Справа № 462/3848/20 Головуючий у 1 інстанції: Гедз Б.М.
Провадження № 22-ц/811/2287/21 Доповідач в 2-й інстанції: Мікуш Ю. Р.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 червня 2022 року Львівський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

Головуючого судді: Мікуш Ю.Р.

Суддів:Приколоти Т.І.,Савуляка Р.В.

секретар :Іванова О.О.

З участю: представника позивача - адвоката Саламаха Н.В., відповідача ОСОБА_1 , представника відповідачів адвоката Бордюка М.Й.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Львові цивільну справу № 462/3848/21 за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Залізничного районного суду м.Львова від 14 травня 2021 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 та ОСОБА_3 про визнання права власності на частку та стягнення грошової компенсації за частку в нерухомому майні.

В С Т А Н О В И В :

В липні 2020 року ОСОБА_2 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_1 та проситьстягнути на її користь 402 371,75 грн. компенсації за ј частку у праві власності на квартиру АДРЕСА_1 , припинити її право власності на ј частку у праві власності на вказану квартиру. Визнати за відповідачем ОСОБА_1 право власності на 1/4 частку у праві власності на квартиру АДРЕСА_2 , належну їй. Також визнати за нею право власності на 1/6 частку у квартирі АДРЕСА_3 та припинити її право власності на це майно з виплатою їй грошової компенсації. Стягнути з відповідачів у рівних частинах на її користь 93 971,17 грн. компенсації за 1/6 частку у праві власності на квартиру АДРЕСА_3 , визнати за відповідачами право власності на 1/6 частку у квартирі АДРЕСА_3 . Позов обґрунтовує тим, що з 07.09.2008 року вона перебувала у зареєстрованому шлюбі із ОСОБА_4 . ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_4 помер та після його смерті відкрилась спадщина, яку прийняли двоє спадкоємців першої черги вона як дружина померлого та мати померлого ОСОБА_1 , що підтверджується виданим приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу Ясінським В.Є. свідоцтвом про право на спадщину за законом. Згідно вказаного свідоцтва про право на спадщину за законом вона та відповідач ОСОБА_1 успадкували Ѕ частку у праві власності на квартиру АДРЕСА_1 . Зареєструвавши у встановленому законодавством порядку право власності на успадковане майно вони стали власниками кожна по ј частки у праві власності на квартиру АДРЕСА_1 . Таким чином, позивачу та відповідачу на праві спільної власності належить квартира АДРЕСА_1 по 1/4 та 3/4 частин відповідно. Однак у зв`язку із конфліктними відносинами із відповідачем ОСОБА_1 на даний час у позивача відсутня можливість спільного користування зазначеною квартирою, тому, враховуючи також неможливість поділу квартири, яка, в силу вимог ч. 2 ст. 183 ЦК України, є неподільною річчю, так як квартира знаходиться на мансардному поверсі 5-ти поверхового будинку і вхід у квартиру передбачений один, внаслідок чого добудова чи перебудова є неможливою, вважає, що найбільш ефективним та справедливим способом захисту її порушеного права власності на частку у даній квартирі буде саме припинення її права власності на ј частку у цій квартирі та виплата компенсації за таку. Зазначає, що станом на сьогодні перебуває у шлюбі з іншим чоловіком, від вказаного шлюбу мають малолітнього сина, у зв`язку із чим вона перебуває у відпустці по догляду за дитиною, відповідно грошові кошти для викупу у відповідача ѕ часток у праві власності на спільно успадковану квартиру в неї відсутні. При цьому, у зв`язку із відсутністю іншого житла, окрім успадкованого, у доступі до якого відповідач чинить перешкоди, вона із своєю сім`єю змушена проживати в орендованих квартирах та немає можливості створити для дитини якомога кращі умови для проживання. Ринкова вартість даної квартири складає 1 609 487,00 грн., тому просить стягнути належну їй компенсацію за ј частки у квартирі у розмірі 402 371,00 грн. Крім цього, після смерті ОСОБА_4 , позивачем спільно з відповідачем ОСОБА_1 успадковано частку у квартирі АДРЕСА_3 , яка в рівних частках належить на праві власності ОСОБА_1 , померлому ОСОБА_4 та ОСОБА_3 . Оскільки померлому ОСОБА_4 на момент смерті належала 1/3 частки у праві власності згаданої квартири, позивач як спадкоємець першої черги разом із відповідачем ОСОБА_1 успадкувала 1/6 частки квартири. Однак, отримати свідоцтво про право на спадщину за законом на вказану квартиру вона не змогла, оскільки оригінали правовстановлюючих документів на зазначену квартиру у неї відсутні. Відтак, із врахуванням того, що вона проживає у м. Львові, доступу до цієї квартири відповідачами їй також не надано і спільне користування нею неможливе, просить стягнути їй компенсацію за 1/6 частки у квартирі, яка із врахуванням того, що ринкова вартість квартири складає 563 827,00 грн., становитиме 93 971,17 грн.

