ХМЕЛЬНИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 лютого 2022 року

м. Хмельницький

Справа № 686/18969/20

Провадження № 22-ц/4820/453/22

Хмельницький апеляційний суд у складі колегії
суддів судової палати з розгляду цивільних справ
Ярмолюка О.І. (суддя-доповідач), Грох Л.М., Янчук Т.О.,

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін справу за позовом ОСОБА_1 до Департаменту патрульної поліції в особі Управління патрульної поліції в Хмельницькій області, Державної казначейської служби України про відшкодування матеріальної та моральної шкоди за апеляційними скаргами Департаменту патрульної поліції в особі Управління патрульної поліції в Хмельницькій області, Державної казначейської служби України на рішення Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 27 жовтня 2021 року,

встановив:

1.Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

У липні 2020 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Департаменту патрульної поліції в особі Управління патрульної поліції в Хмельницькій області (далі Департамент), Державної казначейської служби України (далі Держказначейство) про відшкодування матеріальної та моральної шкоди.

ОСОБА_1 зазначив, що 1 липня 2016 року по пров. Військоматському, в м. Хмельницькому, працівники патрульної поліції тимчасово затримали належний йому автомобіль «TOYOTA Camry» реєстраційний номер НОМЕР_1 і доставили транспортний засіб на арешт-майданчик Державного підприємства Міністерства внутрішніх справ України «Інформ-Ресурси» (далі ДП МВС «Інформ-Ресурси») для зберігання.
4 липня 2016 року начальник відділу адміністративної практики Управління патрульної поліції у м. Хмельницькому лейтенант поліції Молотюк Б.В. виніс постанову серії ПС2 №074009 про накладення на позивача адміністративного стягнення за ч. 3 ст. 122 Кодексу України про адміністративні правопорушення (далі КУпАП) у виді штрафу в розмірі 510 грн.
Постановою Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 15 березня 2017 року скасовано постанову про накладення на позивача адміністративного стягнення та визнано дії інспектора роти №3 Управління патрульної поліції у м. Хмельницькому Воронецького С.М. щодо складення 1 липня 2016 року акту огляду, тимчасового затримання та доставлення транспортного засобу на спеціальний майданчик незаконними.
В результаті незаконного притягнення до адміністративної відповідальності та тимчасового затримання транспортного засобу позивачеві завдано майнової та моральної шкоди. Так, він оплатив вартість зберігання автомобіля на спеціальному майданчику та доставки автомобіля на цей майданчик у сумі 1 166 грн 32 коп. і поніс витрати на правову допомогу адвоката в розмірі 6 600 грн. Крім того позивач переніс душевні страждання, відчував безпорадність і невпевненість, вживав додаткових зусиль для організації свого життя та захисту порушеного права. Завдану моральну шкоду позивач оцінює у розмірі 10 000 грн.

За таких обставин ОСОБА_1 просив суд стягнути з Держказначейства за рахунок коштів Державного бюджету України, шляхом списання коштів з єдиного казначейського рахунку, на свою користь 1 166 грн 32 коп. матеріальної шкоди, 10 000 грн моральної шкоди та 6 600 грн витрат на правову допомогу.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 27 жовтня 2021 року позов задоволено частково.

Стягнено з Держказначейства за рахунок коштів Державного бюджету України на користь ОСОБА_1 1 152 грн матеріальної шкоди, 3 000 грн моральної шкоди та 6 600 грн витрат, пов`язаних з наданням правової допомоги.

В решті позову відмовлено.

Суд виходив з того, що внаслідок незаконних притягнення до адміністративної відповідальності та затримання транспортного засобу ОСОБА_1 завдано майнової та моральної шкоди. ОСОБА_1 поніс витрати зі сплати вартості зберігання автомобіля на спеціальному майданчику та транспортування автомобіля до цього майданчика в сумі 1 152 грн, а також витрати на правову допомогу в сумі 6 600 грн. Крім того ОСОБА_1 зазнав душевних страждань, однак, враховуючи характер і тривалість правопорушення, вимоги розумності та справедливості, відшкодування моральної шкоди слід визначити у розмірі 3 000 грн.

Короткий зміст вимог та узагальнені доводи апеляційних скарг

В апеляційній скарзі Департамент просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення про відмову в позові посилаючись на невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права.

