Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

05.07.2022 Справа №607/1377/22

Тернопільський міськрайонний суд Тернопільської області у складі головуючого судді Позняка В.М.,

за участі секретаря судового засідання Свергун Т.В., представника позивача ОСОБА_1 , представника відповідача - ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Тернополі цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 , третя особа Управління сім`ї, молодіжної політики та захисту дітей Тернопільської міської ради про усунення перешкод у вихованні дитини, -

ВСТАНОВИВ :

ОСОБА_3 звернувся в суд з позовними вимогами до відповідача ОСОБА_4 , третя особа Управління сім`ї, молодіжної та захисту дітей Тернопільської міської ради про усунення перешкод і визначення способу участі у вихованні та спілкуванні з дитиною - ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , шляхом надання можливості безперешкодно спілкуватися з сином без участі матері, у визначені години зустрічей, необмежено спілкуватися із сином у телефонному режимі, електронного, поштового та інших засобів зв`язку, що не передбачають безпосереднього фізичного спілкування між батьком та дитиною.

В обґрунтування заявлених вимог позивач вказує на те, що в шлюбі з ОСОБА_4 , народився син ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Після розірвання шлюбу, колишня дружина з сином проживають окремо, він намагається приймати активну участь у вихованні та спілкуванні з дитиною, однак на даний час не може досягти згоди з колишньою дружиною щодо його участі як батька у вихованні дитини та особистому спілкуванні, відповідач чинить йому перешкоди у його намаганнях зустрітися з сином. Неодноразово були звернення і до служби у справах неповнолітніх та дітей, про прийняття певних заходів і сприянню для подальшого спілкування з Вадимом. Даними державними органами неодноразово проводилися співбесіди про важливість спілкування дитини з батьком, все марно. Також його мати, ОСОБА_6 , зверталася до Тернопільського міськрайонного суду і просила суд усунути перешкоди у спілкуванні з онуком, визначення способу участі у спілкуванні та вихованні онука. І її позов задоволено, встановлено побачення із онуком. Але ОСОБА_4 рішення суду не виконує і все рівно, перешкоджає у спілкуванні із ОСОБА_7 . З цих підстав, просить позов задоволити.

04.01.2022 відповідачем подано відзив на позовну заяву, в якому відповідач заперечує щодо задоволення позову та зазначає, що позивачем належними та допустимими доказами не доведено порушення його прав, вчинення відповідачем перешкод у спілкуванні з дитиною. Також, позивача зазначає про те, що він та його матір у приватного нотаріуса посвідчили договір дарування 1/3 частки квартири, для того, щоб дитина мала де жити. Проте, дане твердження не відповідає дійсності, оскільки під час посвідчення договору купівлі-продажу, право користування квартирою, яка знаходилася по АДРЕСА_1 , мав її неповнолітній син, який в ній був зареєстрований та мав частку. Тому, позивач та його матір не змогли б продати вказану квартиру для покупки іншої не надавши дитині при продажі частку в новій квартирі, оскільки це призвело б до порушення права неповнолітньої дитини та положень закону «Про охорону дитинства», яка постійно проживала та була зареєстрована в ній, була відсутня згоди органу опіки та піклування. Вважає, що режим участі у вихованні сина, який просить встановити позивач, може суперечити інтересам дитини. У позовних вимогах позивач відстоює тільки свої інтереси, а не враховує інтереси дитини. Позивачем не надано доказів для підтвердження того, що він піклується про дитину, активно і стабільно проявляє бажання щодо участі у вихованні та спілкуванні з ним. Навпаки, позивач під час зустрічі з сином, поводить себе не адекватно, виражається нецензурною лайкою в його та її адресу. Купляючи якісь речі дитині, через деякий час забирає їх. Це надзвичайно болісно сприймає син, який в такому віці вже проявляє свій характер та захищає свою маму. Окрім цього, позивач з дитиною має неприязні відносини, як доказом є численні повідомлення на вайбер, де ОСОБА_3 нецензурними слова виражається в адресу сина, а тому спілкування батька з дитиною суперечитиме інтересам дитини, який і не хоче з ним бачитися та спілкуватися. Син ОСОБА_7 має свій особистий телефон та може вільно спілкуватися із батьком. Крім того, вік сина дозволяє, при його бажанні, самостійно проводити час із батьком. Тому, просить суд в задоволенні позову відмовити.