Рішенням Залізничного районного суду м.Львова від 14 травня 2021 року в позові відмовлено.

Рішення суду оскаржила ОСОБА_2 .

В апеляційній скарзі зазначає, що рішення суду є незаконним, ухвалене з порушенням норм матеріального і процесуального права.

Зазначає, що суд не звернув увагу на те, що відповідачка ОСОБА_1 проживає у АДРЕСА_4 ,а не у квартирі по АДРЕСА_5 . Спірну квартиру передає у користування різним людям, а саме своєму племіннику та іншій своїй племінниці, а допускати її до квартири не бажає, її права на квартиру не визнає, та бажає в майбутньому користуватися даною квартирою одноособово, а не ділити з позивачем. Таким чином відповідач свідомо унеможливила її користування спірною квартирою. Вказує на те, що в даний час перебуває у відпустці по догляду за дитиною до досягнення нею 3х річного віку,будь якого нерухомого майна у власності не має, та змушена нести витрати на оренду житла, маючи у власності частку у спільній квартирі. Вважає, що суд першої інстанції залишив поза увагою її інтереси ,та надав перевагу інтересам відповідачки,яка вчиняє протиправну поведінку та зловживає своїм правом. На думку апелянта, судом неправильно зроблено висновок про те, що стягнення грошової компенсації становитиме для відповідача надмірний тягар, оскілки відповідач має у власності не лише спірну квартиру,але й інше нерухоме майно,а саме будинок у с.Глухів Сокальського району, гараж з готовністю 36,7% та земельну ділянку у м.Червонограді.

Вказує, що суд першої інстанції в оскаржуваному рішенні дійшов висновку, що незавершеність процесу оформлення спадкових прав на вказану квартиру за позивачем унеможливлює вирішення спору про припинення права позивача на частку у такому майні.

Разом з тим, вказаний висновок суду першої інстанції не ґрунтується ні на нормах закону, ні на висновках Верховного Суду, які підлягають обов`язковому врахуванню при розгляді справи.

Просить скасувати рішення суду та постановити нове рішення яким позовні вимоги задовольнити в повному обсязі.

Відповідачі ОСОБА_1 та ОСОБА_3 подали відзив на апеляційну скаргу під назвою «заперечення на апеляційну скаргу».

У відзиві зазначають, що вважають апеляційну скаргу безпідставною та необґрунтованою. Відповідач ОСОБА_3 стверджує, що позовні вимоги до нього заявлені безпідставно, оскільки він не є спадкоємцем свого брата. Крім цього, спадкові права на квартиру співвласником якої він є не оформлені, а тому позовні вимоги є передчасними. Просять рішення суду залишити без змін.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представника позивача-адвоката Саламахи Н.В. на підтримання доводів апеляційної скарги, заперечення на апеляційну скаргу відповідача ОСОБА_1 , представника відповідачів-адвоката Бордюка М.Й., перевіривши законність та обґрунтованість оскаржуваного рішення, апеляційний суд дійшов висновку про часткове задоволення апеляційної скарги.

Відповідно до ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Частиною 1 ст.5 ЦПК України передбачено, що здійснюючи правосуддя , суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

Судом встановлено такі обставини.

ІНФОРМАЦІЯ_2 помер ОСОБА_4 , що стверджується свідоцтвом про смерть (а.с.27 т.1).

Внаслідок його смерті відкрилась спадщина на майно, а саме :

-1/2 частку квартири АДРЕСА_1 .

-1/3 частку квартири АДРЕСА_3 .

Спадкоємцями за законом після смерті ОСОБА_4 є його мати ОСОБА_1 (відповідач 1) та дружина ОСОБА_5 , яка на час розгляду справи змінила прізвище на ОСОБА_2 (позивач).

Внаслідок отримання свідоцтва про право на спадщину за законом, позивач ОСОБА_2 стала співвласником ј частки у квартирі АДРЕСА_1 , що стверджується Витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності (а.с.41 т.1), а відповідач ОСОБА_1 співвласником ѕ частки зазначеної квартири (а.с.42 т.1).