Апеляційна скарга Департаменту мотивована тим, що ОСОБА_1 не надав належних і допустимих доказів незаконності дій відповідача, які знаходяться у прямому причинному зв`язку із завданням йому моральної шкоди. Крім того ОСОБА_1 не довів настання такої шкоди та її розмір. За своєю правовою природою витрати на правову допомогу не є збитками (шкодою), внаслідок чого такі витрати мають стягуватися лише у судовому провадженні, в якому вони понесені. Оскільки ОСОБА_1 поніс витрати на правову допомогу в адміністративній справі, то його вимоги про відшкодування цих витрат є безпідставними. До того ж, у справі відсутні достовірні докази про понесення ОСОБА_1 витрат на правову допомогу.

В апеляційній скарзі Держказначейство просить скасувати рішення суду першої інстанції в частині стягнення 1 152 грн матеріальної шкоди, 3 000 грн моральної шкоди і 6 600 грн витрат, пов`язаних з наданням правової допомоги, та ухвалити нове рішення про відмову в позові посилаючись на неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, порушення норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права.

Апеляційна скарга Держказначейства мотивована тим, що ОСОБА_1 не довів факт завдання йому моральної шкоди, розмір цієї шкоди та розмір витрат на правову допомогу, а чинним законодавством не передбачено покладення цивільно-правової відповідальності на Держказначейство за неправомірні дії інших державних органів.

Узагальнені доводи та заперечення інших учасників справи

ОСОБА_1 не подав відзив на апеляційну скаргу.

2.Мотивувальна частина

Позиція суду апеляційної інстанції

Частинами 1, 2, 5 статті 263 Цивільного процесуального кодексу України (далі ЦПК України) встановлено, що судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Зазначеним вимогам закону оскаржуване судове рішення не відповідає.

Дослідивши матеріали справи, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційні скарги слід задовольнити частково.

Суд першої інстанції не застосував норми статей 1, 26, 30 Закону України від 5 липня 2012 року №5076-VI «Про адвокатуру і адвокатську діяльність» (далі Закон №5076-VI) та статей 132, 139, 143 Кодексу адміністративного судочинства (далі КАС України).

У зв`язку з порушенням норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права оскаржуване рішення суду в частині задоволення позову про стягнення витрат на правову допомогу підлягає скасуванню із закриттям провадження у справі в цій частині вимог.

В решті рішення суду першої інстанції слід залишити без змін.

Встановлені судами першої та апеляційної інстанції обставини

1 липня 2016 року близько 20 години по АДРЕСА_1 , працівники патрульної поліції тимчасово затримали належний ОСОБА_1 автомобіль «TOYOTA Camry» реєстраційний номер НОМЕР_1 і доставили транспортний засіб на арешт-майданчик ДП МВС «Інформ-Ресурси» для зберігання. У зв`язку з цим інспектор роти №3 Управління патрульної поліції у м. Хмельницькому Воронецький С.М. склав акт огляду, тимчасового затримання та доставлення транспортного засобу на спеціальний майданчик.
Постановою начальника відділу адміністративної практики Управління патрульної поліції у м. Хмельницькому лейтенанта поліції Молотюка Б.В. серії ПС2 №074009 від 4 липня 2016 року до ОСОБА_1 застосоване адміністративне стягнення за ч. 3 ст. 122 КУпАП у виді штрафу в розмірі 510 грн. ОСОБА_1 визнано винним у тому, що 1 липня 2016 року о 19 годині 20 хвилин по АДРЕСА_1 , він у порушення п. 15.10 «д» Правил дорожнього руху здійснив зупинку та стоянку автомобіля «TOYOTA Camry» реєстраційний номер НОМЕР_1 , чим створив перешкоду іншим учасникам дорожнього руху.
Хмельницький міськрайонний суд Хмельницької області постановою від 15 березня 2017 року (справа №686/14075/16-а) скасував постанову серії ПС2 №074009 від 4 липня 2016 року про накладення на ОСОБА_1 адміністративного стягнення у виді штрафу в розмірі 510 грн., закрив провадження у справі про вчинення ОСОБА_1 правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 122 КУпАП, і визнав протиправними дії інспектора роти №3 Управління Воронецького С.М. щодо складення 1 липня 2016 року акту огляду, тимчасового затримання та доставлення транспортного засобу марки «TOYOTA Camry» реєстраційний номер НОМЕР_1 на спеціальний майданчик.
Справу про адміністративне правопорушення щодо ОСОБА_1 закрито за відсутністю події та складу адміністративного правопорушення.

