Справа № 465/3666/19 Головуючий у 1 інстанції: Мельничук І.І.
Провадження № 22-ц/811/3145/21 Доповідач в 2-й інстанції: Ніткевич А. В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 липня 2022 року Львівський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - судді Ніткевича А.В.,

суддів: Бойко С.М., Копняк С.М.,

секретаря Юзефович Ю.І.

з участю позивачки ОСОБА_1 , представника позивачки ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Пустомитівського районного суду Львівської області від 17 червня 2021 року в складі судді Мельничук І.І. у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про припинення права власності на частку у майні та визнання права власності,-

встановив:

У липні 2019 року позивачка ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_3 про припинення права власності на частку у майні та визнання права власності.

Вимоги обґрунтовувала тим, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер її чоловік ОСОБА_4 , що підтверджується свідоцтвом про смерть серія НОМЕР_1 від 02.04.2015.

За час перебування у шлюбі подружжям придбано автомобіль марки ВАЗ 210740, легковий седан-В, випуску 2011 року, номерний знак НОМЕР_2 червоний колір, номер шасі (кузова, рами) НОМЕР_3 , НОМЕР_4 . Вказаний автомобіль був оформлений на ОСОБА_4 , що підтверджується свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_5 , виданого 13.04.2011 Львівським відділом реєстраційно-екзаменаційної роботи ДАІ. 05 березня 2019 року державний нотаріус П`ятої Львівської державної нотаріальної контори Кірілова Т.М. видала їй свідоцтво про право власності на 1/2 частку у праві спільної сумісної власності на вищевказаний автомобіль. Цього ж дня державний нотаріус видала їй та відповідачці, яка є донькою чоловіка від першої дружини, свідоцтво про право на спадщину за законом по 1/2 частці автомобіля. Таким чином, позивачці належить 3/4 частки автомобіля, а відповідачці 1/4 частка автомобіля.

Незважаючи на те, що відповідачці належить на праві власності тільки 1/4 частка автомобіля, відповідачка з дня смерті чоловіка по теперішній час незаконно передала автомобіль у користування своєму сину, який самовільно, без дозволу позивачки забрав автомобіль із гаража і переховує його в невідомому їй місці. Оскільки відповідачка ігнорує врегулювання даного спору в добровільному порядку щодо автомобіля (але і щодо іншого спадкового майна), вимушена вирішити даний спір в судовому порядку шляхом припинення права на частку у спільному майні. Автомобіль, який належить їй на праві спільної часткової власності разом із відповідачкою було пошкоджено сином відповідачки, внаслідок чого його вартість суттєво зменшилась.

Крім цього, згідно із свідоцтвом про право на спадщину за законом від 20.09.2017, вона є власником 1/2 частки земельної ділянки площею 0,0027 га., розташованої за адресою: Львівська область Пустомитівський Сокільницька сільська рада, гаражний кооператив № НОМЕР_6 . Власником іншої 1/2 частки цієї земельної ділянки є відповідачка ОСОБА_5 . При цьому, земельна ділянка знаходиться під приватизованим позивачкою гаражем, що підтверджується витягом з Держреєстру речових прав на нерухоме майно від 26.04.2019, тому припинення 1/2 частки

земельної ділянки у праві власності не завдасть істотної шкоди інтересам відповідачки, оскільки спільне володіння і користування земельною ділянкою та гаражем є неможливим.

З метою усунення невизначеності щодо володіння і користування автомобілем та земельною ділянкою, позивачка вважає доцільним припинити право відповідачки на частку у спільній власності на спірне майно. Компенсацію відповідачці вартості її часток у майні внесено на депозитний рахунок суду.

Просила припинити право ОСОБА_3 на 1/4 частку у спільній власності на автомобіль марки ВАЗ 210740, легковий седан-В, випуску 2011 року, номерний знак НОМЕР_2 , червоний колір, номер шасі (кузова, рами) НОМЕР_3 , НОМЕР_7 ; визнати за позивачкою право власності на 1/4 частку власності автомобіля марки ВАЗ 210740, легковий седан-В, випуску 2011 року, номерний знак НОМЕР_2 червоний колір, номер шасі (кузова, рами) НОМЕР_3 , НОМЕР_7 , яка належить ОСОБА_3 , згідно зі свідоцтвом про право на спадщину за законом, виданим нотаріусом П`ятої Львівської державної нотаріальної контори Кіріловою Т.М. 05 березня 2019 року; припинити право власності ОСОБА_3 на 1/2 частку земельної ділянки розташованої за адресою: Львівська область, Пустомитівський Сокільницька сільська рада, гаражний кооператив № НОМЕР_6 ; визнати за ОСОБА_1 , право власності на 1/2 частину земельної ділянки, розташованої за адресою: Львівська область, Пустомитівський район, Сокільницька сільська рада, гаражний кооператив № НОМЕР_6 , яка належить відповідачці.