Свідоцтво про право на спадщину за законом на частку у квартирі АДРЕСА_3 не видано жодному із спадкоємців, що стверджується копією спадкової справи (додаток до справи).

Судом встановлено, що між сторонами існує конфлікт щодо порядку володіння та користування квартирою на АДРЕСА_2 , що стверджується зверненнями в поліцію та проведеними перевірками з цього приводу.

Ухвалюючи рішення про відмову у задоволенні позову в частині щодо стягнення грошової компенсації за ј частку у квартирі, яка знаходиться за адресою АДРЕСА_5 , суд виходив з того, що відповідач ОСОБА_1 неспроможна за своїм майновим станом та станом здоров`я виплати позивачу грошову компенсацію за частку у цій квартирі, яка відповідно до звіту оцінки майна становить 402 371,75 грн.

Крім цього, суд вважав, що звіт про оцінку майна СК 7 від 25.05.2020 року є сумнівним, а тому не взяв його до уваги.

Відмовляючи у задоволенні позову в частині стягнення компенсації за частку у квартирі АДРЕСА_3 , суд зазначив, що особа має право звернутись до суду з вимогою про визнання права власності на спадкове майно лише після отримання у нотаріуса відмови у видачі свідоцтва про право на спадщину, однак така постанова відсутня, а тому позов в цій частині є передчасним.

Колегія суддів вважає, що висновок суду щодо відмови у стягненні грошової компенсації за ј частку у квартирі, яка знаходиться за адресою АДРЕСА_5 є помилковим, а тому в цій частині рішення слід скасувати, а висновок суду щодо квартири АДРЕСА_3 є законним, тому в цій частині рішення суду першої інстанції необхідно залишити без змін.

Відповідно до статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Згідно з ч.1,2 ст.364 ЦК України кожен із співвласників спільної часткової власності має право на виділ у натурі належної йому частки із майна, що є у спільній частковій власності . Якщо виділ в натурі частки із спільного майна не допускається згідно із законом або є неможливим (частина 2 ст.183 цього Кодексу),співвласник, який бажає виділу, має право на одержання від інших співвласників грошової або іншої матеріальної компенсації вартості його частки. Компенсація співвласникові може бути надана лише за його згодою. Право на частку у праві спільної часткової власності у співвласника , який отримав таку компенсацію, припиняється з дня її отримання.

Аналіз зазначеної норми закону свідчить про те, що згоду на одержання компенсації має надати той співвласник, який бажає виділу. Компенсація можлива в тому разі, якщо виділ частки в натурі не допускається згідно з законом, або є неможливим.

Виділ частки в натурі, яка перебуває у спільній частковій власності є можливим , якщо кожній із сторін буде виділено нерухоме майно, яке за розміром відповідає розміру часток співвласників у праві власності. Визначальним для виділу частки в натурі є технічна можливість виділу відповідно до часток співвласників.

Оскільки після виділу частки із спільного нерухомого майна право спільної часткової власності припиняється, то при виділі частки із спільного нерухомого майна власнику, що виділяється , і власнику(власникам), що залишаються, має бути виділена окрема площа,яка повинна бути ізольованою від приміщення іншого (інших) співвласників, мати окремий вихід, окрему систему життєзабезпечення(водопостачання, водовідведення, опалення,тощо) тобто складати окремий об`єкт нерухомого майна.

При розгляді справ, у яких заявляються вимоги одного зі співвласників про припинення його права на частку у спільному майні шляхом отримання від інших співвласників грошової компенсації вартості його частки, виділ якої є неможливим, суди мають встановити: чи дійсно є неможливим виділ належної позивачу частки в натурі або чи не допускається такий виділ згідно із законом; чи користуються спільним майном інші співвласники - відповідачі у справі; чи сплачується іншими співвласниками, які володіють та користуються майном, матеріальна компенсація позивачу за таке володіння та користування відповідно до частини третьої статті 358 ЦК України; чи спроможні інші співвласники виплатити позивачу компенсацію в рахунок визнання за ними права власності на спільне майно та чи не становитиме це для них надмірний тягар.

Звертаючись з даним позовом, позивач підтвердила, що вона надає згоду на одержання грошової компенсації за частку у спадковому майні.

