КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
апеляційне провадження № 22-ц/824/5460/2022 Доповідач Заришняк Г.М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 червня 2022 року Київський апеляційний суд в складі суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

Головуючого - Заришняк Г.М.

Суддів - Кулікової С.В., Рубан С.М.

при секретарі - Діденку А.С.

розглянув у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 , діючого в інтересах ОСОБА_2 , на рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 08 грудня 2021 року в справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , треті особи, що не заявляють самостійних вимог щодо предмету спору: ОСОБА_4 , приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу м. Києва Моі сеєва Галина Василівна про скасування договору купівлі-продажу, визнання його недійсним та скасування запису в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно,-

В С Т А Н О В И В :

У липні 2020 року ОСОБА_2 звернувся з позовом до ОСОБА_3 , треті особи, що не заявляють самостійних вимог щодо предмету спору: ОСОБА_4 , приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу м. Києва Моісеєва Г.В. про скасування договору купівлі-продажу, визнання його недійсним та скасування запису в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно.

В обґрунтування позову вказував, що 16.03.2007 р. між ОСОБА_6 та ОСОБА_4 було укладено договір дарування квартири загальною площею 138,7 кв. м., яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 . Вказана квартира належала на праві власності ОСОБА_6 , який перебував у зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_4 до 2007 року. Шлюб розірвано 02.08.2007 року. У шлюбі у ОСОБА_6 та ОСОБА_4 народився син ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , позивач у справі. Після розірвання шлюбу ОСОБА_6 з метою забезпечення його дитини ( ОСОБА_2 ) належними умовами проживання і розвитку мав намір оформити договір дарування квартири на сина - ОСОБА_2 , однак ОСОБА_4 переконала його, що договір дарування квартири необхідно укласти саме з нею, оскільки так буде краще для дитини, а квартира фактично буде власністю дитини. ОСОБА_4 запевнила ОСОБА_6 , що переоформить квартиру на сина, який на момент укладання договору дарування квартири був малолітньою дитиною, після досягнення ним повноліття. Однак, після досягнення повноліття ОСОБА_2 , його мати, відповідачка ОСОБА_4 , відмовилася здійснювати переоформлення квартири у власність ОСОБА_2 , та мала на меті продати квартиру третім особам, тим самим позбавивши ОСОБА_2 права на житло, оскільки останній не має у власності будь-якої іншої житлової площі.

02.03.2020 року приватним нотаріусом КМНО Моісеєвою Г.В. проведено державну реєстрацію на підставі договору купівлі-продажу спірної квартири, власником якої являється ОСОБА_3 .

Тобто, ОСОБА_4 продала квартиру, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 за договором купівлі-продажу ОСОБА_7 , без інформування та дозволу інших її мешканців, а саме ОСОБА_2 , який являється її сином.

Зазначав, що оспорюваний договір повинен бути визнаний недійсним та скасований, оскільки порушені права сина ОСОБА_4 - ОСОБА_2 , який зареєстрований у спірній квартирі, являється непрацездатною дитиною, оскільки здобуває вищу освіту та є студентом Національного університету біоресурсів природокористувань України денної форми навчання.

Посилаючись на викладене, просив суд задовольнити позов та визнати недійсним договір купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1 , укладений 02 березня 2020 року між ОСОБА_4 та ОСОБА_3 , посвідчений приватним нотаріусом КМНО Моісеєвою Г.В., зареєстрований в реєстрі за №186; скасувати рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень №51410946 від 02.03.2020 року, вчинене приватним нотаріусом КМНО Моісеєвою Г.В. щодо квартири АДРЕСА_1 .

Рішенням Дніпровського районного суду м. Києва від 08 грудня 2021 року у задоволені позову ОСОБА_2 відмовлено.

Додатковим рішенням Дніпровського районного суду м. Києва від 28 грудня 2021 року заяву ОСОБА_3 про стягнення витрат на правничу допомогу задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 витрати на правову допомогу в розмірі 9 500,00 грн.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 , діючий в інтересах ОСОБА_2 , посилаючись на неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, порушення норм матеріального та процесуального права, просить рішення скасувати, позовну заяву ОСОБА_2 задовольнити у повному обсязі.

Правом подачі відзиву учасники справи не скористались.

В судове засідання суду апеляційної інстанції учасники справи не з`явились, про день та час розгляду справи повідомлені належним чином, про причину неявки суд не повідомили.

Розглянувши справу в межах доводів апеляційної скарги, перевіривши законність й обґрунтованість постановленого рішення суду в цій частині, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з його недоведеності та необґрунтованості.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду, виходячи з наступного.

Щодо позовних вимог про визнання оспорюваного правосину недійсним.