Оскаржуваним рішенням Пустомитівського районного суду Львівської області від 17 червня 2021 року у задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про припинення права власності на частку у майні та визнання права власності відмовлено.

Рішення суду оскаржила позивачка ОСОБА_1 , вважає рішення незаконним та необгрунтованим, оскільки суд неповно з`ясував обставини, що мають значення для справи, висновки суду не відповідають обставинам справи, також судом неправильно застосовані норми матеріального права.

Зазначає, що автомобіль є неподільним в натурі, а 1/2 частка земельної ділянки у спільному володінні і користуванні є неможливою, таке припинення не завдасть істотної шкоди інтересам співвласника, тобто відповідачці, приписи ч. 2 ст. 365 ЦК України виконала у повному обсязі, тому позовні вимоги підлягали задоволенню, однак суд неповно з`ясував обставини справи.

Звертає увагу, що кошти на депозитний рахунок були сплачені у грудні 2019 року згідно квитанції № 18 від 04.12.2019 у відділенні Ощадбанку у м. Львів через Тернопільське управління державної судової адміністрації України для Державної казначейської служби України у м. Київ, згідно реквізитів, які були отримані у Франківському районному суді м. Львова.

Крім цього, суд не дослідив попередню оплату у розмірі 1500.00 грн. у липні 2019 року на той же рахунок.

При цьому, у грудні отримувач коштів був змінений з Державної казначейської служби України в м. Києві на Тернопільське управління державної судової адміністрації, тому висновок суду у цій частині необхідно оцінити критично.

Також зазначає, що гаражний блок є у її власності, тому не може бути предметом спору, при цьому гаражний кооператив № НОМЕР_6 розміщений на земельній ділянці у с. Сокільники, Пустомитівського району, однак тільки зареєстрований у Франківському районі м. Львова, тому ніякої тотожності встановлювати не потрібно.

У цьому контексті посилається на передачу Франківським районним судом м. Львова даної справи за підсудністю до Пустомитівського районного суду Львівської області, а саме за місцезнаходженням земельної ділянки на якій знаходиться гараж, а не за реєстрацією гаражного кооперативу.

Окремо зазначає, що вартість 1/2 частки земельної ділянки, що становить 10713,00 грн. була сплачена, на відповідний рахунок, тому не може нести відповідальність за зміну отримувача, проведену органом влади у грудні 2019 року.

Просить скасувати рішення Пустомитівського районного суду Львівської області від 17 червня 2021 року та ухвалити нове рішення про задоволення позовних вимог.

В судовому засіданні позивачка ОСОБА_1 та її представник ОСОБА_2 апеляційну скаргу підтримали, в обґрунтування надали пояснення, аналогічні доводам скарги.

Відповідачка ОСОБА_3 повторно в судове засідання не прибула, конверт із судовою повісткою повернуто на адресу апеляційного суду із відміткою поштового відділення «адресат відсутній за вказаною адресою» з датою 17.06.2022, що згідно із ч. 8 ст. 128 ЦПК України вважається днем вручення судової повістки.

На переконання колегії суддів, матеріалів справи достатньо для розгляду справи по суті, а тому вважає за можливе, відповідно до ч. 2 ст. 372 ЦПК України, розглядати справу за відсутності осіб, що не з`явилися.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення присутніх учасників справи, перевіривши законність і обґрунтованість оскаржуваного судового рішення в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу необхідно задовольнити враховуючи таке.

Згідно із ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

На підставі ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно із статтею 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог в частині припинення права власності відповідачки на частку у майні, а саме на 1/4 частку автомобіля, суд першої інстанції виходив з того, що із наданої суду копії квитанції № 18 слідує, що ОСОБА_6 здійснила 04.12.2019 перерахування коштів у сумі 2320,00 грн. на рахунок отримувача Тернопільського управління Державної судової адміністрації України, тому суд не вважав таку належним доказом внесення позивачем вартості 1/4 частки автомобіля, що належить ОСОБА_3 на депозитний рахунок суду.

