"04" липня 2022 р. Справа №336/2684/22
Провадження №2/336/3196/2022
УХВАЛА

про залишення позовної заяви без руху

04 липня 2022 року суддя Шевченківського районного суду м. Запоріжжя Звєздова Н.С., розглянувши позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , Комунального закладу «Запорізький обласний Центр соціально-психологічної реабілітації дітей» Запорізької обласної ради, треті особи: Служба (управління) у справах дітей Запорізької міської ради, Шевченківський районний у місті Запоріжжі відділ державної реєстрації актів цивільного стану Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) про визнання батьківства, -

встановив:

Позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з позовною заявою до ОСОБА_2 , КЗ «Запорізький обласний Центр соціально-психологічної реабілітації дітей» ЗОР, треті особи: Служба (управління) у справах дітей Запорізької міської ради, Шевченківський районний у місті Запоріжжі ВДРАЦС Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро), в якому просить: 1) визнати ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України,який проживає: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 батьком дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 ; 2) виключити із актового запису № 796 від 04.08.2009 року про народження дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 відомості про ОСОБА_4 , як про батька; 3) внести відомості до актового запису про народження ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , зазначивши батьком дитини ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, змінивши прізвище дитини з « ОСОБА_5 » на « ОСОБА_6 » та по батькові з « ОСОБА_7 » на « ОСОБА_8 ».

Разом з позовом подав клопотання про: 1) виклик свідків ОСОБА_9 та ОСОБА_3 ; 2) звільнення позивача від сплати судового збору, обґрунтовуючи його тим, що він є інвалідом 3 групи, отримує мінімальну пенсію як малозабезпечена особа.

В обґрунтування законності своїх вимог, позивач додав до позову: Довідку УСЗН ЗМР по Шевченківському району № 736 від 07.06.2020, відповідно до якої ОСОБА_1 проживає за адресою: АДРЕСА_2 та отримує державну соціальну допомогу інвалідам 3-ї групи; копію свого паспорта громадянина України, РНОКПП та пенсійного посвідчення серії НОМЕР_2 від 09.12.2016, строком дії до 28.02.2023; копію свідоцтва про народження ОСОБА_3 серії НОМЕР_3 від 04.08.2009; копію паспорта громадянина України на ім`я ОСОБА_10 ; копію Витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про державну реєстрацію шлюбу щодо підтвердження дошлюбного прізвища № 4 від 26.01.2018; копію свідоцтва про розірвання шлюбу між ОСОБА_4 та ОСОБА_10 серії НОМЕР_4 від 30.07.2009; копію свідоцтва про смерть ОСОБА_10 серії НОМЕР_5 від 03.03.2012; копію свідоцтва про смерть ОСОБА_4 серії НОМЕР_6 від 11.06.2021; копію рішення Виконкому ЗМР № 355/10 від 28.09.2012 про надання малолітній ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 статусу дитини, позбавленої батьківського піклування; копію рішення Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 08.08.2012 (справа №0827/4358/2012) про позбавлення ОСОБА_4 батьківських прав відносно ОСОБА_3 та про стягнення аліментів на дитину; копію Акту голови правління ЖБК «Комунаровець-13» Слезньової Г.Г. №672 від 14.10.2010, відповідно до якого ОСОБА_1 проживає за адресою: АДРЕСА_3 у цивільному шлюбі з ОСОБА_10 ; копію доручення для надання безоплатної правової допомоги №337 від 13.06.2022.

Дослідивши позовну заяву з додатками, суддя вважає, щопозовна заява не відповідає вимогам викладеним у ст. 175, 177 ЦПК України, а тому її належить залишити без руху, виходячи з наступного.

