Житомирський апеляційний суд
Справа №277/1091/21 Головуючий у 1-й інст. Заполовський В. В.
Категорія 39 Доповідач Коломієць О. С.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 липня 2022 року Житомирський апеляційний суд у складі:

головуючого судді: Коломієць О.С.

суддів Шевчук А.М, Борисюка Р.М.

розглянувши у порядку письмового провадження (без повідомлення учасників) цивільну справу №277/1091/21за позовом Акціонерного Товариства Комерційний Банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості

за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Ємільчинського районного суду Житомирської області від 20 січня 2022 року, ухвалене під головуванням судді Заполовського В.В.

встановив:

Позивач у жовтні 2019 року звернувся до суду з позовом, в якому просив стягнути з відповідача заборгованість, яка виникла в зв`язку з невиконанням вимог кредитного договору б/н, укладеного між сторонами 13.01.2014, за яким відповідач отримала кошти у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку.

Оскільки належним чином зобов`язання відповідачем не виконувались, станом на 15.09.2021 виникла заборгованість в розмірі 39185,12 грн, яка складається із заборгованості за простроченим тілом кредиту в сумі 31626,34 грн та простроченими відсотками в сумі 7558,78 грн, які позивач і просить стягнути з відповідача на свою користь.

Рішенням Ємільчинського районного суду Житомирської області від 20 січня 2022 року позов задоволено. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк»заборгованість за договором б/н від 13.01.2014 в розмірі 39185,12 грн. та 2270,00 грн. сплаченого банком судового збору.

Не погоджуючись з вказаним рішенням, відповідач подала апеляційну скаргу, в якій просить рішення суду скасувати та ухвалити нове, яким в задоволенні позову відмовити. В обґрунтування вимог зазначила, що АТ КБ «ПриватБанк» не надав жодних доказів, які б підвереджували наявність між сторонами договірних відносин щодо отримання кредиту за договором б/н від 13.01.2014. Вважає, що даний договір не можна вважати укладеним, оскільки не погоджені істотні умови договору, які до того ж не підписані позичальником. Позивачем не надано суду належних і допустимих доказів, які б підтверджували, що надані банком Умови та правила надання банківських послуг є складовою частиною між сторонами кредитного договору і що саме ці умови мала на увазі відповідач, підписуючи анкету-заяву позичальника. Крім того, наданий позивачем розрахунок кредитної заборгованості, довідка про надання карток та виписка по рахунку не є безспірними доказами існування між сторонами договірних відносин та розміру заборгованості.

Правом подати відзив на апеляційну скаргу позивач не скористався.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах статті 367 ЦПК України, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що апеляційна скарга підлягає до часткового задоволення з таких підстав.

Судом під час розгляду справи встановлено, що 13 січня 2014 року між АТ КБ «ПриватБанк» та відповідачем укладено договір, згідно з умовами якого остання отримала кошти у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку, шляхом підписання анкети-заяви про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у Приватбанку, отримавши відповідну платіжну картку.

У даній заяві зазначено, що відповідач згодна з тим, що ця заява разом із Пам`яткою клієнта, Умовами та Правилами надання банківських послуг і Тарифами становить між нею та банком договір про надання банківських послуг, а також, що вона ознайомилась та погодилась з Умовами та Правилами надання банківських послуг і Тарифами банку, які були надані їй для ознайомлення в письмовому вигляді.

До кредитного договору банк додав Витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна» «Універсальна, 30 днів пільгового періоду», «Універсальна, 55 днів пільгового періоду» та Витяг з Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку ресурс: Архів Умов та правил надання банківських послуг розміщені на сайті https://privatbank.ua.

Згідно з наданим банком розрахунком, заборгованість відповідача за вказаним кредитним договором станом на 15.09.2021 становить 39185,12 грн, яка складається із заборгованості за простроченим тілом кредиту в сумі 31626,34 грн та простроченими відсотками в сумі 7558,78 грн.

Задовольняючи вимоги банку, суд першої інстанції, врахувавши доведеність позивачем факту укладення між сторонами 13 січня 2014 року договору приєднання, обізнаності відповідача з умовами кредитування, дійшов висновку про стягнення з ОСОБА_1 на користь Банку заборгованостічерез неналежне виконання останньою зобов`язань за вказаним кредитним договором.

Проте повністю з таким висновком суду погодитись неможливо виходячи з наступного.

Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

За частиною першою статті 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів цього виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї зі сторін має бути досягнуто згоди (стаття 638 ЦК України).

Кредитний договір укладається у письмовій формі (частина перша статті 1055 ЦК України).

Згідно із частиною першою статті 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги.

За змістом статті 634 цього Кодексу договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

Спірний договір укладений між сторонами шляхом підписання анкети-заяви, у якій зазначено, що вона разом із пам`яткою клієнта, Умовами та правилами надання банківських послуг, а також Тарифами банку становить договір про надання банківських послуг.

Також з матеріалів справи слідує, що Банком на підтвердження обґрунтування позову, суду першої інстанції, крім розрахунку заборгованості, надано виписку по рахунку, яка має статус первинного документа, що підтверджується Переліком типових документів, затвердженим наказом Міністерства юстиції України від 12 квітня 2012 року №578/5. Зазначена виписка є належним доказом отримання та користування відповідачем кредитними коштами, у ній зазначені всі операції з часу активації кредитних карток зі зняття грошових коштів, погашення заборгованості, яка відповідачем будь-якими доказами не спростована (а.с.51-52).