Що стосується вимоги в частині припинення права власності відповідачки на 1/2 частку спірної земельної ділянки та визнання такого права за позивачкою з подальшою компенсацією вартості часки у майні відповідачки, суд зазначив, що адреса за якою розміщена спірна земельна ділянка площею 0,0027 га., а саме: Львівська область, Пустомитівський район, Сокільницька сільська рада, гаражний кооператив № НОМЕР_6 , кадастровий номер :02:000:1200, не співпадає із адресою належного на праві приватної власності ОСОБА_1 гаражного боксу, який розміщений за адресою: АДРЕСА_1 .

При цьому, жодних доказів встановлення тотожності адреси розміщення спірної земельної ділянки та адреси належного позивачці гаража, суду не надано, клопотань про їх витребування суду не заявлялось.

Перевіряючи законність та обґрунтованість оскаржуваного рішення, колегія суддів виходить з такого.

Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Відповідно до частини першої статті 16 ЦК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Частиною першою статті 15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

З урахуванням цих норм правом на звернення до суду за захистом наділена особа лише в разі порушення, невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів, а також у разі звернення до суду органів і осіб, уповноважених захищати права, свободи та інтереси інших осіб або державні та суспільні інтереси. Суд повинен установити, чи були порушені, не визнані або оспорені права, свободи чи інтереси цих осіб, і залежно від установленого вирішити питання про задоволення позовних вимог або відмову в їх задоволенні.

Обравши відповідний спосіб захисту права, позивач в силу ст. 12 ЦПК України зобов`язаний довести правову та фактичну підставу своїх вимог.

Як зазначено у постанові Верховного Суду від 26.09.2018 року у справі №306/2659/16-ц, застосування конкретного способу захисту права залежить, як від захисту суб`єктивного права, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення. З цією метою суд повинен з`ясувати характер спірних правовідносин сторін (предмет та підставу позову), характер порушеного права позивача та можливість його захисту в обраний ним спосіб. Захист порушеного права має бути ефективним.

При цьому, під ефективним засобом (способом) необхідно розуміти такий, що призводить до потрібних результатів, наслідків, дає найбільший ефект.

Засіб захисту, що вимагається зазначеною статтею, повинен бути ефективним як у законі, так і на практиці, щоб його використання не було ускладнене діями або недоглядом органів влади відповідної держави.

Таким чином, ефективний спосіб захисту повинен забезпечити поновлення порушеного права, бути адекватним наявним обставинам та виключати подальше звернення особи до суду за захистом порушених прав.

З матеріалів справи слідує, що позивачка ОСОБА_1 є дружиною ОСОБА_4 ,, який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 , у віці 70 років, актовий запис № 311, що підтверджується копією повторно виданого свідоцтва про смерть (а.с. 5).

У спільний сумісній власності подружжя ОСОБА_7 був автомобіль ВАЗ 210740, 2011 року випуску номерний знак НОМЕР_8 , номер шасі (кузова, рами) НОМЕР_3 , НОМЕР_7 ,тобто кожному із них належала 1/2 такого автомобіля, як майна подружжя, набутого у шлюбі (а.с. 6).

Крім позивачки ОСОБА_1 , спадкоємцем майна ОСОБА_4 є його дочка від іншого шлюбу, відповідачка ОСОБА_3 .

Так, згідно із копією свідоцтва про право власності від 05.03.2019, зареєстрованого в реєстрі за № 3-373, виданого державним нотаріусом П`ятої Львівської державної нотаріальної контори Кіріловою Т.М., копії свідоцтва про право на спадщину за законом від 05.03.2019, зареєстрованого в реєстрі за № 3-375, виданого державним нотаріусом П`ятої Львівської державної нотаріальної контори Кіріловою Т.М., слідує, що позивачці ОСОБА_1 належить на праві спільної часткової власності 3/4 частки автомобіля марки ВАЗ 210740, легковий седан-В, випуску 2011 року, номерний знак НОМЕР_2 червоний колір, номер шасі (кузова, рами) НОМЕР_3 , НОМЕР_7 (а.с. 6-7).