4 липня 2016 року ОСОБА_1 сплатив на рахунок ДП МВС «Інформ-Ресурси» 432 грн за послуги зберігання транспортного засобу на спеціальному майданчику та на рахунок фізичної особи підприємця ОСОБА_2 720 грн за послуги доставки автомобіля маніпулятором на спеціальний майданчик.
За договором про надання юридичних послуг адвокатом у справі в порядку адміністративного судочинства від 5 липня 2016 року адвокат ОСОБА_3 надавав ОСОБА_1 правову допомогу у справі №686/14075/16-а. Протягом серпня-листопада 2016 року ОСОБА_1 поніс витрати на оплату цих послуг у розмірі 5 600 грн.

а) щодо вимоги про відшкодування майнової та моральної шкоди

Застосовані норми права

Частиною 1 статті 56 Конституції України встановлено, що кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 22 Цивільного кодексу України (далі ЦК України) особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є, зокрема, втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки).

За змістом ч.ч. 1, 2 ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає, в тому числі, у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів.

Згідно з ч.ч. 1, 2 ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини.

Із положень ч. 1 ст. 1167 ЦК України слідує, що моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

В силу ч.ч. 1, 2 ст. 1176 ЦК України шкода, завдана фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт, відшкодовується державою у повному обсязі незалежно від вини посадових і службових осіб органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду. Право на відшкодування шкоди, завданої фізичній особі незаконними діями органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду, виникає у випадках, передбачених законом.

Таким законом є Закон України від 1 грудня 1994 року №266/94-ВР «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» (далі Закон №266/94-ВР).

Відповідно до положень цього Закону підлягає відшкодуванню шкода, завдана громадянинові, зокрема, внаслідок незаконного застосування адміністративного арешту чи виправних робіт, незаконної конфіскації майна, незаконного накладення штрафу. У випадках, зазначених у частині першій цієї статті, завдана шкода відшкодовується в повному обсязі незалежно від вини посадових осіб органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури і суду (ст. 1 Закону №266/94-ВР).

Право на відшкодування шкоди в розмірах і в порядку, передбачених цим Законом виникає, зокрема, у випадку закриття справи про адміністративне правопорушення (п. 4 ч. 1 ст. 2 Закону №266/94-ВР).

Згідно п. 5 ст. 3 Закону №266/94-ВР у наведених в статті 1 цього Закону випадках громадянинові, серед іншого, відшкодовується моральна шкода.

Із положень ч. 6 ст. 1176 ЦК України слідує, що шкода, завдана фізичній або юридичній особі внаслідок іншої незаконної дії або бездіяльності чи незаконного рішення органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, органу досудового розслідування, прокуратури або суду, відшкодовується на загальних підставах.

В силу ч. 1 ст. 1173 ЦК України шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні ними своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цих органів.

Як передбачено ч. 1 ст. 1174 ЦК України шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю посадової або службової особи органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні нею своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цієї особи.

За змістом ст. 265-2 КУпАП у разі наявності підстав вважати, що водієм вчинено порушення, передбачені, зокрема, частиною третьою статті 122 (в частині порушення правил зупинки, стоянки, що створюють перешкоди дорожньому руху або загрозу безпеці руху), працівник уповноваженого підрозділу, що забезпечує безпеку дорожнього руху, тимчасово затримує транспортний засіб шляхом блокування або доставляє його для зберігання на спеціальний майданчик чи стоянку, що дозволяється виключно у випадку, якщо розміщення затриманого транспортного засобу суттєво перешкоджає дорожньому руху або створює загрозу безпеці руху, в тому числі за допомогою спеціального автомобіля евакуатора. При тимчасовому затриманні транспортного засобу складається акт огляду та тимчасового затримання транспортного засобу, форма якого затверджується Кабінетом Міністрів України. Порядок тимчасового затримання працівниками уповноважених підрозділів Національної поліції транспортних засобів та їх зберігання встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до п.п. 3, 12, 13 Порядку тимчасового затримання та зберігання транспортних засобів на спеціальних майданчиках і стоянках, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17 грудня 2008 року №1102 (в редакції на час виникнення спірних правовідносин), доставлення транспортного засобу на спеціальний майданчик чи стоянку здійснюється за допомогою спеціальних автомобілів евакуаторів (далі евакуатор), у тому числі тих, що належать підприємствам, установам та організаціям, які провадять діяльність, пов`язану з транспортуванням транспортних засобів, і з якими територіальним органом Національної поліції укладені в установленому порядку договори.

