КОМСОМОЛЬСЬКИЙ МІСЬКИЙ СУД
Справа № 534/663/21
Провадження № 2/534/85/22
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 лютого 2021 року м. Горішні Плавні

Комсомольський міський суд Полтавської області

в складі: головуючого судді Морозова В.Ю.,

за участю: секретаря судового засідання Бакая С.О.,

представника позивача Першина С.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження в залі суду цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до товариства з обмеженою відповідальністю «АВТОКРЕДИТ ПЛЮС» про застосування наслідків недійсності нікчемного правочину (стягнення заборгованості),

встановив:

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідача про застосування наслідків недійсності нікчемного правочину (стягнення заборгованості).Позивач вказав, що 16.07.2018 року він надав згоду на приєднання до публічного договору №APVО277774 про надання фінансового лізингу на умовах, визначених цим правочином, що розміщений на офіційному веб-сайті ТОВ «АВТОКРЕДИТ ПЛЮС» про надання фінансового лізингу та отримав в лізинг автомобіль Renault Master, 2013 року випуску, номерний знак НОМЕР_1 , з умовою сплати позивачем щомісячних платежів відповідно до графіку. На виконання умов договору лізингу позивач вніс на рахунок відповідача 162160 грн. Позивач вважає, що оскільки вказаний договір фінансового лізингу укладений в простій письмовій формі та в супереч вимогам ч.1 ст. 220 ЦК України нотаріально не посвідчений, то такий договір є нікчемним, тому кожна із сторін договору має повернути іншій все отримане нею на підставі даного договору.

Посилаючись на вказані вище обставини, позивач просив стягнути з ТОВ «АВТОКРЕДИТ ПЛЮС», на користь ОСОБА_1 грошові кошти у розмірі 162160,00 грн та судові витрати.

Відповідач подав до суду відзив, в якому заперечив проти задоволення прозову. При цьому підтвердив, що укладений між сторонами договір не був нотаріально посвідчений. Крім того, відповідач вказав на те, що належний йому автомобіль позивач не повертав, тому у разі застосування судом наслідків недійсності правочину у вигляді реституції просив суд зобов`язати позивача повернути відповідачу ториманий в користування за договором автомобіль і тільки після повернення, стягнути з них відповідні платежі.

В судовому засіданні представник позивача ОСОБА_2 позов підтримав повністю, просив задовольнити.

Від представника відповідача надійшла заява про розгляд справи за його відсутності та про необхідність відмови в задоволенні позову.

Дослідивши наявні в справі матеріали суд, розглянувши спір між сторонами в межах заявлених позовних вимог, приходить до висновку про можливість задоволення позову.

В судовому засіданні встановлено, що позивач підписав заяву про приєднання до публічного договору № APVО277774, якою приєднався до публічного договору про надання фінансового лізингу та отримав від відповідача ТОВ «Автокредит Плюс» в лізинг автомобіль Master, 2013 року випуску, номерний знак НОМЕР_1 .

За умовами договору лізингу строк лізингу становив 60 місяців, протягом яких позивач зобов`язався вносити на транзитний рахунок відповідачу щомісячні платежі відповідно до додатку 2 до договору (графіку лізингових платежів), які включали в себе платіж по відшкодуванню частини вартості предмету лізингу, відсотки за користування предметом лізингу та комісію за проведення щомісячного моніторингу предмету лізингу.

Відповідно до платіжних доручень ОСОБА_1 сплатив на користь ТОВ «Автокредит Плюс» авансовий внесок за автомобіль за договором № APVО277774 за період з 12.07.2018 по травень 2019 суму у розмірі 162160 грн.

Згідно з ч.2 ст. 1 Закону України «Про фінансовий лізинг» за договором фінансового лізингу (далі - договір лізингу) лізингодавець зобов`язується набути у власність річ у продавця (постачальника) відповідно до встановлених лізингоодержувачем специфікацій та умов і передати її у користування лізингоодержувачу на визначений строк не менше одного року за встановлену плату (лізингові платежі).

Відповідно до ч.1 ст. 2 Закону України «Про фінансовий лізинг» відносини, що виникають у зв`язку з договором фінансового лізингу, регулюються положеннями Цивільного кодексу України про лізинг, найм (оренду), купівлю-продаж, поставку з урахуванням особливостей, що встановлюються цим Законом.

Згідно з ч.2 ст. 628 ЦК України сторони мають право укласти договір, в якому містяться елементи різних договорів (змішаний договір). До відносин сторін у змішаному договорі застосовуються у відповідних частинах положення актів цивільного законодавства про договори, елементи яких містяться у змішаному договорі, якщо інше не встановлено договором або не випливає із суті змішаного договору.

Відповідно до ч.2 ст. 806 ЦК України до договору лізингу застосовуються загальні положення про найм (оренду) з урахуванням особливостей, встановлених цим параграфом та законом. До відносин, пов`язаних з лізингом, застосовуються загальні положення про купівлю-продаж та положення про договір поставки, якщо інше не встановлено законом.

Згідно зі ст. 799 ЦК України договір найму транспортного засобу укладається у письмовій формі. Договір найму транспортного засобу за участю фізичної особи підлягає нотаріальному посвідченню.