Натомість, відповідачка ОСОБА_3 успадкувала 1/4 частку вказаного автомобіля.

Крім цього, згідно копії Свідоцтва про право на спадщину за законом, від 20.09.2017, зареєстрованого в реєстрі за № 5-924, виданого державним нотаріусом П`ятої Львівської державної нотаріальної контори Каменцевою М.О. та копії інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно №189093830 від 18.11.2019, ОСОБА_1 та ОСОБА_3 успадкували після смерті ОСОБА_4 по 1/2 частині земельної ділянки кадастровий номер :02:000:1200 площею 0,0027 га., що знаходиться за адресою Львівська область, Пустомитівський район, Сокільницька сільська рада, цільове призначення для колективного гаражного будівництва, у подальшому провели державну реєстрацію права власності на таку (а.с. 39, 45).

Звертаючись з позовними вимогами, позивачка ОСОБА_1 свої доводи зводить до того, що їй на праві власності належить 3/4 частки спірного автомобіля, а відповідачці 1/4 частка такого, крім цього із відповідачкою є власниками по 1/2 частці земельної ділянки площею 0,0027 га., розташованої за адресою: Львівська область Пустомитівський Сокільницька сільська рада. Оскільки відповідачка ігнорує врегулювання даного спору в добровільному порядку щодо спадкового майна, вимушена вирішити такий у судовому порядку шляхом припинення права на частку у спільному майні. Зокрема, оскільки земельна ділянка знаходиться під приватизованим позивачкою гаражем, припинення права власності на 1/2 частку земельної ділянки у праві власності не завдасть істотної шкоди інтересам відповідачки, оскільки спільне володіння і користування земельною ділянкою та гаражем є неможливим, тому з метою усунення невизначеності щодо володіння і користування автомобілем та земельною ділянкою, позивачка вважає доцільним припинити право відповідачки на частку у спільній власності на спірне майно, компенсацію вартості часток відповідачці у майні внесено на депозитний рахунок суду.

Сторона відповідача жодним чином не відреагувала на заявлені вимоги, як і на подану апеляційну скаргу, при цьому про розгляд справи була повідомлена.

Відповідно до статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Стаття 41 Конституції України наголошує, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Використання власності не може завдавати шкоди правам, свободам та гідності громадян, інтересам суспільства, погіршувати екологічну ситуацію і природні якості землі.

Згідно із ч. 1 ст. 316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Відповідно до ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном.

Статтею 319 ЦК України передбачено що, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Вимогами ст. 321 ЦК України передбачено, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Відповідно до частини першої статті 355 ЦК України майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно).

Майно може належати особам на праві спільної часткової або на праві спільної сумісної власності

Частиною першою статті 356 ЦК України передбачено, що власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю.

Відповідно до статті 358 ЦК України право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що є їхньою спільною частковою власністю. Кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної власності. У разі неможливості цього він має право вимагати від інших співвласників, які володіють і користуються спільним майном, відповідної матеріальної компенсації.

Положеннями ч. 1 ст. 346 ЦК України наведено перелік випадків, за наявності яких право власності може бути припинено. Виходячи зі змісту ч. 2 цієї статті, даний перелік не є вичерпним та право власності може бути припиненим і в інших випадках, встановлених законом.

Один з таких випадків наведено у ст. 365 ЦК України, яка регулює порядок, підстави та умови припинення права на частку у спільному майні за вимогою інших співвласників.

Так, пунктами 1-3 частини першої статті 365 ЦК України передбачено, що право особи на частку у спільному майні може бути припинене за рішенням суду на підставі позову інших співвласників, якщо: частка є незначною і не може бути виділена в натурі; річ є неподільною; спільне володіння і користування майном є неможливим.

Суд постановляє рішення про припинення права особи на частку у спільному майні за умови попереднього внесення - позивачем вартості цієї частки на депозитний рахунок суду.

Відповідно ч. 2 ст. 183 ЦК України неподільною є річ, яку не можна поділити без втрати її цільового призначення.