Повернення тимчасово затриманого транспортного засобу, який зберігається на спеціальному майданчику чи стоянці, здійснюється за письмовим зверненням його водія, власника (співвласника) за умови оплати ним витрат, пов`язаних з транспортуванням та зберіганням такого транспортного засобу, та пред`явлення відповідної постанови у справі про адміністративне правопорушення або протоколу про адміністративне правопорушення у разі їх складення.

За транспортування і зберігання транспортного засобу на спеціальному майданчику чи стоянці справляється плата у встановленому спільним наказом МВС, Мінфіну та Мінекономіки розмірі.

Відповідно до ч. 3 ст. 12, ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Мотиви, з яких виходить суд апеляційної інстанції

Аналіз указаних норм права дає підстави для висновку, що в деліктних правовідносинах юридичною підставою відповідальності, яка виникає внаслідок заподіяння шкоди, є склад цивільного правопорушення. До його елементів належать протиправна поведінка заподіювача шкоди, настання шкоди, причинно-наслідковий зв`язок між шкодою та протиправною поведінкою заподіювача шкоди, вина останнього.

При цьому на потерпілого (позивача) покладається обов`язок довести факт неправомірної поведінки відповідача, заподіяння ним шкоди та її розмір, а також причинно-наслідковий зв`язок між протиправною поведінкою заподіювача шкоди та негативними наслідками. У свою чергу, відповідач має довести відсутність своєї вини у спричиненні шкоди потерпілому (позивачу).

У випадку завдання громадянинові шкоди внаслідок незаконної дії або бездіяльності чи незаконного рішення органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, органу досудового розслідування, прокуратури або суду, ця шкода відшкодовується у повному обсязі незалежно від вини посадових осіб указаних органів.

Спеціальні підстави відповідальності за шкоду, завдану органом державної влади, зокрема органами дізнання, попереднього (досудового) слідства, прокуратури та суду, визначені ст. 1176 ЦК України. Ці підстави характеризуються особливостями суб`єктного складу заподіювачів шкоди, серед яких законодавець виокремлює посадових чи службових осіб органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, органи досудового розслідування, прокуратури або суду, та особливим способом заподіяння шкоди. Сукупність цих умов і є підставою покладення цивільної відповідальності за завдану шкоду саме на державу.

Шкода, завдана незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, органу розслідування, прокуратури або суду, відшкодовується державою лише у випадках вчинення незаконних дій, вичерпний перелік яких охоплюється ч. 1 ст. 1176 ЦК України, а саме у випадку незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт.

За відсутності підстав для застосування ч. 1 ст. 1176 ЦК України, в інших випадках заподіяння шкоди названими органами діють правила частини шостої цієї статті така шкода відшкодовується на загальних підставах, тобто виходячи із загальних правил про відшкодування шкоди, завданої органом державної влади, їх посадовими та службовими особами (ст.ст. 1173, 1174 ЦК України).

Підстави та порядок відшкодування шкоди, завданої громадянину незаконними діями органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, органу досудового розслідування, прокуратури або суду, визначені й Законом №266/94-ВР. Право на відшкодування шкоди в розмірах і порядку, передбачених цим Законом, виникає, зокрема, у випадку незаконного накладення штрафу та закриття справи про адміністративне правопорушення. При цьому потерпілому можуть бути відшкодована майнова та моральна шкода.

Відшкодування майнової шкоди провадиться у разі, коли незаконні дії чи бездіяльність органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури і суду завдали громадянинові майнових втрат. У свою чергу, моральна шкода відшкодовується, якщо незаконні дії чи бездіяльність цих органів призвели до порушення нормальних життєвих зв`язків громадянина, вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

Отже, здійснення провадження у справі про притягнення до адміністративної відповідальності у виді штрафу, яка в подальшому закрита судом за відсутністю події та складу адміністративного правопорушення, свідчить про незаконні дії посадових осіб, які ініціювати та здійснювали вказане провадження (див. постанову Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 10 жовтня 2019 року у справі №569/1799/16-ц).