Позовна заява повинна містити: найменування суду першої інстанції, до якого подається заява; повне найменування (для юридичних осіб) або ім`я (прізвище, ім`я та по батькові - для фізичних осіб) сторін та інших учасників справи, їх місцезнаходження (для юридичних осіб) або місце проживання чи перебування (для фізичних осіб), поштовий індекс, ідентифікаційний код юридичної особи в Єдиному державному реєстрі підприємств і організацій України (для юридичних осіб, зареєстрованих за законодавством України), а також реєстраційний номер облікової картки платника податків (для фізичних осіб) за його наявності або номер і серію паспорта для фізичних осіб - громадян України (якщо такі відомості позивачу відомі), відомі номери засобів зв`язку, офіційної електронної адреси та адреси електронної пошти; зазначення ціни позову, якщо позов підлягає грошовій оцінці; обґрунтований розрахунок сум, що стягуються чи оспорюються; зміст позовних вимог: спосіб (способи) захисту прав або інтересів, передбачений законом чи договором, або інший спосіб (способи) захисту прав та інтересів, який не суперечить закону і який позивач просить суд визначити у рішенні; якщо позов подано до кількох відповідачів - зміст позовних вимог щодо кожного з них; виклад обставин, якими позивач обґрунтовує свої вимоги; зазначення доказів, що підтверджують вказані обставини; відомості про вжиття заходів досудового врегулювання спору, якщо такі проводилися, в тому числі, якщо законом визначений обов`язковий досудовий порядок урегулювання спору; відомості про вжиття заходів забезпечення доказів або позову до подання позовної заяви, якщо такі здійснювалися; перелік документів та інших доказів, що додаються до заяви; зазначення доказів, які не можуть бути подані разом із позовною заявою (за наявності);зазначення щодо наявності у позивача або іншої особи оригіналів письмових або електронних доказів, копії яких додано до заяви; попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які позивач поніс і які очікує понести у зв`язку із розглядом справи; підтвердження позивача про те, що ним не подано іншого позову (позовів) до цього ж відповідача (відповідачів) з тим самим предметом та з тих самих підстав. Якщо позовна заява подається особою, звільненою від сплати судового збору відповідно до закону, у ній зазначаються підстави звільнення позивача від сплати судового збору. У разі пред`явлення позову особою, якій законом надано право звертатися до суду в інтересах іншої особи, в заяві повинні бути зазначені підстави такого звернення. У позовній заяві можуть бути вказані й інші відомості, необхідні для правильного вирішення спору.

Однак, в порушення наведених норм, вказані вимоги позивачем при зверненні до суду не виконано.

Так, в порушення п. 2 ч. 3 ст. 175 ЦПК України в позовній заяві не вказано ідентифікаційний код юридичної особи в Єдиному державному реєстрі підприємств і організацій України, а саме відповідача Комунального закладу «Запорізький обласний Центр соціально-психологічної реабілітації дітей» Запорізької обласної ради, третьої особи: Служби (управління) у справах дітей Запорізької міської радита третьої особи Шевченківського районного у місті Запоріжжі ВДРАЦС Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро).

Позов не містить викладення обставин, якими позивач обґрунтовує свої вимоги відповідно до норм цивільного законодавства; зазначення доказів, що підтверджують вказані обставини.

Так, позивач зазначає, що відповідачка ОСОБА_2 є його рідною сестрою та опікуном його дочки ОСОБА_11 , доказів на підтвердження факту родинних відносин, а також того, що відповідачка є опікуном дитини станом на день звернення з вказаним позовом до суду, позивачем не надано.

Також матеріали справи не містять доказів того, що станом на теперішній час дівчинка перебуває у Комунальному закладі «Запорізький обласний Центр соціально-психологічної реабілітації дітей» Запорізької обласної ради, як про це зазначено у позові.

Згідно ч. 5 ст. 177 ЦПК України, позивач зобов`язаний додати до позовної заяви всі наявні в нього докази, що підтверджують обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги (якщо подаються письмові чи електронні докази позивач може додати до позовної заяви копії відповідних доказів).

Відповідно до ст. 128 СК України за відсутності заяви, право на подання якої встановлено статтею 126 цього Кодексу, батьківство щодо дитини може бути визнане за рішенням суду. Підставою для визнання батьківства є будь-які відомості, що засвідчують походження дитини від певної особи, зібрані відповідно до Цивільного процесуального кодексу України. Так, відповідно до ч. 1 до ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; показаннями свідків, висновками експертів. В даному випадку, зокрема висновком судово-генетичної або судово-імунологічної експертизи.