Верховний Суд України під час розгляду справи № 6-37цс13 сформулював правову позицію у постанові від 15.05.2013, згідно з якою для припинення права особи на частку у спільному майні необхідно встановити наявність будь-якої із обставин, передбачених пунктами 1-3 частини першої статті 365 ЦК України за умови, що таке припинення не завдасть істотної шкоди інтересам співвласника та членам його сім`ї та попереднього внесення позивачем вартості цієї частки на депозитний рахунок суду.

Під час розгляду справи № 6-68цс14, Верховний Суд України також сформулював правову позицію у постанові від 02.07.2014, де роз`яснив, що право власності співвласника на частку в спільному майні може бути припинено, але за умови, що така шкода не буде істотною. Саме ця обставина є визначальною при вирішенні позову про припинення права на частку у спільному майні за вимогою інших співвласників.

Зі змісту практики Верховного Суду України випливає, що для ухвалення рішення про припинення права на частку в спільному майні необхідно встановити наявність будь-якої з обставин, передбаченої п. 1-3 ч.1 ст. 365 ЦК України, яка обов`язково повинна бути в сукупності з обставиною, передбаченою п. 4 ч. 1 цієї статті.

Аналогічна позиція висловлена Верховним Судом у постанові від 18.07.2019 по справі №210/2236/15-ц (провадження № 61-33924св18), у якій Верховний Суд вказав, що припинення права особи на частку в спільному майні поза її волею за рішенням суду на підставі позову інших співвласників (співвласника) можливе за наявності хоча б однієї з чотирьох передбачених частиною першою статті 365 ЦК України підстав, проте таке припинення в усякому випадку не повинно завдати істотної шкоди інтересам співвласника та членам його сім`ї, і за умови попереднього внесення позивачем вартості цієї частки на депозитний рахунок суду.

При цьому, висновок про істотність шкоди, яка може бути завдана співвласнику, вирішується в кожному конкретному випадку з урахуванням обставин справи та об`єкта, який є спільним майном.

Відповідно до ст.ст. 12, 76, 77 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести ті обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим кодексом. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Враховуючи наведені вище положення закону, колегія суддів приходить беззаперечного висновку про те, що спірний автомобіль марки ВАЗ 210740, легковий седан-В, випуску 2011 року, номерний знак НОМЕР_2 , червоний колір, номер шасі (кузова, рами) НОМЕР_3 , НОМЕР_7 , як предмет спору та об`єкт цивільних відносин, є неподільною річчю, при цьому у незначній частці, а саме 1/4, належить відповідачці ОСОБА_3 .

Таким чином, ключовим для постановлення рішення про припинення відповідачки права на частку у спільному майні у цій частині, а саме, що стосується спірного автомобіля, є умова про необхідність попереднього внесення позивачкою вартості відповідної частки на депозитний рахунок суду.

При визначенні грошової компенсації, суд повинен виходити з того, що вартість спірного майна визначається за погодженням сторін, а за його відсутності - за дійсною вартістю майна на час розгляду спору.

Відповідно до Методики визначення середньоринкової вартості легкових автомобілів, затвердженої постановою Кабінету Міністрів України від 18 лютого 2016 року №66, середньоринкова вартість автомобіля розраховується за методом аналогії цін ідентичних автомобілів за такою формулою: Сср = Цн х (Г / 100), де Цн - ціна нового транспортного засобу в Україні з урахуванням марки, моделі, об`єму циліндрів двигуна, типу пального; Г - коефіцієнт коригування ринкової ціни транспортних засобів з урахуванням строку експлуатації транспортних засобів у роках згідно з додатком 1 до Порядку визначення середньоринкової вартості легкових автомобілів, мотоциклів, мопедів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 10 квітня 2013 року № 403.

В матеріалах справи наявний Звіт про оцінку майна, колісного транспортного засобу ВАЗ 210740, реєстраційний номер НОМЕР_8 від 29.2019, тобто така була проведена після подання позову ОСОБА_1 на замовлення останньої (а.с. 52-68).

Згідно із зазначеним висновком ринкова вартість об`єкта незалежної оцінки, визначена для суду, станом на дату оцінки становить 15282,00 грн., така вартість жодним чином не спростована, іншу оцінку сторона відповідача суду не представила, тому підстави не брати таку до уваги, у суду відсутні.

Враховуючи оцінку спірного автомобіля, вартість 1/4 частки такого, яка б мала бути внесена на депозитних рахунок суду, становить 3820,0 грн.