Зібрані докази вказують на те, що у 2016 році здійснювалося адміністративне провадження, за наслідками якого ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 122 КУпАП, і на нього накладено адміністративне стягнення у виді штрафу. Водночас автомобіль ОСОБА_1 був вилучений і поміщений на спеціальний майданчик. Надалі постанова у справі про адміністративне правопорушення щодо ОСОБА_1 була скасована судом, а провадження у справі закрито у зв`язку з відсутністю події та складу адміністративного правопорушення. При цьому суд визнав дії працівників поліції щодо тимчасового затримання транспортного засобу та доставлення його на спеціальний майданчик протиправними.
З метою повернення автомобіля ОСОБА_1 поніс витрати на оплату послуги зберігання транспортного засобу на спеціальному майданчику та доставки транспортного засобу маніпулятором на цей майданчик. Також ОСОБА_1 вживав додаткові зусилля для організації свого життя та заходи для захисту порушеного права.

За таких обставин суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про те, що внаслідок незаконних притягнення до адміністративної відповідальності та вилучення автомобіля ОСОБА_1 поніс майнові втрати та зазнав душевних страждань, у зв`язку з чим він має право на відшкодування майнової та моральної шкоди.

Визначаючи розмір моральної шкоди, судом враховано, що за наслідками адміністративного провадження ОСОБА_1 переніс душевні страждання, були порушені звичні для позивача життєві зв`язки, що викликало необхідність вживати додаткові зусилля для організації свого життя та захисту порушеного права. Цей розмір сторонами не оспорюється.

Посилання Департаменту та Держказначейства на недоведеність ОСОБА_1 складу цивільної правопорушення як підстави для відшкодування шкоди, факту завдання йому моральної шкоди та розміру завданих збитків не відповідають фактичним обставинам справи.

Суд першої інстанції правильно визначився з правовими нормами, які регулюють спірні правовідносини, внаслідок чого доводи апеляційної скарги про те, що суд не дотримався норм матеріального права, є безпідставними.

Відшкодування громадянинові шкоди у випадках, передбачених статтями 1173, 1174, 1176 ЦК України та Законом №266/94-ВР, провадиться за рахунок коштів державного бюджету шляхом списання Держказначейством цих коштів з відповідного казначейського рахунку.

Покладаючи відшкодування завданої ОСОБА_1 майнової та моральної шкоди на державу, суд першої інстанції лише зобов`язав Держказначейство як центральний орган виконавчої влади, що здійснює казначейське обслуговування бюджетних коштів, списати ці кошти з відповідного казначейського рахунку.

Суд не ототожнював державу з Держказначейством як органом державної виконавчої влади та не покладав на Держказначейство цивільно-правову відповідальності за завдані ОСОБА_1 збитки, тому посилання останнього на цю обставину є необґрунтованими.

а) щодо вимоги про стягнення витрат на правову допомогу

Застосовані норми права

Статтею 59 Конституції України визначено, що кожен має право на професійну правничу допомогу. У випадках, передбачених законом, ця допомога надається безоплатно. Кожен є вільним у виборі захисника своїх прав.

Відповідно до п. 9 ч. 1 ст. 1 Закону України від 5 липня 2012 року №5076-VI «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» (далі Закон №5076-VI) представництво вид адвокатської діяльності, що полягає в забезпеченні реалізації прав і обов`язків клієнта в цивільному, господарському, адміністративному та конституційному судочинстві, в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами, прав і обов`язків потерпілого під час розгляду справ про адміністративні правопорушення, а також прав і обов`язків потерпілого, цивільного позивача, цивільного відповідача у кримінальному провадженні.

Інші види правової допомоги види адвокатської діяльності з надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правового супроводу діяльності клієнта, складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру, спрямованих на забезпечення реалізації прав, свобод і законних інтересів клієнта, недопущення їх порушень, а також на сприяння їх відновленню в разі порушення (п. 6 ч. 1 ст. 1 Закону №5076-VI).