Європейський суд з прав людини, рішення якого є джерелом права згідно із ст.17 ЗУ «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», зауважив, що «на сьогодні ДНК-тест є єдиним науковим методом точного встановлення батьківства стосовно конкретної дитини; його доказова цінність суттєво переважає будь-який інший доказ, наданий сторонами, з метою підтвердити або спростувати факт оспорюваного батьківства» (справа № 3451/05, § 34, від 07.05.2009 року).

У постанові ВС від 16.08.2018 у справі № 399/1029/15-ц вказано, що експертиза ДНК, або молекулярно-генетична експертиза, призначається у цивільних справах для формування доказової бази.

Питання щодо походження дитини суд вирішує на підставі будь-яких доказів про це. Висновки експертизи, у тому числі судово-генетичної, необхідно оцінювати з урахуванням положень ЦПК, згідно з якими жоден доказ не має для суду наперед установленого значення, він оцінює докази в їх сукупності, а результати оцінки відображає в рішенні з наведенням мотивів їх прийняття чи відхилення.

Тож, враховуючи наведене, у порушення вимог ч. 5 та ч. 3 ст. 177 ЦПК України до позовної заяви не додано відповідного клопотання про призначення у справі судово-генетичної/судово-імунологічної експертизи, яка визначає можливість визначення батьківства.

Відповідно до ч.ч. 2, 4 ст. 83 ЦПК України, позивач повинен подати докази разом з поданням позовної заяви. Якщо доказ не може бути поданий у встановлений законом строк з об`єктивних причин, учасник справи повинен про це письмово повідомити суд та зазначити: доказ, який не може бути подано; причини, з яких доказ не може бути подано у зазначений строк; докази, які підтверджують, що особа здійснила всі залежні від неї дії, спрямовані на отримання вказаного доказу.

Пунктом 4 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15.05.2006 №3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» визначено, що справи про визнання батьківства суд розглядає у позовному провадженні, у таких справах позови осіб, зазначених у ч. З ст.128 СК приймаються до судового розгляду, якщо, зокрема дитина народжена матір`ю, яка не перебуває у шлюбі, немає спільної заяви батьків, заяви батька або рішення суду і запис про батька дитини в Книзі реєстрації народжень учинено за прізвищем матері, а ім`я та по батькові дитини записано за вказівкою матері (ч. 1 ст. 135 СК України).

Пунктом 9 вказаної постанови визначено, що питання щодо походження дитини суд вирішує на підставі будь-яких доказів про це. Визнання батьківства (материнства) має ґрунтуватися на всебічно перевірених судом даних, що підтверджують або спростовують заявлені вимоги чи заперечення проти них.

Також, у постанові від 16 травня 2018 року у справі №591/6441/14-ц, провадження №61-6030св18 Верховний Суд зазначив, що підставою для визнання батьківства є будь-які відомості, що засвідчують походження дитини від певної особи, зібрані відповідно до Цивільного процесуального кодексу України. А доказами у такій справі можуть бути будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, показань свідків, письмових або речових доказів, висновків експертів. Тобто, при вирішенні спору про визнання батьківства мають враховуватись усі передбачені законом докази в їх сукупності.

Для встановлення батьківства правове значення мають фактичні дані, які підтверджують спільне проживання матері і батька дитини, ведення ними спільного господарства до народження дитини або спільне її виховання чи утримання, а також докази, що підтверджують визнання особою батьківства (довідка про склад сім`ї, витяги з погосподарських та домових книг, особисті листи, сімейні фотокартки, рішення судів в інших справах тощо.

Відповідно до правової позиції Верховного Суду України, викладеній у постанові від 17 лютого 2021 року у справі № 373/2257/18 (провадження № 61-15136св20), доказами визнання батьківства можуть бути листи, заяви, анкети, інші документи, а також показання свідків, пояснення самих сторін, які достовірно підтверджують визнання відповідачем батьківства. Батьківство може бути визнано як у період вагітності матері (наприклад, висловлення бажання мати дитину, піклування про матір майбутньої дитини тощо), так і після народження дитини. Спільне проживання та ведення спільного господарства в зазначених випадках може підтверджуватися наявністю обставин, характерних для сімейних відносин (проживання в одному жилому приміщенні, спільне харчування, спільний бюджет, взаємне піклування, придбання майна для спільного користування тощо).