17.01.2022 позивачем подано відповідь на відзив, згідно якого він зазначає, що всі доводи у відзиві лише припущення і повинні бути оцінені судом критично. Докази додані до відзиву не містять жодного реального і правдивого аргументу щодо вчинення ОСОБА_3 протиправних дій чи насильства над заявницею, а тим більше над сином. Слід також врахувати інформацію подану представником органу опіки та піклування яка підтвердила, що питання участі у вихованні дитини батьком та їх спілкування виникало вже давно. Раніше навіть орган опіки та піклування вирішував їх непорозуміння з приводу цього. І тільки завдяки втручанню органу опіки та піклування ця причина була знята, було відновлено часткове спілкування батька з дитиною. Очевидним є те, що той із батьків з ким дитина залишилася проживати має прямий вплив на формування думки дитини її свідомості та її світогляду, а також має можливість формувати суб`єктивне відношення дитини до того з батьків, який з дитиною не проживає. Виходячи з викладеного, позов ОСОБА_3 подано виключно з метою дотримання прав батька на спілкування з дитиною та виконання батьківського обов`язку з виховання дитини, що визначено приписами Сімейного кодексу України. Тому, просить суд позов задоволити.

Ухвалою від 10.12.2021 року відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження та призначено підготовче судове засідання на 11.01.2022. Протокольною ухвалою суду від 02.06.2022 закрито підготовче судове засідання та призначено справу до судового розгляду.

В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав з підстав викладених у позові, просив суд позов задоволити.

Представник відповідача в судовому засіданні щодо задоволення позову заперечила з підстав зазначених у відзиві, просила в задоволенні позову відмовити в повному обсязі.

Представник третьої особи - Управління сім`ї, молодіжної та захисту дітей Тернопільської міської ради судове засідання не з`явився, в судове засідання не з`явився, надіслав суду висновок щодо усунення перешкод у спілкуванні з дитиною та встановлення способу участі у її вихованні, який затверджений рішенням виконавчого комітету Тернопільської міської ради №391 від 27.04.2021.

Фактичні обставини, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин:

ОСОБА_3 перебув у зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_4 , який розірваний рішенням Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 24.09.2014.

В шлюбі у сторін народився син ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що стверджується свідоцтвом про народження Серія НОМЕР_1 виданим 29.03.2007 відділом реєстрації актів цивільного стану Тернопільського міського управління юстиції Тернопільської області України, актовий запис №678.

03.03.2017, 06.03.207, 21.03.2017 начальником Служби у справах неповнолітніх та дітей ТМР проведено бесіду із ОСОБА_4 щодо сприяння для подальшого спілкування ОСОБА_7 із батьком, щоб син відповідав на телефонні дзвінки та повідомлення від батька.

Рішенням Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 14.11.2017 встановлено побачення ОСОБА_6 з неповнолітнім онуком ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , яке проводити за наявності його згоди, в такі дні: перша-третя субота місяця з 12.00 год. до 15.00 год., друга-четверта неділя місяця з 12-00 год. до 15-00 год. за місцем його проживання.

Як вбачається з довідки виданої тренером Федерації Фрі-Файту та контактних єдиноборств Тернопільської області, вбачається, що ОСОБА_5 зачислений в клуб з 2014 року, за час тренувань показав хороші результати. Спорт подобається, до занять тягнеться і відвідує із задоволенням. В спортивний клуб дитину привела мама. За спортивні тренування оплату проводить також мама. Завжди цікавиться успіхами сина. За час відвідувань спортивних занять відносини між сином та мамою зарекомендували себе як позитивні, стабільні, дружні, з взаємною повагою. Син емоційно прив`язаний до матері, яка є авторитетом для нього. За весь час відвідування тренувань батька не було. Зі слів ОСОБА_7 , батька у нього не має.

21.11.2021 близько 19.30 год. за адресою АДРЕСА_2 між ОСОБА_3 та ОСОБА_4 виник конфлікт, внаслідок чого стосовно ОСОБА_3 інспектором СПДН ВППП ГУНП в Тернопільській області Гончуком А.О. складено терміновий заборонний припис серія АА №225737 від 21.11.2021.

