Ухвала

20 червня 2022 року

м. Київ

справа № 199/7014/20

провадження № 61-17825св21

Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду:

Стрільчука В. А. (суддя-доповідач), Ігнатенка В. М., Карпенко С. О.,

розглянувши заяву представника ОСОБА_1 - адвоката Казанцева Станіслава В`ячеславовича про зупинення провадження у справі за позовом Акціонерного товариства «Банк Кредит Дніпро» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості та за зустрічним позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «Банк Кредит Дніпро» про визнання кредитного договору частково недійсним і зобов`язання вчинити дії за касаційною скаргою Акціонерного товариства «Банк Кредит Дніпро» на рішення Амур-Нижньодніпровського районного суду міста Дніпропетровська від 19 травня 2021 року у складі судді Подорець О. Б. та постанову Дніпровського апеляційного суду від 05 жовтня 2021 року у складі колегії суддів: Куценко Т. Р., Демченко Е. Л., Макарова М. О.,

ВСТАНОВИВ:

У жовтні 2020 року Акціонерне товариство «Банк Кредит Дніпро» (далі - АТ «Банк Кредит Дніпро») звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, в якому просило стягнути з ОСОБА_1 на свою користь заборгованість за кредитними договорами від 30 жовтня 2018 року № 2815 та від 27 лютого 2019 року № 9852 в загальному розмірі 314 068,31 грн.

Позов АТ «Банк Кредит Дніпро» мотивовано тим, що 30 жовтня 2018 року між ним і ОСОБА_1 було укладено кредитний договір № 2815, за умовами якого банк надав позичальнику грошові кошти в розмірі 154 000 грн, а позичальник зобов`язався прийняти, належним чином використати та повернути кредит у строк до 30 жовтня 2022 року. Умовами кредитного договору встановлено щомісячну комісію за обслуговування кредиту - 1,99 % від суми кредиту. Відсоткова ставка є фіксованою та нараховується в такому розмірі: на строкову заборгованість за кредитом - 0,001 %, на прострочену заборгованість за кредитом - 56 % річних. В порушення умов кредитного договору позичальник не виконала належним чином своїх зобов`язань, внаслідок чого в неї утворилася заборгованість, яка на 02 жовтня 2020 року становила 170 425,15 грн, з яких: залишок простроченого кредиту - 131 404,01 грн; залишок прострочених відсотків - 11 439,74 грн; залишок прострочених комісій - 27 581,40 грн. Крім цього, 27 лютого 2019 року між банком і ОСОБА_1 було укладено ще один договір № 9852, згідно з яким банк надав позивальнику грошові кошти в розмірі 84 678,04 грн зі строком повернення - до 26 лютого 2021 року. За умовами вказаного договору строк кредиту становить 12 місяців з наступною автопролонгацією на кожні наступні 12 місяців. Відсоткова ставка за користування кредитом є фіксованою та нараховується в такому розмірі: на строкову заборгованість за кредитом - 48 % річних, на прострочену заборгованість за кредитом - 56 % річних. ОСОБА_1 порушила умови вказаного договору в частині своєчасної сплати визначених договором платежів, у зв`язку з чим в неї утворилася заборгованість, яка на 02 жовтня 2020 року становила 143 643,16 грн, з яких: залишок простроченого кредиту - 84 678,04 грн; залишок прострочених відсотків - 58 065,12 грн; залишок прострочених комісій - 900 грн. Враховуючи зазначене, загальна заборгованість ОСОБА_1 за двома кредитними договорами становить 314 068,31 грн, з яких: загальна заборгованість за кредитним договором № 2815 - 170 425,15 грн; загальна заборгованість за кредитним договором № 9852 - 143 643,16 грн.

В лютому 2021 року ОСОБА_1 звернулася до суду із зустрічним позовом до АТ «Банк Кредит Дніпро» про визнання кредитного договору частково недійсним, в якому просила визнати окремі положення кредитного договору від 30 жовтня 2018 року № 2815 недійсними, а також зобов`язати АТ «Банк Кредит Дніпро» здійснити перерахунок заборгованості за зазначеним договором та зарахувати вже сплачені нею кошти за обслуговування кредиту в рахунок погашення основного боргу (кредиту).