В порушення вищевказаного, позивачем не надано відповідних доказів.

У ч.3, 4 статті 128 СК України зазначається, що позов про визнання батьківства може бути пред`явлений матір`ю, опікуном, піклувальником дитини, особою, яка утримує та виховує дитину, а також самою дитиною, яка досягла повноліття. Позов про визнання батьківства може бути пред`явлений особою, яка вважає себе батьком дитини. Позов про визнання батьківства приймається судом, якщо запис про батька дитини у Книзі реєстрації народжень вчинено відповідно до частини першої статті 135 цього Кодексу.

Серед доданих до позовної заяви письмових доказів відсутні відомості про те, що запис про батька ОСОБА_3 у Книзі реєстрації народжень вчинено відповідно до частини першої статті 135 цього Кодексу, тобто зі слів матері, тому позивачу необхідно усунути цей недолік.

Суд вважає за необхідне звернути увагу, що у відповідності до пункту б постанови Пленуму Верховного Суду України від 15.05.2006 №3 Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів особа, яка вважає себе батьком дитини, народженої жінкою, яка в момент зачаття або народження дитини перебувала в шлюбі з іншим чоловіком, має право пред`явити до останнього, якщо того записано батьком, позов про визнання свого батьківства.

Згідно зі статтею 129 СК зазначена особа може звернутися з такими вимогами у межах строку позовної давності (один рік), перебіг якого починається з дня, коли ця особа дізналася або могла дізнатися про своє батьківство.

У позові ОСОБА_1 зазначив, що він з 2008 року проживав однією сім`єю без реєстрації шлюбу з ОСОБА_10 , вів з нею спільне господарство та від вказаних стосунків у них ІНФОРМАЦІЯ_3 народилася донька ОСОБА_12 . Оскільки на час народження дочки ОСОБА_10 перебувала в зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_4 , то батьком ОСОБА_12 у свідоцтві про народження дочки було записано саме його.

Проте, позивач не надає суду докази того, чому він не звернувся з позовом про визнання батьківства протягом строку встановленого ст. 129 СК України (1 рік) в період часу після народження дочки, оскільки йому достеменно було відомо, що ОСОБА_10 ІНФОРМАЦІЯ_3 народила саме його дитину.

Також, відповідно до частини третьої статті 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим кодексом.

Сторони та інші учасники судового розгляду повинні подати докази у справі безпосередньо до суду разом із поданням відповідних заяв по суті. Порядок та строки подання доказів та копій доказів визначено статтею 83 ЦПК України.

При встановленні батьківства суд бере до уваги спільне проживання та ведення спільного господарства позивачем з матір`ю дитини до народження дитини, або спільне виховання чи утримання ними дитини, або докази, що з достовірністю підтверджують визнання відповідачем батьківства.

Однак, всупереч вказаним нормам позивачем не додано жодного доказу про спільне проживання та ведення спільного господарства між ним та покійною матір`ю дитини до народження дитини, або спільне виховання чи утримання ними дитини, або докази, що з достовірністю підтверджують визнання відповідачем батьківства, а також доказів про коло спадкоємців після матері дитини, оскільки встановлення факту проживання однією сім`ю без укладення шлюбу тягне за собою виникнення відповідних правових наслідків.

У тих випадках, коли батьком дитини записано конкретну особу, вимоги про визнання батьківства мають розглядатись одночасно з вимогами про виключення відомостей про цю особу як батька з актового запису про народження дитини. Отже особа, яка вважає себе батьком, може звернутися до суду з позовом до чоловіка, з яким в момент зачаття перебувала у шлюбі жінка, про визнання батьківства та виключення відомостей про цю особу як батька з актового запису про народження дитини у межах строку позовної давності (один рік), тобто зазначити докази, що підтверджують викладені позивачем обставини, відповідно до пункту 5 частини 3 статті 175 ЦПК України.