За змістом 26 Закону №5076-VI адвокатська діяльність здійснюється на підставі договору про надання правової допомоги. Повноваження адвоката як захисника або представника в господарському, цивільному, адміністративному судочинстві, кримінальному провадженні, розгляді справ про адміністративні правопорушення, а також як уповноваженого за дорученням у конституційному судочинстві підтверджуються в порядку, встановленому законом.

Як передбачено ст. 30 Закону №5076-VI, гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.

В силу ст. 132 КАС України, судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, у тому числі, витрати на професійну правничу допомогу.

Згідно з ч. 1 ст. 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Із положень ч. 1 ст. 143 КАС України суд вирішує питання щодо судових витрат у рішенні, постанові або ухвалі.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 255 ЦПК України суд своєю ухвалою закриває провадження у справі, якщо справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

Мотиви, з яких виходить суд апеляційної інстанції

Аналіз указаних норм права дає підстави для висновку, що сторона, на користь якої ухвалене судове рішення, має право на відшкодування понесених судових витрат, у тому числі витрат на професійну правничу допомогу.

До складу витрат на професійну правничу допомогу включаються витрати з оплати винагороди адвоката за здійснення представництва інтересів учасника справи в суді та надання інших видів правової допомоги клієнту.

Розмір гонорару адвоката та порядок його обчислення визначається лише за погодженням адвоката з клієнтом на підставі укладеного ними договору, при цьому гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.

Витрати на професійну правничу допомогу належать до судових витрат.

Процесуальні витрати, понесені у судовому провадженні, не є збитками, що можуть бути стягнені шляхом подання цивільного позову, такі витрати розподіляються виключно за правилами, встановленими процесуальним законодавством (див. постанови Великої Палати Верховного Суду від 21 листопада 2018 року у справі №462/6473/16-ц, від 29 травня 2019 року у справі №489/5045/18, від 18 грудня 2019 року у справі №688/2479/16-ц).

До розподілу судових витрат в адміністративній справі, у тому числі витрат на професійну правничу допомогу, не можуть застосовуватися приписи статті 1176 ЦК України та Закону №266/94-ВР. Означені витрати розподіляються виключно за правилами, встановленими КАС України, внаслідок чого такий спір не може розглядатися за правилами цивільного судочинства (близький за змістом висновок Велика Палата Верховного Суду сформулювала у постанові від 17 жовтня 2018 року в справі №661/3699/16-ц).

ОСОБА_1 заявив вимогу про стягнення витрат на професійну правничу допомогу, понесених ним в адміністративній справі №686/14075/16-а.

Це питання мало бути вирішене відповідним адміністративним судом під час розгляду справи в порядку розподілу судових витрат, а не загальним судом у позовному провадженні за правилами цивільного судочинства.

Отже, позов ОСОБА_1 про стягнення витрат на правову допомогу віднесений до компетенції адміністративного суду.

3.Висновки суду апеляційної інстанції

Суд першої інстанції не врахував норми чинного законодавства та розглянув позов ОСОБА_1 про стягнення витрат на правову допомогу в порядку цивільного судочинства, внаслідок чого ухвалене ним рішення в цій частині вимог підлягає скасуванню із закриттям провадження у справі відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 255 ЦПК України.

Згідно з ч. 4 ст. 367, ч. 2 ст. 377 ЦПК України апеляційний суд не обмежений доводами апеляційної скарги, оскільки під час розгляду справи встановлено недотримання судом першої інстанції правил предметної юрисдикції.

В решті рішення суду першої інстанції ґрунтується на фактичних обставинах справи та ухвалено з додержанням вимог закону, внаслідок чого підстав для його скасування в межах доводів апеляційної скарги не вбачається.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 375, 377, 381, 382, 384, 389, 390 ЦПК України,

постановив:

Апеляційні скарги Департаменту патрульної поліції в особі Управління патрульної поліції в Хмельницькій області та Державної казначейської служби України задовольнити частково.

Рішення Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 27 жовтня 2021 року в частині вимог про стягнення витрат на правову допомогу скасувати, а провадження у справі в цій частин закрити.

Повідомити заявника, що розгляд такої справи віднесено до адміністративної юрисдикції.

В решті рішення Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 27 жовтня 2021 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня її проголошення.

Судді: О.І. Ярмолюк

Л.М. Грох

Т.О. Янчук

Головуючий у першій інстанції Приступа Д.І.
Доповідач Ярмолюк О.І. Категорія 33