Як вбачається з матеріалів справи і це було встановлено судом, що спірна квартира АДРЕСА_1 , загальною площею 138,7 кв. м., належала на праві власності ОСОБА_6

16.03.2007 р. між ОСОБА_6 та ОСОБА_4 укладено договір дарування квартири, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 , посвідчений приватним нотаріусом КМНО Мироник О.В., зареєстрований в реєстрі за № 1048.

З матеріалів справи слідує, що ОСОБА_6 та ОСОБА_4 перебували у зареєстрованому шлюбі до 2007 року, який було розірвано 02.08.2007 року, що підтверджується свідоцтвом про розірвання шлюбу Серія НОМЕР_1 .

У даному шлюбі у ОСОБА_6 та ОСОБА_4 народився син ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується свідоцтвом про народження Серія НОМЕР_2 .

Судом встановлено, що 02 березня 2020 року між ОСОБА_4 та ОСОБА_3 , укладено договір купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1 , посвідчений приватним нотаріусом КМНО Моісеєвою Г.В., зареєстрованого в реєстрі за №186, та в цей же день проведено державну реєстрацію, на підставі договору купівлі-продажузазначеної квартири, власником якої являється ОСОБА_3 (підстава для внесення запису у реєстр стало Рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу), індексний номер: 51410946 від 02.03.2020 приватного нотаріуса КМНОМоісеєвою Г.В.)

Судом також встановлено, що відповідно до Інформаційних довідок №216860490, № від 18.07.2020 та №202526862 від 02.03.2020 року з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна, квартира, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 на праві власності належить ОСОБА_7 .

Відповідно частини 1 статті 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, установлених частинами першою-третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу, а саме: зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам; особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності; волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі; правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним; правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей.

За правилом ч. 1 ст. 627 ЦК України, відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Частиною 1 ст. 655 ЦК України передбачено, що за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди (ч. 1 ст. 638 ЦК України).

За правилом ст. 657 ЦК України договір купівлі-продажу житлового будинку (квартири) або іншого нерухомого майна укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню, та у відповідності з приписами ч. 3 ст. 640 ЦК України, є укладеним з дня такого посвідчення.

Підставою для визнання недійсним оспорюваного договору позивачем було зазначено те, що договором порушені права сина ОСОБА_4 - ОСОБА_2 , який зареєстрований у квартирі АДРЕСА_1 , являється непрацездатною дитиною, оскільки здобуває вищу освіту та є студентом Національногоу університету біоресурсів природокористувань України на денної форми навчання.

Поряд з тим, оскаржуваний договір було укладено ОСОБА_4 після розірвання шлюбу із ОСОБА_6 .

З тексту зазначеного договору, а також із матеріалів справи, вбачається, що продавцю ОСОБА_4 зазначена квартира належала на праві особистої приватної власності на підставі договору дарування квартири, посвідченого приватним нотаріусом КМНОМироник О.В., зареєстрованого в реєстрі за № 1048 від 16.03.2007 року.

Тобто, на час укладення спірного договору правовстановлюючі документи, на підставі яких ОСОБА_4 ,володіла квартирою на праві особистої приватної власності та, відповідно, зареєструвала це майно за собою, як єдиний власник, є чинними, у встановленому законом порядку оскаржені не були.

Посилання сторони позивача на те, що при укладенні спірного договору приватним нотаріусом не було отримано згоди від позивача, який зареєстрований у даній квартирі та являється непрацездатним сином відповідачки ОСОБА_4 та ОСОБА_6 , а відтак наявні ознаки недійсності правочину є безпідставними, оскільки позивач не є співвласником спірної квартири та не є стороною договору, є повнолітнім, тому його згоди на укладення оспорюваного правочину не потребувалось.

Відповідно до ч. 1 ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом (ч.1 ст. 81 ЦПК України).

В ході розгляду справи, як в суді першої інстанції, так і в суді апеляційної інстанції,стороною позивача не доведено, а судами не встановлено, що ОСОБА_4 володіла квартирою одноособово незаконно, неправомірно зареєструвала за собою право власності на об`єкт нерухомості та не мала правана відчуження квартири, а відтак підставивважати, що договір купівлі-продажу квартири від 02.03.2020 року було укладено із порушенням вимог закону, на який посилається сторона позивача, - відсутні

Судом також було встановлено, що між ОСОБА_4 та ОСОБА_3 було укладено договір купівлі-продажу квартири, який було посвідчено нотаріально, та з його змісту вбачається, що сторони, вчиняючи цей правочин, діяли добровільно і перебували при здоровому розумі та ясній пам`яті, розуміли значення своїх дій, та дієздатність,правоздатність сторін була перевірена нотаріусом, а підписи на договорі купівлі-продажу вчинені особисто сторонами в присутності нотаріуса, та доказів зворотному матеріали справи не містять.