Виділ частки в натурі у квартирі АДРЕСА_1 є неможливим, оскільки позивачу належить 1/ 4 частка квартири, що становить лише 20.6 кв.м. від загальної площі квартири та 12,9 кв. м. від житлової площі, квартира знаходиться на мансардному поверсі багатоквартирного будинку у м.Львові та її перепланування з метою встановлення окремого входу та забезпечення окремим водовідведенням, газопостачанням та опаленням є неможливим.

Ухвалюючи рішення, суд зазначив, що лише висновок експертизи про відсутність можливості виділу є належним доказом у даній справі, однак такий висновок суду у даній справі є помилковим, зважаючи на викладене вище.

Крім цього, суд першої інстанції залишив поза увагою те, що з`ясуванню підлягає також чи користуються спільним майном інші співвласники - відповідачі у справі; чи сплачується іншими співвласниками, які володіють та користуються майном, матеріальна компенсація позивачу за таке володіння та користування відповідно до частини третьої статті 358 ЦК України.

Відповідно до ч.3 ст.358 ЦК України кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. У разі неможливості цього він має право вимагати від інших співвласників, які володіють і користуються спільним майном, відповідної матеріальної компенсації.

Згідно зі статтею 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом

Відповідно до статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може грунтуватися на припущеннях.

Положення вищезазначених процесуальних норм передбачають, що під час розгляду справ у порядку цивільного судочинства обов`язок доказування покладається як на позивача, так і на відповідача.

Судом встановлено, що позивач і відповідач у квартирі АДРЕСА_1 не проживають, оскільки згоди щодо користування даним нерухомим майном не досягли.

Відповідач підтвердила, що у квартирі проживають сторонні люди з метою оплати житлово-комунальних послуг. Доказів того, що відповідно до ч.3 ст.358 ЦК України відповідач сплачує позивачу матеріальну компенсацію не надано. Відтак , відповідач одноосібно розпоряджається квартирою, співвласником якої також є і позивач.

Позивач, крім належної їй ј частки у спірній квартирі іншого житла та нерухомого майна у власності немає, в той час як відповідач є власником ѕ частин спірної квартири та власником 1/3 частини квартири , що знаходиться у м.Червонограді. Крім цього, у власності відповідача є будинок в с.Глухів, Сокальського району, гараж готовністю 36.7% та земельна ділянка в м.Червогограді.

Посилання відповідача на те, що будинок в с.Глухів та гараж не складають жодної цінності є безпідставним, оскільки не підтверджене жодними належними доказами.

Таким чином, з врахуванням інтересів обох сторін, а також того, що в результаті задоволення даного позову відповідач ОСОБА_1 стане одноосібним власником квартири АДРЕСА_1 , наявністю в неї іншого житла та нерухомого майна в порівнянні з тим, що у позивача відсутнє власне житло та інше нерухоме майно, вона позбавлена можливості користуватися часткою у спірній квартирі, висновок суду про відмову у позові в цій частині є помилковим.

Компенсація за частку у квартирі є єдиним ефективним способом захисту прав позивача у даній справі, виходячи із закріплених в пункті, 6 статті 3 ЦК України засад справедливості, добросовісності та розумності, оскільки між сторонами склалися конфлікті відносини та спільне користування спірним майном є неможливим.

Щодо висновку суду про те, що звіт про оцінку квартири є сумнівним доказом, апеляційний суд зазначає наступне.

Згідно з ст.76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обгрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Ці дані встановлюються: письмовими, речовими і електронними доказами;висновками експертів, показаннями свідків.

Письмовими доказами є документи(крім електронних документів), які містять дані про обставини, що мають значення для правильного вирішення спору.

Письмові докази подаються в оригіналі в належним чином засвідченій копії, якщо інше не передбачено цим кодексом

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (ст. 77 ЦПК України).

Оцінюючи звіт про оцінку майна, суд першої інстанції помилково ототожнив його з висновком експерта.

Відповідно до ст.3 Закону України «Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність» оцінка майна, майнових прав-це процес визначення їх вартості на дату оцінки за процедурою , встановленою нормативно-правовими актами , зазначеними в ст.9 цього Закону і є результатом практичної діяльності суб`єкта оціночної діяльності.

Діяльність судових експертів, пов`язана з оцінкою майна, здійснюється на умовах і в порядку, передбачених Законом України «Про судову експертизу», з урахуванням особливостей визначених цим законом щодо методичного регулювання оцінки цього майна. Інші положення цього закону не поширюються на судових експертів (ч.4 ст.4 Закону).

Відповідно до ст.12 цього Закону, звіт про оцінку майна є документом, що містить висновки про вартість майна та підтверджує виконані процедури з оцінки майна суб`єктом оціночної діяльності-суб`єктом господарювання відповідно до договору. Звіт підписується оцінювачами, які безпосередньо проводили оцінку майна і скріплюється підписом керівника суб`єкта оціночної діяльності.

Висновок експерта - це докладний опис проведених експертом досліджень, зроблені у результаті них висновки та обґрунтовані відповіді на питання, поставлені експертові, складений у порядку визначеному законодавством (ст.102 ЦПК України ).

Звіт про оцінку майна наданий позивачем, відповідає вимогам наведеного закону та є одним із письмових доказів, а не висновком експерта як помилково оцінив його суд.

Як вбачається з матеріалів справи, у відзиві на позов відповідач ОСОБА_1 не ставила звіт про оцінку під сумнів,не заперечувала визначену вартість квартири та відповідно частку компенсації, а лише посилалася на неспроможність сплати такої.

Наданий ОСОБА_1 висновок про вартість майна складений на її замовлення в суд апеляційної інстанції (а.с.74 т.2) не може бути взятий до уваги, оскільки не був предметом дослідження у суді першої інстанції.

Відповідно до ч.3 ст.367 ЦПК України докази, які не були подані до суду першої інстанції , приймаються судом лише у виняткових випадках,якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.

Виняткових обставин не подання до суду першої інстанції зазначеного висновку, відповідач не вказала.

З врахуванням наведеного, апеляційний суд дійшов висновку, що право позивача на володіння, користування та розпорядження часткою у квартирі АДРЕСА_1 є порушеним, а тому підлягає захисту шляхом стягнення в її користь матеріальної компенсації та відповідно припинення її права власності на частку у цій квартирі.

Відповідно до ст.376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення або зміни рішення є : неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи, порушення норм процесуального або неправильне застосування норм матеріального права.

З приводу позовних вимог про визнання права власності в порядку спадкування на 1/6 частку в квартирі АДРЕСА_3 , суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що такий позов є передчасним, оскільки процедура прийняття спадщини щодо вказаного майна не завершена та відсутня постанова про відмову у видачі свідоцтва про прийняття спадщини.

Доводи апеляційної скарги в цій частині, висновків суду першої інстанції не спростовують.

Посилання на те, що спадкоємець , який прийняв спадщину у встановленому законом порядку, є її власником з часу відкриття спадщини, незалежно від реєстрації права власності на спадкове майно є правильним, однак не надає права на позов про визнання права власності на спадкове майно, яке виникає у позивача лише при наявності постанови нотаріуса про відмову у вчиненні нотаріальної дії.

Визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є винятковим способом захисту, що має застосовуватися, якщо існують перешкоди для оформлення спадщини в нотаріальному порядку.

Судом правильно зазначено, що за відсутності постанови нотаріуса про відмову у видачі свідоцтва про право на спадщину, право позивача не вважається порушеним, а тому не підлягає захисту.

Згідно з ст.375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Відповідно до ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Керуючись ст.ст. 374 ч.1 п.2, 376 ч.1 п.3,4, 383, 384, 389-391 ЦПК України, суд апеляційної інстанції,-

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити частково.

Рішення Залізничного районного суду м.Львова від 14 травня 2021 року скасувати в частині відмови припинення права власності , визнання права власності, стягнення грошової компенсації на квартиру АДРЕСА_1 .

Позовні вимоги задовольнити частково.

Припинити право власності ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_1 ) на ј частку у праві власності на квартиру АДРЕСА_1 .

Стягнути з ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_2 ) на користь ОСОБА_2 ( РНОКПП НОМЕР_1 ) 402 371,72 грн.(чотириста дві тисячі триста сімдесят одну грн..,72 коп.) компенсації за ј частку у праві власності на квартиру АДРЕСА_1 .

Визнати за ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_2 ) право власності на квартиру АДРЕСА_1 , що належала на праві власності ОСОБА_2 .

В решті позовних вимог відмовити.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 судовий збір в розмірі 4023,72 грн. та в дохід держави 6035,58 грн.

Постанова набирає законної сили з дня прийняття, може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови в порядку, визначеному ст. ст. 389-391 ЦПК України.

Повний текст постанови складений 07 липня 2022 року.

Головуючий Ю.Р.Мікуш

Судді: Т.І.Приколота

Р.В.Савуляк