Позов ОСОБА_1 мотивовано тим, що дійсно 30 жовтня 2018 між сторонами було укладено кредитний договір № 2815, за умовами якого банк надав їй грошові кошти в розмірі 154 000 грн, строком до 30 жовтня 2022 року, цільове призначення - на споживчі потреби. Однак умови кредитного договору, якими передбачено її обов`язок платити на користь банку за обслуговування кредиту, є незаконними та суперечать вимогам законодавства у сфері захисту прав споживачів. Пунктом 1.2. згаданого договору їй фактично було встановлено плату за надання інформації щодо її кредиту, безоплатність надання якої прямо встановлена частиною першою статті 11 Закону України «Про споживче кредитування». Вказані положення кредитного договору є несправедливими, а дії банку при укладенні спірного кредитного договору суперечили вимогам чинного законодавства.

Рішенням Амур-Нижньодніпровського районного суду міста Дніпропетровська від 19 травня 2021 року в задоволенні первісного позову відмовлено. Зустрічний позов задоволено. Визнано недійсним пункт 1.2. та розділ 4 кредитного договору від 30 жовтня 2018 року № 2815, укладеного між ОСОБА_1 та АТ «Банк Кредит Дніпро», в частині встановлення щомісячної комісії за обслуговування кредиту (розрахунково-касове обслуговування) у розмірі 1,99 % від суми кредиту, загальний розмір якої за весь період кредитування становить 147 100,80 грн. Визнано недійсним пункт 1.2. та розділ 4 кредитного договору від 30 жовтня 2018 року № 2815, укладеного між ОСОБА_1 та АТ «Банк Кредит Дніпро», в частині нарахування на прострочену заборгованість за кредитом 56 % річних. Зобов`язано АТ «Банк Кредит Дніпро» здійснити перерахунок заборгованості за кредитним договором від 30 жовтня 2018 року № 2815, укладеним між ОСОБА_1 та АТ «Банк Кредит Дніпро», та постановлено зарахувати вже сплачені ОСОБА_1 кошти за обслуговування кредиту в рахунок погашення основного боргу (кредиту) за кредитним договором від 30 жовтня 2018 року № 2815. Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Рішення місцевого суду мотивоване тим, що АТ «Банк Кредит Дніпро» не довело, що на час пред`явлення позову ОСОБА_1 мала заборгованість в розмірі 170 425,15 грн. Крім цього, дії АТ «Банк Кредит Дніпро» при укладанні спірного кредитного договору суперечили вимогам чинного законодавства України, а саме Закону України «Про захист прав споживачів» та Закону України «Про споживче кредитування», а тому розрахована банком заборгованість за кредитним договором від 30 жовтня 2018 року № 2815 не може бути задоволена судом, так як є незаконною і не повинна містити в своєму складі нараховані суми щомісячної комісії за розрахунково-касове обслуговування, а отже, повинна бути зменшена на суму в розмірі вже сплачених ОСОБА_1 коштів в рахунок погашення цієї незаконної комісії. Як наслідок визнання недійсними умов кредитного договору в частині встановлення плати за обслуговування кредитної заборгованості необхідно зобов`язати банк перерахувати здійснені з часу укладення вказаного договору платежі та зарахувати сплачену ОСОБА_1 суму в рахунок погашення основного боргу за кредитним договором від 30 жовтня 2018 року № 2815, що буде повністю відповідати нормам чинного законодавства, принципу верховенства права та поняттю справедливості. За наведених обставин необхідно відмовити в задоволенні первісного позову і задовольнити вимоги зустрічного позову.

Постановою Дніпровського апеляційного суду від 05 жовтня 2021 року апеляційну скаргу АТ «Банк Кредит Дніпро» задоволено частково. Рішення Амур-Нижньодніпровського районного суду міста Дніпропетровська від 19 травня 2021 року скасовано в частині зустрічних позовних вимог щодо визнання недійсним пункту 1.2 та розділу 4 кредитного договору від 30 жовтня 2018 року № 2815 в частині нарахування на прострочену заборгованість за кредитом 56 % річних та відмовлено в задоволенні вказаної частини зустрічних вимог. Рішення Амур-Нижньодніпровського районного суду міста Дніпропетровська від 19 травня 2021 року скасовано в частині відмови в задоволені первісних позовних вимог про стягнення заборгованості за кредитним договором від 27 лютого 2019 року № 9852 та частково задоволено вказані вимоги. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь АТ «Банк Кредит Дніпро» заборгованість за кредитним договором від 27 лютого 2019 року № 9852 в розмірі 142 743, 16 грн, з яких: заборгованість за кредитом - 84 678,04 грн; заборгованість за відсотками - 58 065,12 грн. Вирішено питання про розподіл судових витрат. В іншій частині рішення місцевого суду залишено без змін.