В порушення п.5 ч. З ст. 175 ЦПК України позовна заява не містить обставини, якими позивач обґрунтовує свої вимоги до відповідачів ОСОБА_2 та Комунального закладу «Запорізький обласний Центр соціально-психологічної реабілітації дітей» Запорізької обласної ради та не зазначено докази, що підтверджують вказані обставини.

Зміст позову є вказівкою позивача на спосіб захисту вже порушеного права (ст. 16 ЦК України), однак в позові не вказано якими саме діями відповідачі не визнають, порушують, чи оспорюють його права. Не роз`яснено в чому саме полягає спір між позивачем і відповідачами в цій частині.

Також, не роз`яснено чому до справи не залучено третьою особою орган опіки і піклування, оскільки відповідно до п. 5 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15.05.2006 №3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» при зверненні до суду особи, на утриманні якої перебуває дитина і яка не є опікуном (піклувальником), або чоловіка, котрий не перебував у шлюбі з матір`ю дитини, яка (матір) померла чи оголошена померлою, визнана недієздатною, безвісно відсутньою, позбавлена батьківських прав або не проживає з дитиною не менше шести місяців і не виявляє про неї материнської турботи й піклування, для захисту інтересів дитини до участі у справі необхідно залучити орган опіки та піклування.

У позовній заяві третіми особами зазначено Службу (управління) у справах дітей Запорізької міської ради та Шевченківський районний у місті Запоріжжі відділ державної реєстрації актів цивільного стану Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро).

Відповідно до ч.1 ст.53 ЦПК України треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору, можуть вступити у справу на стороні позивача або відповідача.

Відтак на стороні позивача або відповідача можуть вступати треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору.

Проте всупереч вимогам ст. 52 та 53 ЦПК України у позовній заяві не зазначено, чи то треті особи, які заявляють самостійні вимоги щодо предмета спору, чи вони є третіми особами, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору.

Тобто, у позовній заяві не визначеного належного процесуального статусу третіх осіб.

Визначення належного процесуального статусу учасника справи у позовній заяві при зверненні до суду з позовною заявою відноситься до обов`язку позивача і суд не може брати на себе відповідні права та обов`язки сторони по справі

Відповідно до ч.4 ст.177 ЦПК України до заяви додаються документи, що підтверджують сплату судового збору у встановлених порядку і розмірі, або документи, що підтверджують підстави звільнення від сплати судового збору відповідно до закону.

Згідно з ч.2 ст.133 ЦПК України розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом.

Судовий збір справляється у відповідному розмірі від прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року, в якому відповідна заява або скарга подається до суду, - у відсотковому співвідношенні до ціни позову та у фіксованому розмірі (ч. 1 ст. 4 Закону України від 08.07.2011 № 3674-VI «Про судовий збір» (далі Закон № 3674-VI)).

Підпунктом 1 п.1 ч.2 ст.4 Закону України «Про судовий збір» встановлена ставка судового збору за подання фізичною особою до суду позовної заяви немайнового характеру 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Згідно з частиною третьою статті 6 Закону № 3674-VI, у разі коли в позовній заяві об`єднано дві і більше вимог немайнового характеру, судовий збір сплачується за кожну вимогу немайнового характеру.

Відповідно до ст.7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2022 рік» розмір прожиткового мінімуму для працездатних осіб з 01.01.2022 становить 2481 гривня.

Зі змісту заяви встановлено, що у ній заявлені три вимоги немайнового характеру, таким чином, позивачу необхідно надати суду документ, який підтверджує сплату судового збору в сумі 992,40 гривні за кожну вимогу немайнового характеру.

До позовної заяви позивачем не доданий документ, який підтверджує сплату судового збору у встановлених порядку і розмірі, або документи, що підтверджують підстави звільнення від сплати судового збору відповідно до закону.

До позову ОСОБА_1 подав клопотання про звільнення його від сплати судового збору, обґрунтовуючи його тим, що він є інвалідом 3 групи, отримує мінімальну пенсію як малозабезпечена особа у сумі 2100,00 гривень на місяць.