Згідно висновку Органу опіки та піклування щодо недоцільності встановлення способу участі батька ОСОБА_3 у вихованні дитини ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , захищаючи інтереси дитини, орган опіки та піклування вважає за недоцільне встановити спосіб участі батькові ОСОБА_3 у вихованні дитини ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1

У висновку зазначено, що батько дитини, ОСОБА_3 на засідання комісії не з`явився та не повідомив причини відсутності. Представник матері ОСОБА_8 , на засіданні комісії повідомив, що стосовно батька ОСОБА_3 рішенням Тернопільського міськрайонного суду від 13.01.2022 року справа №607/21705/21 видано обмежувальний припис на строк три місяці. ОСОБА_3 заборонити наближатися ближче ніж на 50 метрів до місця фактичного проживання ОСОБА_4 та сина ОСОБА_5 за адресою: АДРЕСА_2 . ОСОБА_3 заборонити наближатися до місця частого відвідування ОСОБА_4 та дитини ОСОБА_5 за наступними адресами: м. Тернопіль, вул. Павла Чубинського,3 (приміщення навчального закладу ТЗОШ №23); м. Тернопіль вул. Б.Лепкого,1 (приміщення залу «Змішані бойові мистецтва»); м. Тернопіль, вул. С.Бандери,50 (приміщення тренажерного залу «Коруна»). ОСОБА_3 заборонити вести листування, телефоні переговори (в тому числі надсилати смс-повідомлення) з ОСОБА_4 та дитиною ОСОБА_5 або контактувати через інші засоби зв`язку особисто і через третіх осіб. Також, представник ОСОБА_8 повідомив, що батьком ОСОБА_3 було порушено вищевказаний обмежувальний припис, тому в суді розглядається адміністративна справа щодо притягнення ОСОБА_3 до відповідальності.

Мотиви з яких виходить суд та застосовані норми права.

Відповідно до частини третьої статті 51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою.

Частинами першою, другою статті 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої Верховною Радою України 27 лютого 1991 року (далі - Конвенція), передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом.

Відповідно до частини першої статті 18, частини першої статті 27 Конвенції держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини.

Положення статті 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, якою передбачено право на повагу до сімейного життя, поширюються, зокрема, і на відносини між дитиною та батьком. ЄСПЛ зазначає, що держава повинна за загальним правилом забезпечити збереження сімейного зв`язку там, де він існує.

Згідно статті 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини.

Статтею 155 СК України встановлено, що здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності, а батьківські права не можуть здійснюватися в супереч інтересам дитини.

Згідно вимог статті 157 СК України питання виховання дітей вирішуються батьками спільно.

Закон України "Про охорону дитинства" від 26 квітня 2001 року у статті 111 передбачає, що кожна дитина має право на проживання в сім`ї разом з батьками або в сім`ї одного з них та на піклування батьків.

Крім того діти та батьки не повинні розлучатися всупереч їх волі, за винятком випадків, коли таке розлучення необхідне в інтересах дитини і цього вимагає рішення суду, що набрало законної сили (стаття 114 наведеного вище Закону).

Такі ж положення містяться у Конвенції ООН про права дитини, де зазначено, що дитині для повного та гармонійного розвитку необхідно зростати в сімейному оточенні.

Згідно зі статтею 9 Конвенції Держави-сторони дбають про те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їхньому бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи за судовим рішенням визначають відповідно до застосовного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в інтересах дитини. Вирішення такого питання може бути необхідним у тому чи іншому випадку, коли, наприклад, батьки жорстоко поводяться з дитиною чи не піклуються про неї. При цьому всім заінтересованим сторонам надається можливість брати участь у вирішенні такого питання та викладати свою позицію.

Відповідно до частин другої та третьої статті 157 Сімейного кодексу України той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини.

Як вбачається із частини першої статті 158 Сімейного кодексу України за заявою матері, батька дитини орган опіки та піклування визначає способи участі у вихованні дитини та спілкуванні з нею того з батьків, хто проживає окремо від неї.

Відповідно до частини другої статті 158 Сімейного кодексу України рішення органу опіки та піклування є обов`язковим до виконання.

Згідно вимог частини першої статті 159 Сімейного кодексу України якщо той із батьків, з ким проживає дитина, чинить перешкоди тому з батьків, хто проживає окремо, у спілкуванні з дитиною та у її вихованні, зокрема якщо він ухиляється від виконання рішення органу опіки та піклування, другий із батьків має право звернутися до суду з позовом про усунення цих перешкод.

Відповідно до частин четвертої та п`ятої статті 19 СК України при розгляді судом спорів щодо участі одного з батьків у вихованні дитини, місця проживання дитини, позбавлення та поновлення батьківських прав, побачення з дитиною матері, батька, які позбавлені батьківських прав, відібрання дитини від особи, яка тримає її у себе не на підставі закону або рішення суду, управління батьками майном дитини, скасування усиновлення та визнання його недійсним обов`язковою є участь органу опіки та піклування. Орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи.