Позивачем не доведено належними та обгрунтованим доказами, що 02.03.2020 року правочин було вчинено продавцем без наявності достатньої цивільної дієздатності.

Отже, відповідачка ОСОБА_4 02.03.2020 року, укладаючи договір купівлі-продажу квартири, реалізувала надане їй законом право розпоряджатися належним її майном на власний розсуд, як власник, при укладенні договору сторони розуміли правову природу правочину та наслідки його вчинення, з будь-якими заявами чи зауваженнями при укладанні договору не звертались, були ознайомлені із його змістом, тому посилання сторони позивача на те, що мати позивача ОСОБА_4 не мала достатньо необхідного обсягу цивільної дієздатності, не отримавши відповідної згоди від позивача, який є повнолітнім її сином, непрацездатним та зареєстрованим за адресою спірної квартири, не знайшло свого об`єктивного підтвердження.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що встановлені під час розгляду справи обставини не вказують на укладення спірного договору із порушенеям вимог закону, що виключає можливість визнання оспорюваного договору недійсним з підстав, передбачених законом.

Відповідно до пунктів 1, 2, 3 частини 3 статті 26 ЗУ «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» уразі скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав на підставі судового рішення чи у випадку, передбаченому підпунктом "а" пункту 2 частини шостої статті 37 цього Закону, а також у разі визнання на підставі судового рішення недійсними чи скасування документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, скасування на підставі судового рішення державної реєстрації прав, державний реєстратор чи посадова особа Міністерства юстиції України (у випадку, передбаченому підпунктом "а" пункту 2 частини шостої статті 37 цього Закону) проводить державну реєстрацію набуття, зміни чи припинення речових прав відповідно до цього Закону.

Ухвалення судом рішення про скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав, визнання недійсними чи скасування документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, а також скасування державної реєстрації прав допускається виключно з одночасним визнанням, зміною чи припиненням цим рішенням речових прав, обтяжень речових прав, зареєстрованих відповідно до законодавства (за наявності таких прав).

Згідно ч.ч. 1,2 ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Отже, вимога позивача про скасування записупро державну реєстрацію прав не передбачена чинним законодавством України, не є належним способом захисту прав та інтересів позивача, а тому не може бути задоволена судом.

Чинна редакція ч. З ст. 26 «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» встановлює такі способи судового захисту порушених прав та інтересів особи: судове рішення про скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав; судове рішення про визнання недійсними чи скасування документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав;судове рішення про скасування державної реєстрації прав.

При цьому з метою ефективного захисту порушених прав законодавець уточнив, що ухвалення зазначених судових рішень обов`язково має супроводжуватися одночасним визнанням, зміною чи припиненням цим рішенням речових прав, обтяжень речових прав, зареєстрованих відповідно до законодавства (за наявності таких прав).

Ураховуючи те, що у діях приватного нотаріуса не вбачається порушень законодавства України, яке діяло на момент прийняття рішення приватним нотаріусом та вчинення ним реєстраційних дій щодо договору купівлі-продажу квартири від 02.03.2020 р., то не існує жодних підстав для скасування такого рішення.

Суд першої інстанції повно та всебічно з`ясував дійсні обставини справи, зібраним по справі доказам надав належну правову оцінку та й прийшов до правильного висновку про відмову у задовленні позову.

Рішення суду відповідає вимогам норм матеріального та процесуального права й не може бути скасованим з підстав, викладених в апеляційній скарзі.

Доводи апеляційної скарги щодо незаконності оспорюваного правочину через те, що не були враховані інтереси позивача, як дитини, яка не працює, а навчається у вищому учбовому закладі, порушено право на житло та право на утримання батьками непрацездатної дитини, яка не досягла двадцяти трьох річного віку, не можуть бути підставою для скасування ріщення суду, оскільки спростовуються вищенаведеним.

Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматися як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (пункт 23 рішення ЄСПЛ від 18 липня 2006 року у справі «Проніна проти України»).

Інші доводи апеляційної скарги були предметом розгляду судом першої інстанції, суд дав їм належну правову оцінку, правомірно не взяв їх до уваги, і вони не містять підстав для скасування рішення суду.

Керуючись ст.ст.367, 374, 375, 382 ЦПК України, апеляційний суд, -

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , діючого в інтересах ОСОБА_2 , залишити без задоволення.

Рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 08 грудня 2021 року - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом 30 днів.

Головуючий

Судді: