Справа № 481/1296/22
Провадж.№ 2/481/287/2022
У Х В А Л А

про відмову у відкритті провадження

05.12.2022 року м.Новий Буг

Новобузький районний суд Миколаївської області у складі судді Уманської О.В., розглянувши матеріали позовної заяви Департаменту патрульної поліції до ОСОБА_1 , про повернення спеціальних засобів або відшкодування їх вартості,

В С Т А Н О В И В:

30.11.2022 року Департамент патрульної поліції звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1 про повернення спеціальних засобів або відшкодування їх вартості.

Позовна заява мотивована тим, що ОСОБА_1 з 02.06.2021 року по 22.02.2022 року проходив службу в управлінні патрульної поліції в Миколаївській області Департаменту патрульної поліції. Наказом ДПП від 15.02.2022 року №400 о/с капрала поліції ОСОБА_1 , поліцейського взводу №1 роти №2 батальйону №4 УПП в Миколаївській області ДПП, звільнено зі служби в поліції. Проте, при звільненні майно, що належить ДПП, отримане ОСОБА_1 для виконання службових обов`язків, а саме: кайданки БР-М-92 ВІ 15 8619 та один ключ до них ; виріб ПГ-М; аерозольний балон «Терен-4М»; бронежилет «Корсар М-1-2» №002/657 останнім не повернуто. Позивач просив суд зобов`язати ОСОБА_1 повернути вказане майно, яке на даний час перебуває у його володінні. У разі неможливості повернути майно зобов`язати останнього відшкодувати його вартість.

Дослідивши матеріали позовної заяви, суддя приходить до висновку, про відмову у відкритті провадження з наступних підстав.

Судом встановлено, що предметом спору є повернення майна набутого ОСОБА_1 під час проходження служби в управлінні патрульної поліції в Миколаївській області Департаменту патрульної поліції.

Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 4 листопада 1950 року кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Європейський суд з прав людини у рішенні від 12 жовтня 1978 року у справі "Zand v. Austria" вказав, що словосполучення "встановлений законом" поширюється не лише на правову основу самого існування "суду", але й на дотримання таким судом певних норм, які регулюють його діяльність. Поняття "суд, встановлений законом" у частині першій статті 6 Конвенції передбачає "усю організаційну структуру судів, включно з <…> питаннями, що належать до юрисдикції певних категорій судів <…>". З огляду на це не вважається "судом, встановленим законом" орган, котрий, не маючи юрисдикції, судить осіб на підставі практики, яка не передбачена законом.

Відповідно ст. 19 ЦПК суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства.

Критеріями відмежування справ цивільної юрисдикції від інших є, по-перше, наявність спору щодо захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів у будь-яких правовідносинах, крім випадків, коли такий спір вирішується за правилами іншого судочинства, а, по-друге, спеціальний суб`єктний склад цього спору, в якому однією зі сторін є, як правило, фізична особа.

Отже, у порядку цивільного судочинства за загальним правилом можна розглядати будь-які справи, в яких хоча б одна зі сторін, зазвичай, є фізичною особою, якщо їх вирішення не віднесено до інших видів судочинства.

Згідно з пунктом 1 частини першої статті 4 КАС України адміністративна справа - це переданий на вирішення адміністративного суду публічно-правовий спір.

Пункт 2 частини першої статті 4 КАС України визначає публічно-правовий спір, зокрема, як спір, у якому хоча б одна сторона здійснює публічно-владні управлінські функції, в тому числі на виконання делегованих повноважень, і спір виник у зв`язку із виконанням або невиконанням такою стороною зазначених функцій.

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 19 КАС України юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах, зокрема, спорах фізичних чи юридичних осіб із суб`єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи індивідуальних актів), дій чи бездіяльності, крім випадків, коли для розгляду таких спорів законом встановлено інший порядок судового провадження.

Системний аналіз зазначених норм процесуального законодавства дає підстави для висновку, що до адміністративної юрисдикції відноситься справа, яка виникає зі спору в публічно-правових відносинах, коли один з його учасників суб`єкт владних повноважень, здійснює публічно-владні управлінські функції і в цьому процесі або за його результатами владно впливає на фізичну чи юридичну особу та порушує їх права, свободи чи інтереси в межах публічно-правових відносин.

Натомість визначальні ознаки приватноправових відносин це юридична рівність та майнова самостійність їх учасників, наявність майнового чи немайнового особистого інтересу суб`єкта. Спір буде мати приватноправовий характер, якщо він обумовлений порушенням приватного права (як правило, майнового) певного суб`єкта, що підлягає захисту в спосіб, передбачений законодавством для сфери приватноправових відносин, навіть якщо до порушення приватного права призвели владні управлінські дії суб`єкта владних повноважень.

При визначенні предметної юрисдикції справ суди повинні виходити із суті права та/або інтересу, за захистом якого звернулася особа, заявлених вимог, характеру спірних правовідносин, змісту та юридичної природи обставин справи.

Таким чином до компетенції адміністративних судів належать спори фізичних чи юридичних осіб з органом державної влади, органом місцевого самоврядування, їхньою посадовою або службовою особою, предметом яких є перевірка законності рішень, дій чи бездіяльності цих органів (осіб), прийнятих або вчинених ними під час здійснення владних управлінських функцій, крім спорів, для яких законом установлений інший порядок судового вирішення.

