання пожежі, що відбулася 27 березня 2016 року.

Згідно п.7.1.7 договору страхування, страховиком в будь-якому випадку не відшкодовуються будь-які збитки Страхувальника, що настали внаслідок порушення Страхувальником встановлених законом чи іншим нормативними актами, в тому числі відомчими та/або внутрішніми нормативними документами правил і норм безпеки чи інших аналогічних норм, в тому числі техніки безпеки, вимог і мір пожежної безпеки, санітарних норм.

Враховуючи наявні в матеріалах справи висновки експертних досліджень виконаних Київським міським науково-дослідним експертно-криміналістичним центром МВС України від 14 червня 2016 року № 30-ПТ та ПП «Пліч-опліч» від 17 травня 2016 року, та п.7.1.7. договору страхування, колегія суддів погоджується з висновком суду про те, що позивачем в господарчій будівлі не дотримано техніки безпеки, вимог та мір пожежної безпеки при облаштуванні димоходу печі на твердопаливному паливі, під час експлуатації якого виникло займання дерев`яних елементів покрівлі внаслідок їх теплового самозаймання в результатів дії тепла, а відтак посилання страховика на наявність підстав вважати, що подія, яка відбулась 27 березня 2016 року не є страховим випадком за умовами договору є обґрунтованими.

Посилання апеляційної скарги на те, що спеціаліст Київського НДЕКЦ МВС України проводив своє дослідження без огляду місця події, після спливу 3 місяців з дня пожежі, без отримання пояснень власника майна, без відібрання лабораторних зразків, без попередження про кримінальну відповідальність не спростовує вказаний висновок спеціаліста.

Відповідно до ст.13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Згідно з положеннями ст.ст. 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками процесу. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях.

Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків (ст.76 ЦПК України).

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування (ст. 77 ЦПК України).

Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання (ст.80 ЦПК України).

Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів) (ч.ч.1-3 ст.89 ЦПК України).

Відповідно до ст.76 ЦПК України висновок експерта не є доказом, а лише процесуальним джерелом доказів, а доказами є фактичні дані, отримані у передбаченому ЦПК порядку, що мають значення для справи та підлягають доказуванню.

Ухвалою Голосіївського районного суду м. Києва від 27 січня 2020 року у даній справі призначено пожежно-технічну експертизу на вирішення якої постановлено таке питання:

- Чи є збірний виріб із нержавіючої сталі заводської готовності (двошарова сталева труба з тепловою ізоляцією із негорючого матеріалу), зображений у додатку 1, ілюстративна таблиця рисунок 1.16 Висновку Київського міського науково-дослідного експертно-криміналістичного центру МВС України №30-ПТ від 14 червня 2016 року, яким було обладнано димохід печі на твердому паливі в місці проходу крізь перекриття, протипожежною переділкою (відступкою) в розумінні п.3.34 ДБН В.2.5.-67:2013.

Проте, у зв`язку з недостатністю матеріалів для вирішення експертом поставленого судом питання ухвалу суду про призначення експертизи залишено без виконання. (а.с.94-95, т.2, відповідь КНДІСЕ)

Як встановлено судом, підставою для неможливості проведення експертизи стало те, що позивачем не надано на вимогу експерта двошарової сталевої труби через її втрату ОСОБА_1 (а.с.88, т.2).

У суді апеляційної інстанції представник позивача пояснив, що труба зникла після того, як здійснено її демонтаж страхувальником, але вказане доказами відповідно до приписів статей 76-81 ЦПК України не підтвердив.

Отже, враховуючи те, що саме через дії позивача неможливо встановити обставини виникнення пожежі, яка мала місце 27 березня 2016 року та те, що позивачем не надано жодного доказу, які б спростовували висновки експертних досліджень виконаних Київським міським науково-дослідним експертно-криміналістичним центром МВС України від 14 червня 2016 року № 30-ПТ та ПП «Пліч-опліч» від 17 травня 2016 року, колегія суддів вважає, що посилання позивача на необґрунтованість вказаних висновків є безпідставними.

Також, не може бути підставою для скасування рішення суду першої інстанції твердження апеляційної скарги на те, що Інспекцією державного архітектурно - будівельного контролю у Київській області встановлено дату побудови садового будинку позивачем 2007 рік, а тому висновки спеціалістів на підставі ДБН, що не діяв на дату побудови будинку є такими, що не є належними та недопустимими доказами у справі, оскільки позивачем не доведено обставин, що встановлений позивачем металевий димохід відповідав вимогам нормативно-правових актів.

Інші доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують та не впливають на правильність ухваленого у справі рішення.

Статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» визначено, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Європейського Суду як джерело права.

Згідно з усталеною практикою Європейського суду з прав людини, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення («Серявін та інші проти України» (Seryavin and Othersv. Ukraine) від 10 лютого 2010 року, заява №4909/04).

Європейський суд з прав людини зауважив, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

За встановлених обставин, доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права та порушення норм процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи та порушення прав скаржника.

Таким чином, доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують та не впливають на правильність ухваленого у справі рішення.

Оскільки рішення суду постановлено з дотриманням норм матеріального та процесуального права, колегія суддів не вбачає підстав для скасування.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 375, 376, 381-384 ЦПК України, суд,-

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Рішення Голосіївського районного суду м. Києва від 09 грудня 2021 року - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня прийняття, може бути оскаржена до Верховного Суду шляхом подання касаційної скарги до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 07 липня 2022 року.

Головуючий

Судді