За такого, укладений між сторонами договір фінансового лізингу, предметом якого є транспортний засіб, підлягав нотаріальному посвідченню.

Вказаний висновок узгоджується з висновком Верховного Суду, викладеним в постановах від 22.07.2020 року №671/1812/18 та від 03.02.2021 року №750/1163/20.

Відповідно до ч.1 ст. 220 ЦК України у разі недодержання сторонами вимоги закону про нотаріальне посвідчення договору такий договір є нікчемним.

У зв`язку з вказаним, оскільки між сторонами укладений договір без дотримання обов`язкової нотаріальної форми, то такий договір є нікчемним, що відповідно до постанови Великої Палати Верховного Суду від 04.06.2019 року №916/3156/17 не потребує та унеможливлює визнання такого договору недійсним за рішенням суду.

При цьому, згідно з ч.1 ст. 216 ЦК України недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов`язані з його недійсністю. У разі недійсності правочину кожна із сторін зобов`язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а в разі неможливості такого повернення, зокрема тоді, коли одержане полягає у користуванні майном, виконаній роботі, наданій послузі, - відшкодувати вартість того, що одержано, за цінами, які існують на момент відшкодування.

Крім того, відповідно до постанови Великої Палати Верховного Суду від 23.05.2018 року по справі №629/4628/16-ц відповідно до частин першої та другої статті 1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. Положення глави 83 ЦК України застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події. Кондикційні зобов`язання виникають за наявності одночасно таких умов: набуття чи збереження майна однією особою (набувачем) за рахунок іншої (потерпілого); набуття чи збереження майна відбулося за відсутності правової підстави або підстава, на якій майно набувалося, згодом відпала (див. висновок, сформульований Верховним Судом України у постанові від 2 березня 2016 року у справі № 6-3090цс15). Обов`язок набувача повернути потерпілому безпідставно набуте (збережене) майно чи відшкодувати його вартість не є заходом відповідальності, оскільки набувач зобов`язується повернути тільки майно, яке безпідставно набув (зберігав), або вартість цього майна.

При цьому ст. 216 ЦК України визначає загальні для всіх видів недійсних правочинів наслідки, а ст. 219 ЦК України, яка визначає наслідки недійсності правочину укладеного з недодержанням вимог про його нотаріальне посвідчення, не передбачає можливості відшкодування шкоди при недотриманні вимог про нотаріальне посвідчення правочину (на відміну від, наприклад, наслідків недійсності правочинів з інших підстав ст. 229, 230, 233 ЦК України).

Підсумовуючи викладене, суд приходить до висновку про необхідність задоволення позову застосування визначених законом наслідків недійсності нікчемного правочину у вигляді стягнення з відповідача на користь позивача 162160 грн. в рахунок повернення різниці між коштами, внесеними за договором фінансового лізингу від 16.07.2018 року №№APVО277774 та коштами, які призначались в якості плати за користування предметом лізингу у сумі 162160 грн.

Судові витрати вирішено на підставі ст. 141 ЦПК України.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 12; 13; 81; 264; 265 ЦПК України, суд

у х в а л и в:

Позов ОСОБА_1 до товариства з обмеженою відповідальністю «АВТОКРЕДИТ ПЛЮС» про застосування наслідків недійсності нікчемного правочину (стягнення заборгованості) задовольнити повністю.

Стягнути з товариства з обмеженою відповідальністю «АВТОКРЕДИТ ПЛЮС», , на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_2 , грошові кошти у розмірі 162160,00 (сто шістдесят дві тисячі сто шістдесят) гривень.

Стягнути з товариства з обмеженою відповідальністю «АВТОКРЕДИТ ПЛЮС», , на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_2 , судові витрати.

Рішення набирає законної сили після закінчення строків подання апеляційної скарги, якщо вона не була подана у встановлені строки. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після закінчення апеляційного розгляду справи.

Рішення може бути оскаржено до Полтавського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Відповідно до п. 3 розділ ХII «Прикінцеві положення» Цивільного процесуального кодексу України під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), суд за заявою учасників справи та осіб, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, інтереси та (або) обов`язки (у разі наявності у них права на вчинення відповідних процесуальних дій, передбачених цим Кодексом), поновлює процесуальні строки, встановлені нормами цього Кодексу, якщо визнає причини їх пропуску поважними і такими, що зумовлені обмеженнями, впровадженими у зв`язку з карантином. Суд може поновити відповідний строк як до, так і після його закінчення.

Суд за заявою особи продовжує процесуальний строк, встановлений судом, якщо неможливість вчинення відповідної процесуальної дії у визначений строк зумовлена обмеженнями, впровадженими у зв`язку з карантином.

Повне ім`я позивача: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_2 , адреса проживання: АДРЕСА_1 .

Повне найменування відповідача: Товариство з обмеженою відповідальністю «АВТОКРЕДИТ ПЛЮС», адреса: Дніпропетровська область, м. Дніпро, пропект Праці, 2 Т

Повний текст рішення виготовлено 14.02.2022

Суддя В`ячеслав МОРОЗОВ