Такий правовий висновок сформульовано у постановах Великої Палати Верховного Суду від 23 травня 2018 року у справі № 914/2006/17, від 18 грудня 2019 року у справі №263/6022/16-ц, від 19 лютого 2020 року у справі № 520/5442/18, від 27 березня 2019 року у справі № 310/8703/17.

Згідно ч. 4. ст. 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Як вбачається з матеріалів справи, Департамент патрульної поліції звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1 , посилаючись на те, що останній проходив службу в управлінні патрульної поліції в Миколаївській області Департаменту патрульної поліції на посаді поліцейського взводу №1 роти №2 батальйону №4 УПП в Миколаївській області ДПП та мав спеціальне звання - капрал поліції.

Наказом ДПП від 15.02.2022 року №400 о/с капрала поліції ОСОБА_1 , поліцейського взводу №1 роти №2 батальйону №4 УПП в Миколаївській області ДПП, звільнено зі служби в поліції.

Відповідно до рапорту начальника відділу озброєння УПП в Миколаївській області ДПП майора поліції О.Степанова від 07.09.2022 року ОСОБА_1 до відділу озброєння станом на 07.09.2022 року не здані спеціальні засоби, які були за ним закріплені на постійне зберігання та носіння, а саме кайданки БР-М-92 ВІ 15 8619 та один ключ до них; виріб ПГ-М; аерозольний балон «Терен-4М»; бронежилет «Корсар М-1-2» №002/657 які були отримані для виконання службових обов`язків, тому Департамент патрульної поліції просив суд зобов`язати ОСОБА_1 повернути набуте ним майно або відшкодувати його вартість.

Закон України «Про Національну поліцію» визначає правові засади організації та діяльності Національної поліції України, статус поліцейських, а також порядок проходження служби в Національній поліції України.

Згідно зі статтею 1 Закону України «Про Національну поліцію» Національна поліція України (поліція) - це центральний орган виконавчої влади, який служить суспільству шляхом забезпечення охорони прав і свобод людини, протидії злочинності, підтримання публічної безпеки і порядку.

Поліцейським є громадянин України, який склав Присягу поліцейського, проходить службу на відповідних посадах у поліції і якому присвоєно спеціальне звання поліції. Поліцейський має службове посвідчення та спеціальний жетон. Зразки та порядок видання службових посвідчень та спеціальних жетонів затверджує Міністр внутрішніх справ України (стаття 17 Закону України «Про національну поліцію»).

Отже, служба у Національній поліції є публічною службою.

Таким чином, суд вважає, що ОСОБА_2 проходив службу в Національній поліції України, тобто перебував на публічній службі та через деякий час був звільнений. Після звільнення зі служби відповідачем не було остаточно вирішено питання, пов`язане з проходженням публічної служби, а саме щодо повернення позивачу отриманого майна або відшкодування його вартості.

Тобто, Департамент патрульної поліції пред`явив вимоги, які стосуються правовідносин з відповідачем щодо переданих останньому безоплатно матеріальних цінностей для належного виконання обов`язків на посаді публічної служби та з`ясування обставин неповернення такого майна відповідачем позивачу після звільнення, тобто спірні правовідносини стосуються з`ясування правомірності дій відповідача щодо неповернення отриманого майна позивачу, пов`язаних з проходженням відповідачем публічної служби.

За таких обставин, суд вважає, що позовні вимоги, заявлені у цій справі, підлягають розгляду у порядку адміністративного, а не цивільного судочинства, оскільки безпосередньо пов`язані з закінченням проходження відповідачем публічної служби.

До подібних правових висновків дійшла Велика Палата Верховного Суду у постановах: від 05 грудня 2018 року у справі № 818/1688/16 (провадження № 11-892апп18), від 13 лютого 2019 року у справі № 636/93/14 (провадження № 14-524цс18), а також Верховний Суд у постанові від 29 липня 2021 року у справі № 127/29/21 (провадження № 61-6370св21), постанові від 15 вересня 2021 року у справі №235/8104/20-ц (провадження 61-9987св21).

Отже у даному випадку має місце вимога, яка не може бути вирішена в судах загальної юрисдикції, оскільки містить ознаки публічно-правових відносин. Відповідно такий спір не може бути розглянутий за правилами ЦПК України.

Згідно п.1 ч.1 ст.186 ЦПК України, суддя відмовляє у відкритті провадження у справі, якщо заява не підлягає розгляду в судах у порядку цивільного судочинства.

Керуючись ст.ст.4, 19, 186, 354 ЦПК України, ст.19 КАС України, -

ПОСТАНОВИВ:

Відмовити у відкритті провадження у справі за позовом Департаменту патрульної поліції до ОСОБА_1 про повернення спеціальних засобів або відшкодування їх вартості.

Копію ухвали надіслати позивачу та роз`яснити його право звернутися з позовом в порядку адміністративного судочинства.

Ухвала суду може бути оскаржена шляхом подачі апеляційної скарги до Миколаївського апеляційного суду. Апеляційна скарга на ухвалу суду подається протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення, а у разі, якщо ухвалу було постановлено без участі особи, яка її оскаржує, - протягом п`ятнадцяти днів з дня отримання її копії.

Суддя