Як вбачається з матеріалів справи звертаючись з позовною заявою позивачка надала суду докази внесення нею 1500,00 грн. на депозитний рахунок Територіального управління державної судової адміністрації у Львівській області з вказівкою щодо призначення такого - за припинення права власності на частку автомобіля (а.с. 1).

У подальшому, позивачка ОСОБА_1 надала суду ще копію квитанції № 18 від 04.12.20219 про сплату нею на ті ж рахунки 2320,00 грн., тобто сумарно позивачка внесла на депозит 3820,00 грн., як суму вартості відповідної частки права власності на автомобіль, яка належить відповідачці.

Таким чином, оцінюючи доводи сторони позивача у сукупності з іншими доказами вартості спірного майна та частки у такому відповідачки, колегія суддів приходить переконання про те, що висновок суду першої інстанції про відсутність підстав для задоволення вимог ОСОБА_1 у частині припинення права ОСОБА_3 на 1/4 частку у спільній власності автомобіля марки ВАЗ 210740, легковий седан-В, випуску 2011 року, номерний знак НОМЕР_2 , червоний колір, номер шасі (кузова, рами) НОМЕР_3 , НОМЕР_7 та визнання за позивачкою права власності на 1/4 частку такого, є помилковим, а вимоги ОСОБА_1 такими, що підлягають задоволенню.

Що стосується вимоги про припинення права власності відповідачки на 1/2 частку земельної ділянки, яка належить сторонам на праві спільної часткової власності, колегія суддів враховує таке.

Згідно із Звітом про експерту грошову оцінку 1/2 частки земельної ділянки, що знаходиться у приватній спільній частковій власності ОСОБА_1 та розташована за адресою: Львівська область, Пустомитівський район, Сокільницька сільська рада, гаражний кооператив № НОМЕР_6 , кадастровий номер :02:000:1200, станом на 14.11.2019 ринкова вартість такої становить 10713,00 гривень (а.с. 22-38).

Таку вартість земельної ділянки відповідачка також жодним чином не спростувала, іншу оцінку суду не надала, тому підстави не брати таку до уваги у суду відсутні.

Із копії квитанції № 74, оригінал якої оглядався судом першої інстанції вбачається, що ОСОБА_1 здійснила 18.11.2019 перерахування коштів у сумі 10713,00 грн. на рахунок отримувача Територіальне управління Державної судової адміністрації України у Львівській області із зазначенням призначення платежу: припинення права власності 1/2 частки земельної ділянки з кадастровим номером :02:000:1200 (а.с. 46).

Також, сторона позивача зазначає, що на спірній земельній ділянці знаходиться належний на праві власності лише позивачці гараж, на підтвердження чого надано суду копію витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 26.04.2019 № 165125618 (а.с. 44).

Крім цього, із довідки ГК № 12 від 01.06.2022 встановлено, що ОСОБА_1 є членом гаражного кооперативу № 12 і їй належить гараж № НОМЕР_9 у ряді № 9, земельна ділянка з кадастровим номером :02:000:1200 під вказаним гаражем, яка знаходиться на землях Сокільницької сільської ради. Юридична адреса кооперативу АДРЕСА_1 .

Також, стороною позивача надано копію Державного акту на право приватної власності на землю від 28.05.1998, який видавався ОСОБА_4 на підставі рішення Сокільницької сільської ради від 10.10.1997 та з якого слідує, що останньому передано у власність земельну ділянку площею 0,0027 га, яка розташована у гаражному кооперативі № 12.

Власне зазначена земельна ділянка, з кадастровим номером :02:000:1200, яка згідно свідоцтва про право на спадщину за законом призначена для обслуговування гаража та розташована у гаражному кооперативі № 12 у с. Сокільники Пустомитівського району Львівської області, є предметом спору.

Таким чином, беззаперечним є те, що спірна земельна ділянка кадастровий номер :02:000:1200, як площа на якій знаходиться гараж № НОМЕР_9 у ряді № 9, гаражний кооператив № НОМЕР_6 , не може бути використана власниками у будь який інший спосіб, ніж для обслуговування гаража.

Натомість, як зазначалося вище, одноосібним власником гаража № НОМЕР_9 у гаражному НОМЕР_10 є позивачка ОСОБА_1 .

З наведеного слідує, що позовні вимоги проприпинення права власності ОСОБА_3 на частку земельної ділянки загальною площею 0,0027 га., власником 1/2 якої є остання, підлягають до задоволення, оскільки спільне володіння і користування земельною ділянкою та гаражем є неможливим, з врахуванням наявності гаражу на спірній ділянці, а таке припинення не завдасть істотної шкоди інтересам відповідачки.

Враховуючи наведене, колегія суддів приходить переконання про те, що матеріалів справи та встановлених колегією суддів обставин достатньо для висновків про підстаність доводів апеляційної скарги, що має наслідком та свідчить про необхідність скасування оскаржуваного рішення та задоволення позовних вимог, натомість відповідачка належними та допустимими доказами не спростувала пред`явлених до неї вимог.

Пунктом 2 частини 1 статті 374 ЦПК України передбачено, що суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: 1) неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Оскільки ухвалюючи оскаржуване рішення суд першої інстанції допустив неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, рішення підлягає скасуванню з ухваленням нового про задоволення позовних вимог.

Відповідно до ст. 141 ЦПК України колегія судів вирішує питання розподілу судових витрат.

Керуючись ст.ст. 258, 259, 367, 368, п. 2 ч. 1 ст. 374, ст.ст. 376, 381, 382, 383 ЦПК України, суд, -

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Рішення Пустомитівського районного суду Львівської області від 17 червня 2021 року скасувати, ухвалити нове рішення, яким позов ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про припинення права власності на частку у майні та визнання права власності задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1 право власності на 1/2 частину земельної ділянки кадастровий номер :02:000:1200, розташованої за адресою: Львівська область, Пустомитівський район, Сокільницька сільська рада, гаражний кооператив № НОМЕР_6 .

Припинити право власності ОСОБА_3 на 1/2 частину земельної ділянки кадастровий номер :02:000:1200, розташованої за адресою: Львівська область, Пустомитівський район, Сокільницька сільська рада, гаражний кооператив № НОМЕР_6 .

Визнати за ОСОБА_1 право власності на 1/4 частку власності автомобіля марки ВАЗ 210740, легковий седан-В, випуску 2011 року, номерний знак НОМЕР_2 червоний колір, номер шасі (кузова, рами) НОМЕР_3 , НОМЕР_7 .

Припинити право власності ОСОБА_3 на 1/4 частку у спільній власності на автомобіль марки ВАЗ 210740, легковий седан-В, випуску 2011 року, номерний знак НОМЕР_2 , червоний колір, номер шасі (кузова, рами) НОМЕР_3 , НОМЕР_7 .

Стягнути на користь ОСОБА_3 грошову компенсацію за належну їй 1/2 частку в праві власності на земельну ділянку кадастровий номер :02:000:1200 у розмірі 10713 (десять тисяч сімсот тринадцять) гривень 00 копійок із депозитного рахунку Територіального управління Державної судової адміністрації України у Львівській області, що внесена ОСОБА_1 згідно з квитанцією № 74 від 18.11.2019.

Стягнути на користь ОСОБА_3 грошову компенсацію за належну їй 1/4 частку власності автомобіля марки ВАЗ 210740, легковий седан-В, випуску 2011 року, номерний знак НОМЕР_2 червоний колір, номер шасі (кузова, рами) НОМЕР_3 , НОМЕР_7 у розмірі 3820 (три тисячі вісімсот двадцять) гривень 00 копійок, які були внесені двома платежами, а саме із депозитного рахунку Територіального управління Державної судової адміністрації України у Львівській області у сумі 1500,00 грн, що внесена ОСОБА_1 згідно з квитанцією № 26 від 01.07.2019, а також 2320 грн. із депозитного рахунку Територіального управління Державної судової адміністрації України у Тернопільській області, що внесені ОСОБА_1 згідно з квитанцією № 18 від 04.12.2019.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 судовий збір у сумі 1538 (одна тисяча п`ятсот тридцять вісім) гривень 80 копійок за розгляд справи у суді першої інстанції та 2308 (дві тисячі триста вісім) гривень 20 копійок за подання апеляційної скарги, а разом 3847(три тисячі вісімсот сорок сім) гривень 00 копійок.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, може бути оскаржена шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту постанови.

Повний текст постанови складений 06 липня 2022 року.

Головуючий: А.В. Ніткевич

Судді: С.М. Бойко

С.М. Копняк