Крім того, до позовної заяви була надана довідка про зміну кредитного ліміту з 22100,00 грн до 32000,00 грн (а.с.11), а також довідка про видачу семи кредитних карток за договором, строк дії останньої до 31 липня 2024 року (а.с.12).

Таким чином, вирішуючи спір, суд першої інстанції, врахувавши вказані обставини дійшов правильного висновку про наявність підстав для стягнення з відповідача фактично отриманих, використаних, але не повернутих ним Банку коштів.

Отже, враховуючи вищенаведене, а також ті обставини, що відповідач належним чином не виконувала умови кредитного договору, фактично отримані та використані кошти в добровільному порядку банку повністю не повернула, а також з урахуванням частини другої статті 530 ЦК України за змістом якої, якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання в будь-який час, що свідчить про порушення прав банку, колегія суддів дійшла висновку, що рішення суду першої інстанції про наявність підстав для стягнення суми заборгованості за простроченим тілом кредиту в розмірі 31626,34 грн є вірним.

Разом з тим, колегія суддів не може погодитись з рішенням суду в частині стягнення з відповідача суми заборгованості по прострочених відсотках виходячи з наступного.

Під час розгляду справи було встановлено, що у анкеті-заяві позичальника від 13 січня 2014 року, підписаній сторонами, відсутні умови договору про встановлення відповідальності у вигляді відсотків за порушення зобов`язання у вигляді грошової суми та її визначеного розміру.

Банк, пред`являючи вимоги про погашення кредиту, просив у тому числі, крім тіла кредиту (сума, яку фактично отримав в борг позичальник), стягнути складові його повної вартості.

Позивач, обґрунтовуючи позовні вимоги в цій частині, в тому числі їх розмір і порядок нарахування, крім самого розрахунку кредитної заборгованості за договором від 13 січня 2014 року, послався на Витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна» та Витяг з Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку, як невід`ємні частини спірного договору.

При цьому, матеріали справи не містять підтверджень, що саме ці Витяг з Тарифів та Витяг з Умов розуміла відповідач, ознайомилась і погодилась з ними, підписуючи заяву-анкету про приєднання до умов та Правил надання банківських послуг ПриватБанку, а також те, що вказані документи на момент отримання відповідачем кредитних коштів взагалі містили умови, зокрема й щодо сплати відсотків, та, зокрема, саме у зазначеному в документах, що додані банком до позовної заяви, розмірах і порядках нарахування.

Тому, колегія суддів дійшла висновку, що позивачем не надано належних доказів, які б підтверджували, що саме ці Тарифи та Умови і Правила розуміла відповідач та ознайомилась і погодилась з ними, підписуючи заяву-анкету про приєднання до умов та Правил надання банківських послуг ПриватБанку, а також те, що вказані документи на момент отримання відповідачем кредитних коштів взагалі містили умови, зокрема, щодо сплати відсотків у зазначеному в них розмірах і порядках нарахування, або в подальшому не змінювались, а тому такі Тарифи і Умови та Правила не можуть вважатися складовою частиною кредитного договору, укладеного банком з відповідачем.

Таким чином, з урахуваннями правової позиції, яка висловлена в постанові Великої Палати Верховного Суду від 03 липня 2019 року у справі № 342/180/17, колегія суддів дійшла висновку про відмову у задоволенні позовних вимог щодо стягнення заборгованості за простроченими відсотками.

Крім того, Паспорт споживчого кредиту, який підписаний відповідачем та містить істотні умови договору, не може свідчити про згоду відповідача з умовами кредитування саме по оспорюваному договору, оскільки договір між сторонами укладено 13 січня 2014 року, а Паспорт споживчого кредиту, підписаний відповідачем більше ніж через шість років, а саме 27 серпня 2020 року.

За таких обставин колегія суддів дійшла висновку, що рішення суду підлягає скасуванню, з ухваленням нового судового рішення про часткове задоволення позовних вимог з вищевказаних підстав.

Відповідно до ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справу на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

За подачу позову позивачем було сплачено судовий збір у розмірі 2270,00 грн, а тому з урахуванням пропорційності задоволених позовних вимог (80,7%) з відповідача на користь позивача підлягають стягненню понесені ним витрати зі сплати судового збору у розмірі 1831,89 грн.

Відповідно до п.2 ч.3 ст. 389 ЦПК України судові рішення у малозначних справах не підлягають касаційному оскарженню. Малозначними є справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (п.1 ч.6 ст. 19 ЦПК України). Дана справа є малозначною в силу вимог закону.

Керуючись ст. 367, 368, 374, 376, 381-384 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Ємільчинського районного суду Житомирської області від 20 січня 2022 року скасувати та ухвалити нове судове рішення про часткове задоволення позову Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості.

Стягнути з ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , місце проживання: АДРЕСА_1 ) на користь Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» (місцезнаходження: м. Київ, вул. Грушевського, 1-д, ) заборгованість за договором б/н від 13.01.2014 в сумі 31626,34 грн та судовий збір в сумі 1831,89 грн.

У задоволенні решти вимог відмовити.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Головуючий Судді