Судове рішення апеляційного суду мотивоване тим, що спірний договір споживчого кредиту підписаний сторонами, які досягли згоди з усіх істотних умов договору, мали необхідний обсяг цивільної дієздатності, їх волевиявлення було вільним і відповідало їх внутрішній волі, на момент укладення договору ОСОБА_1 не заявляла додаткових вимог щодо умов спірного договору та в подальшому виконувала його, а банк надав їй інформацію про умови кредитування, відсоткову ставку, валютні ризики та форми забезпечення кредиту, оплату його обслуговування. Тому відсутні підстави для задоволення позовних вимог ОСОБА_1 в частині визнання недійсним пункту 1.2. та розділу 4 кредитного договору № 2815 в частині нарахування на прострочену заборгованість за кредитом 56 % річних. Натомість правильним є висновок місцевого суду щодо наявності підстав для визнання недійсним пункту 1.2. та розділу 4 кредитного договору № 2815 в частині встановлення щомісячної комісії за обслуговування кредиту (розрахунково-касове обслуговування) в розмірі 1,99 % від суми кредиту. Також обґрунтованим є висновок суду першої інстанції про необхідність здійснення перерахунку заборгованості за кредитним договором №2815 від 30 жовтня 2018 року. Оскільки суд позбавлений можливості встановити суми виниклої заборгованості за кредитним договором, то позовні вимоги банку в частині стягнення заборгованості за кредитним договором від 30 жовтня 2018 року № 2815 задоволенню не підлягають. Разом з цим підлягають частковому задоволенню вимоги банку про стягнення заборгованості, яка виникла за кредитним договором від 27 лютого 2019 року № 9852, а саме підлягає стягненню з ОСОБА_1 на користь АТ «Банк Кредит Дніпро» заборгованість за кредитом в розмірі 84 678,04 грн та заборгованість за відсотками в сумі 58 065,12 грн. При цьому рішення місцевого суду про відмову в задоволенні позову в частині стягнення заборгованості за комісією за договором від 27 лютого 2019 року № 9852 необхідно залишити без змін.

29 жовтня 2021 року АТ «Банк Кредит Дніпро» подало засобами поштового зв`язку касаційну скаргу на рішення Амур-Нижньодніпровського районного суду міста Дніпропетровська від 19 травня 2021 року та постанову Дніпровського апеляційного суду від 05 жовтня 2021 року, в якій, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права, просило: скасувати оскаржувані судові рішення в частині задоволення зустрічних позовних вимог та в частині відмови у задоволенні первісних позовних вимог про стягнення з ОСОБА_1 на користь АТ «Банк Кредит Дніпро» заборгованості за кредитним договором від 30 жовтня 2018 року № 2815 в розмірі 170 425,15 грн; ухвалити нове рішення, яким відмовити в задоволенні зустрічного позову та задовольнити вимоги первісного позову про стягнення заборгованості за кредитним договором від 30 жовтня 2018 року № 2815 в розмірі 170 425,15 грн.

Касаційна скарга подана на підставі пункту 1 частини другої статті 389 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України).

В обґрунтування підстави касаційного оскарження судових рішень АТ «Банк Кредит Дніпро» вказало, що суди не врахували правових висновків, викладених в постановах Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 23 січня 2019 року у справі № 355/385/17, від 10 квітня 2019 року у справі № 390/34/17, від 05 вересня 2019 року у справі № 638/2304/17, в постановах Верховного Суду у складі колегій суддів Касаційного цивільного суду від 26 грудня 2019 року у справі № 467/555/19, від 15 квітня 2020 року у справі № 333/3246/15-ц, від 20 травня 2020 року у справі 361/4562/16-ц, від 16 вересня 2020 року у справі № 617/1552/15-ц, від 30 червня 2021 року у справі № 201/10403/19, від 22 липня 2021 року у справі № 405/4719/16-ц, від 18 серпня 2021 року у справі № 761/25669/15-ц, від 10 вересня 2021 року у справі № 283/767/16-ц.

Касаційна скарга мотивована тим, що суди попередніх інстанцій неправильно застосували статті 203, 204, 215, 629, 638 Цивільного кодексу України, статтю 18 Закону України «Про захист прав споживачів», статті 8, 9, 11, 12 Закону України «Про споживче кредитування», статті 2, 47, 55 Закону України «Про банки і банківську діяльність», положення постанов Правління Національного банку України від 08 червня 2017 року № 49 «Про затвердження Правил розрахунку банками України загальної вартості кредиту для споживача та реальної річної процентної ставки за договором про споживчий кредит» та від 21 січня 2004 року № 22 «Про затвердження Інструкції про безготівкові розрахунки в Україні в національній валюті», що призвело до висновку про недійсність окремих умов кредитного договору від 30 жовтня 2018 року № 2815. Крім цього, справа містить виключну правову проблему, оскільки законодавство, яке регулює порядок укладення договорів споживчого кредитування в Україні, зазнало змін у 2017 році з прийняттям Закону України «Про споживче кредитування», і суди неоднаково тлумачать можливість встановлення в кредитному договорі комісії за його обслуговування.

Ухвалою Верховного Суду у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду від 16 листопада 2021 року відкрито касаційне провадження в цій справі та витребувано її матеріали з Амур-Нижньодніпровського районного суду міста Дніпропетровська.

02 грудня 2021 року справа № 199/7014/20 надійшла до Верховного Суду.

11 лютого 2022 року представник ОСОБА_1 - адвокат Казанцев С. В. подав засобами поштового зв`язку до Верховного Суду заяву про зупинення провадження у справі, посилаючись на те, що в провадженні Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду перебуває справа № 180/1434/20 за позовом ОСОБА_2 до АТ «Банк Кредит Дніпро» про визнання кредитного договору частково недійсним. Обставини вказаної справи є подібними до обставин цієї справи в частині оскарження умов кредитного договору. Ухвалою Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 22 листопада 2021 року зупинено провадження у справі № 180/1434/20 до закінчення перегляду в касаційному порядку Великою Палатою Верховного Суду справи № 496/3134/19, в якій ідентичні вимоги щодо визнання умов кредитного договору недійсними було пред`явлено до Публічного акціонерного товариства «Ідея Банк». Враховуючи зазначене, з огляду на необхідність формування єдиної практики у справах про визнання кредитного договору недійсним в частині встановлення комісії за обслуговування кредиту згідно із Законом України «Про споживче кредитування», представник ОСОБА_1 - адвокат Казанцев С. В. просив зупинити провадження в цій справі до закінчення перегляду в касаційному порядку Великою Палатою Верховного Суду справи № 496/3134/19.

Заява підлягає задоволенню з таких підстав.

Відповідно до частини другої статті 415 ЦПК України процедурні питання, пов`язані з рухом справи, клопотання та заяви учасників справи, питання про відкладення розгляду справи, оголошення перерви, зупинення провадження у справі, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом, вирішуються судом касаційної інстанції шляхом постановлення ухвал в порядку, визначеному цим Кодексом для постановлення ухвал суду першої інстанції.

Згідно з частиною п`ятою статті 403 ЦПК України суд, який розглядає справу в касаційному порядку у складі колегії або палати, має право передати справу на розгляд Великої Палати Верховного Суду, якщо дійде висновку, що справа містить виключну правову проблему і така передача необхідна для забезпечення розвитку права та формування єдиної правозастосовчої практики.

Встановлено, що ухвалою Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 24 березня 2021 року з підстав, передбачених частиною п`ятою статті 403 ЦПК України, передано на розгляд Великої Палати Верховного Суду справу № 496/3134/19 (провадження № 61-974св21) за позовом ОСОБА_3 до Публічного акціонерного товариства «Ідея Банк» про визнання недійсним кредитного договору.

Передаючи справу на розгляд Великої Палати Верховного Суду, колегія суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду виходила з того, що справа містить виключну правову проблему, оскільки законодавство, яке регулює порядок укладення договорів споживчого кредитування в Україні, зазнало змін у 2017 році з прийняттям Закону України «Про споживче кредитування». До цього часу судова практика з питання можливості встановлення кредитором комісії в кредитному договорі захищала боржника як слабку сторону у кредитних правовідносинах. Однак з прийняттям у 2017 році Закону України «Про споживче кредитування» судова практика змінилася. Суди неоднаково тлумачать можливість встановлення в кредитному договорі комісії за його обслуговування. Потенційно справи про визнання недійсним кредитного договору в частині встановлення комісії за обслуговування кредиту згідно із Законом України «Про споживче кредитування» (стягнення заборгованості за такими договорами) можуть перебувати на розгляді не тільки в суді касаційної, але й в судах апеляційної та першої інстанцій, а також виникнути в майбутньому. Оскільки в переважній більшості випадків справи цієї категорії є малозначними в силу закону, то рішення Великої Палати Верховного Суду за наслідкам вирішення цієї правової проблеми має стати орієнтиром при вирішенні подібних справ судами першої та апеляційної інстанцій. Колегія суддів Другої судової палати зазначила, що передача справи на розгляд Великої Палати Верховного Суду необхідна для забезпечення розвитку права та формування єдиної правозастосовчої практики з урахуванням таких аспектів розгляду справ про визнання недійсним кредитного договору в частині встановлення комісії за обслуговування кредиту згідно із Законом України «Про споживче кредитування» (стягнення заборгованості за такими договорами), що свідчить про виключність цієї правової проблеми, зокрема необхідність визначення: (а) чи можливе встановлення комісії згідно із Законом України «Про споживче кредитування»; (б) чи має кваліфікуватися умова договору, що передбачає комісію, як дійсна/нікчемна/оспорювана. Аналіз судової практики свідчить про те, що сформувалося два підходи до застосування статей 1, 11 Закону України «Про споживче кредитування». За першого підходу відбувається кваліфікація умови договору, що передбачає комісію, як оспорюваної (постанова Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 01 квітня 2020 року у справі № 583/3343/19). За другого підходу відбувається кваліфікація умови договору, що передбачає комісію, як нікчемної (постанова Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 21 жовтня 2020 року у справі № 194/1387/19).

В цій справі правовідносини є подібними до тих, що є предметом спору у справі № 496/3134/19, і стосуються, зокрема недійсності умов кредитного договору в частині встановлення щомісячної комісії за обслуговування кредиту.

Ухвалою Великої Палати Верховного Суду від 27 квітня 2021 року справу № 496/3134/19 прийнято до розгляду.

Згідно з пунктом 10 частини першої статті 252 ЦПК України суд може за заявою учасника справи, а також з власної ініціативи зупинити провадження у справі у випадку перегляду судового рішення у подібних правовідносинах (у іншій справі) у касаційному порядку палатою, об`єднаною палатою, Великою Палатою Верховного Суду.

Відповідно до пункту 14 частини першої статті 253 ЦПК України провадження у справі зупиняється у випадку, встановленому пунктом 10 частини першої статті 252 цього Кодексу, до закінчення перегляду в касаційному порядку.

Виходячи з викладеного, Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду дійшов висновку про необхідність задоволення клопотання представника ОСОБА_1 - адвоката Казанцева С. В. і зупинення провадження в цій справі до закінчення перегляду в касаційному порядку Великою Палатою Верховного Суду справи № 496/3134/19.

Керуючись статтями 252, 415 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду

УХВАЛИВ:

Заяву представника ОСОБА_1 - адвоката Казанцева Станіслава В`ячеславовича про зупинення провадження у справі задовольнити.

Зупинити провадження у справі № 199/7014/20 за позовом Акціонерного товариства «Банк Кредит Дніпро» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості та за зустрічним позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «Банк Кредит Дніпро» про визнання кредитного договору частково недійсним і зобов`язання вчинити дії за касаційною скаргою Акціонерного товариства «Банк Кредит Дніпро» на рішення Амур-Нижньодніпровського районного суду міста Дніпропетровська від 19 травня 2021 року та постанову Дніпровського апеляційного суду від 05 жовтня 2021 року до закінчення перегляду в касаційному порядку Великою Палатою Верховного Суду справи № 496/3134/19.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді:В. А. Стрільчук

В. М. Ігнатенко

С. О. Карпенко