Положеннями ч.1, 3 ст. 136 ЦПК України передбачено, що суд, враховуючи майновий стан сторони, може своєю ухвалою відстрочити або розстрочити сплату судового збору на визначений строк у порядку, передбаченому законом, але не більше як до ухвалення судового рішення у справі. З підстав, зазначених у частині першій цієї статті, суд у порядку, передбаченому законом, може зменшити розмір належних до сплати судових витрат, пов`язаних з розглядом справи, або звільнити від їх сплати.

Відповідно до ст. 8 Закону № 3674-VI, враховуючи майновий стан сторони, суд може своєю ухвалою за її клопотанням відстрочити або розстрочити сплату судового збору на певний строк, але не довше ніж до ухвалення судового рішення у справі за таких умов: (1) розмір судового збору перевищує 5 відсотків розміру річного доходу позивача - фізичної особи за попередній календарний рік; або (2) позивачами є: (а) військовослужбовці; (б) батьки, які мають дитину віком до чотирнадцяти років або дитину з інвалідністю, якщо інший з батьків ухиляється від сплати аліментів; (в) одинокі матері (батьки), які мають дитину віком до чотирнадцяти років або дитину з інвалідністю; (г) члени малозабезпеченої чи багатодітної сім`ї; (ґ) особа, яка діє в інтересах малолітніх чи неповнолітніх осіб та осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена; або (3) предметом позову є захист соціальних, трудових, сімейних, житлових прав, відшкодування шкоди здоров`ю. Суд може зменшити розмір судового збору або звільнити від його сплати на підставі, зазначеній у частині першій цієї статті.

Вказаною нормою права встановлений вичерпний перелік умов, за яких можливе звільнення від сплати судового збору.

Предметом цього позову є визнання батьківства, що не є умовою для звільнення від сплати судового збору.

Крім того, підстави, зазначені у ч. 1 ст. 8 Закону України «Про судовий збір» про майновий стан позивача, які є підставою для звільнення від сплати судового збору, позивачем не доведені.

Позивачем не надані докази, які підтверджують те, що його майновий стан перешкоджає йому сплатити судовий збір. Такими доказами можуть бути, зокрема, довідка про доходи позивача, відомості з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про відсутність у позивача права власності на майно, довідки банківських установ про відсутність депозиті, відомості про відсутність права власності на рухоме/ нерухоме майно, тощо.

Враховуючи вказане, у задоволенні клопотання позивача про зменшення чи то звільнення його від сплати судового збору за кожну вимогу немайнового характеру, а також розстрочення чи відстрочення його сплати - необхідно відмовити.

Таким чином, позивачу необхідно надати суду документ, який підтверджує сплату судового збору в сумі 2977,20 гривень.

Судовий збір має бути сплачений за такими реквізитами: Отримувач коштів: ГУК у Зап.обл/м. Зап.Шевчен/220030101, МФО 899998, Код отримувача (код за ЄДРПОУ): 37941997, Банк отримувача: Казначейство України, Отримувач: ГУК у Зап.обл/ТГ м. Запоріжжя, Рахунок отримувача: UA0008515, призначення - судовий збір.

Згідно з вимогами ч. 1 ст. 185 ЦПК суддя, встановивши, що позовну заяву подано без додержання вимог, викладених у статтях 175 і 177 цього Кодексу, протягом п`яти днів з дня надходження до суду позовної заяви постановляє ухвалу про залишення позовної заяви без руху.

Враховуючи вищевикладене, суд вважає необхідним залишити позовну заяву без руху, надавши позивачеві строк для усунення недоліків шляхом надання необхідних доказів.

Враховуючи вищевикладене, керуючись ст. 185, 260 ЦПК, суддя,-

постановив:

Позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , Комунального закладу «Запорізький обласний Центр соціально-психологічної реабілітації дітей» Запорізької обласної ради, треті особи: Служба (управління) у справах дітей Запорізької міської ради, Шевченківський районний у місті Запоріжжі відділ державної реєстрації актів цивільного стану Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) про визнання батьківства - залишити без руху.

Надати позивачу строк п`ять днів з дня отримання копії ухвали для усунення зазначених недоліків заяви.

У разі невиконання ухвали в зазначений строк заяву вважати неподаною та повернути заявнику.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддею і оскарженню не підлягає.

Суддя: Н.С. Звєздова