Висновки суду по суті заявлених вимог.

Як видно із доводів позовної заяви, показань сторін, досліджених судом скарг позивачів в поліцію та органи опіки та піклування, між сторонами існує спір щодо спілкування батька із сином.

Суд відхиляє доводи відповідача та її представника про те, що відповідачка не чинить перешкоди в спілкуванні з сином, у зв`язку із чим, в задоволенні позову слід відмовити. На думку суду, це порушить принци правової визначеності, так як сторонами не погоджено способи участі позивача у вихованні сина (періодичні чи систематичні побачення, можливість спільного відпочинку, відвідування дитиною місця його проживання тощо), місце та час їхнього спілкування, а тому наявний спір про право, який підлягає вирішенню судом. (подібна правова позиція висловлена постановах ВС від 22 липня 2020 року у справі №295/13297/18 та 12 лютого 2020 року у справі № 638/19703/17).

Одним із найважливіших прав дитини є право на сімейне виховання. Це право полягає, перш за все, у наданні дитині можливості жити і виховуватися в сім`ї. Право дитини на сімейне виховання включає також право на спілкування з батьком.

Позбавлення позивача права щодо участі у спілкуванні та вихованні сина може позбавити дитину ОСОБА_5 родинних зв`язків з батьком, любові та турботи з боку останнього, що суперечить приписам Декларації прав дитини, проголошеної Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року.

Тому, суд вважає, що відповідачку слід зобов`язати не чинити перешкод у спілкуванні з сином та визначити спосіб спілкування позивача та його участі у вихованні сина.

Суду надано висновок органу опіки та піклування Тернопільської міської ради щодо недоцільності встановлення способу участі батька ОСОБА_3 вихованні дитини ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який затверджений рішенням виконавчого комітету Тернопільської міської ради №391 від 27.04.2022, орган опіки та піклування вважає за недоцільне встановити спосіб участі батькові ОСОБА_3 у вихованні дитини ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Такий висновок у відповідності до частини другої статті 212 ЦПК України не має для суду наперед встановленого значення та підлягає оцінці в сукупності з іншими доказами.

Суд враховує, що висновок ґрунтується на рішенні Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 13.01.2022 року у справі №607/21705/21, яким видано обмежувальний припис ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , яким на строк три місяці, заборонено наближатися ближче ніж на 50 метрів до місця фактичного проживання ОСОБА_4 та ОСОБА_5 за адресою: АДРЕСА_5 ; наближатися ближче ніж на 50 метрів до місць частого відвідування ОСОБА_4 та ОСОБА_5 за наступними адресами: вул. П.Чубинського, 3, м. Тернопіль (приміщення навчального закладу Тернопільська загальноосвітня школа №23); вул. Б.Лепкого, 1, м. Тернопіль (приміщення «Змішані бойові мистецтва»); вул. Степана Бандери, 50, м. Тернопіль (приміщення тренажерного залу «Коруна»); вести листування, телефонні переговори (в тому числі надсилати смс - повідомлення) з ОСОБА_4 та дитиною ОСОБА_5 , або контактувати через інші засоби зв`язку особисто і через третіх осіб.

Разом з тим вказане рішення було скасоване постановою Тернопільського апеляційного суду від 24 травня 2022 року та суд апеляційної інстанції ухвалив нове судове рішення, яким у задоволенні заяви ОСОБА_4 , яка діє у власних інтересах та в інтересах малолітньої дитини, заінтересовані особи ОСОБА_3 , служба у справах дітей управління сім`ї, молодіжної політики та захисту дітей Тернопільської міської ради про видачу обмежувального припису - відмовив. Суд апеляційної інстанції зазначив, що звертаючись до суду із вказаною заявою, ОСОБА_4 не надала беззаперечних доказів на підтвердження вчинення ОСОБА_3 систематичного домашнього насильства стосовно неї та дитини у розумінні Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству», а також нею не доведено продовження настання ризиків вчинення насильства у майбутньому, при розгляді цієї справи таких доказів не здобуто.

Вирішуючи питання по суті, суд бере до уваги, що відповідач у судовому засіданні зазначила, що син ОСОБА_7 має свій особистий телефон та може за бажанням вільно спілкуватися із батьком. Доказів перешкоджання відповідачем у здійсненні телефонних дзвінків та повідомлень батька з сином у судовому засіданні надано не було, у зв`язку з чим вважає за можливе відмовити у задоволенні позову в цій частині.

Відповідно до частини другої статті 159 Сімейного кодексу України суд визначає способи участі одного з батьків у вихованні дитини (періодичні чи систематичні побачення, можливість спільного відпочинку, відвідування дитиною місця його проживання тощо), місце та час їхнього спілкування, з урахуванням віку, стану здоров`я дитини, поведінки батьків, а також інших обставин, що мають істотне значення.

Таким чином, суд може визначати способи участі одного з батьків у вихованні дитини (періодичні чи систематичні побачення, можливість спільного відпочинку, відвідування дитиною місця його проживання тощо).

Як вбачається з положень частини першої статті 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

При вирішенні спору суд доходить до висновку про те, що між сторонами у теперішній час склались неприязні стосунки, однак, дитина у жодному разі не може бути заручником цих стосунків.

Ухвалюючи зазначене рішення, суд насамперед керується інтересами дитини.

Вирішуючи спір по суті, суд бере до уваги, що робота позивача пов`язана з тривалими закордонними поїздками, у зв`язку з чим він тривалий час позбавлений можливості бачитись з дитиною та приймати участь у її вихованні.

Таким чином, суд вважає за можливе, з урахуванням віку дитини, встановити наступний порядок участі ОСОБА_3 у вихованні та спілкуванні із неповнолітнім сином ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , шляхом систематичних зустрічей: кожної суботи з 12.00 по 20.00 год. за місцем навчання дитини, її проживання, перебування або місцем проживання чи перебування батька з можливістю відвідування протягом цього часу культурно-масових, освітніх, спортивних, розважальних та оздоровчих заходів, без присутності матері.

Приходячи до такого висновку, суд бере до уваги вік дитини ОСОБА_5 , якому вже виповнилося 15 років, його зайнятість у школі, спортивних секціях та вважає, що дитина, за наявності бажання спілкуватись з батьком, зможе самостійно збільшити вказані часи спілкування.

Слід зазначити, що визначений судом спосіб участі батька у вихованні дитини за певних обставин може бути змінений у майбутньому або за домовленістю сторін, або за рішенням суду, якщо цього будуть вимагати інтереси дитини.

Жодних обставин або належних чи допустимих доказів, які б унеможливлювали право батька на спілкування із сином, чи обставин, які б свідчили про спілкування батька з сином, яке перешкоджало б нормальному розвитку дитини, або обумовлювало його побачення з дитиною у присутності інших осіб, судом не встановлено, відповідачем не доведено, а матеріали справи таких доказів не містять.

На думку суду такий порядок побачень буде достатнім для реалізації права позивача на спілкуватися із сином.

В задоволенні решти позову слід відмовити, оскільки спосіб у вихованні сина, місце та час спілкування, який запропонований позивачем в позовній заяві, враховуючи не відповідатиме інтересам дитини, його звичному розпорядку дня, віку та не сприятиме емоційно-психологічному стану дитини.

На підставі наведеного, керуючись ст.ст. 4, 12, 13, 81, 263, 265, 352, 354 ЦПК України, ст. ст.7, 141, 153, 159 Сімейного Кодексу України, Законом України «Про охорону дитинства», суд, -

УХВАЛИВ:

Позов задовольнити частково.

Зобов`язати ОСОБА_4 не чинити перешкод ОСОБА_3 у вихованні та вільному спілкуванні з дитиною - ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та встановити наступний порядок ОСОБА_3 у вихованні та спілкуванні з дитиною ОСОБА_5 :

- кожну суботи з 12.00 по 20.00 год. за місцем навчання дитини, її проживання, перебування або місцем проживання чи перебування батька з можливістю відвідування протягом цього часу культурно-масових, освітніх, спортивних, розважальних та оздоровчих заходів, без присутності матері.

В задоволенні решти вимог - відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку шляхом подачі у 30-денний строк з дня проголошення рішення, апеляційної скарги до Тернопільського апеляційного суду.

Учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їх права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково.

Реквізити сторін:

Позивач: ОСОБА_3 , АДРЕСА_6 , ІПН НОМЕР_2 .

Відповідач: ОСОБА_4 , зареєстрована адреса місця проживання: АДРЕСА_7 , ІПН НОМЕР_3 .

Третя особа: Управління сім`ї, молодіжної політики та захисту дітей Тернопільської міської ради, бульвар Т.Шевченка, 1, м. Тернопіль.

Повний текст рішення виготовлено 07 липня 2022 року.

Головуючий суддяВ. М. Позняк