ТЕРНОПІЛЬСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 604/828/21Головуючий у 1-й інстанції Сташків Н.Б.
Провадження № 22-ц/817/544/22 Доповідач - Шевчук Г.М.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

18 листопада 2022 року м. Тернопіль

Тернопільський апеляційний суд в складі:

головуючого - Шевчук Г.М.

суддів - Костів О. З., Міщій О. Я.,

за участі секретаря Романської К.М.,

та сторін:

представника позивача Данилевич А.Б.,

представника відповідача Щербатюка О.Д.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу №604/828/21 за апеляційною скаргою Акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» в особі філії - Тернопільського обласного управління АТ «Ощадбанк» на рішення Підволочиського районного суду Тернопільської області від 15 квітня 2022 року, ухваленого суддею Сташків Н.Б., у цивільній справі за позовом Публічного акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» в особі філії - Тернопільського обласного управління АТ «Ощадбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, -

В С Т А Н О В И В:

Позивач Публічне акціонерне товариства «Державний ощадний банк» в особі філії - Тернопільське обласне управління АТ «Ощадбанк», звернулись до суду із позовом до відповідача ОСОБА_1 про стягнення заборгованості зі спадкоємця позичальника, посилаючись на те, що 30.11.2007 року між сторонами укладено кредитний договір №188, згідно якого Банк надав позичальнику кредит в сумі 40 400,00 грн. зі сплатою 16% річних на споживчі цілі, строком на 24 місяці з остаточним поверненням 29.11.2009 року. Вироком Підволочиського районного суду №1-37/10 від 29.03.2010 року ОСОБА_2 визнано винною за ч.1 ст. 366, ч.1 ст. 364 КК України і призначено їй покарання : за ч.1 ст. 366 КК України - один рік обмеження волі з позбавленням права обіймати посади, пов`язані з організаційно-розпорядчими функціями строком на один рік; за ч.1 ст. 364 КК України - два роки обмеження волі з позбавленням права обіймати посади, пов`язані з організаційно-розпорядчими функціями строком на два роки. Розірвано достроково кредитний договір та стягнуто заборгованість в розмірі 52963,02 грн. 14 квітня 2010 року на підставі вироку суду Підволочиським районним судом видано виконавчий лист, який пред`явлено до примусового виконання в органи державної виконавчої служби. Під час проведення виконавчих дій державним виконавцем Підволочиського районного відділу ДВС ГТУЮ у ТО встановлено, що боржник помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , на підставі цього 17.10.2017 року державним виконавцем винесена постанова про закінчення виконавчого провадження з підстав передбачених п.3 ч.1ст.39 ЗУ «Про виконавче провадження». 03.09.2018 року представником Банку з матеріалів виконавчого провадження отримано копію свідоцтва про смерть ОСОБА_2 . В межах виконавчого провадження проведено стягнення в розмірі 1199,56 грн і залишок боргу за вироком суду становить 51291,18 грн. Свідоцтво про смерть боржника Банк отримав 03.09.2018 року. 06.09.2018 року Позивачем надіслано у Підволочиську державну нотаріальну контору претензію, як Кредитора з вимогою до спадкоємців ОСОБА_2 . Листом від 04.04.2019 року Підволочиська державна нотаріальна контора повідомила, що заява кредитора направлена за належністю до приватного нотаріуса Підволочиського нотаріального округу Коломійчука О.І. Банком, листами від 19.04.2019 року, 12.03.2020 року, 16.12.2020 року надсилались клопотання з метою надання інформації щодо відкриття спадкової справи та інформації про спадкоємців померлого. Листом від 13.01.2021 року приватний нотаріус Підволочиського нотаріального округу Коломійчук О.І. повідомив кредитора, що після смерті ОСОБА_2 спадщину прийняв її чоловік ОСОБА_1 , що проживає у с. Козярі Підволочиського району Тернопільської області. 31.05.2021 року Банком надіслано на адресу спадкодавця вимогу про погашення заборгованості в сумі 51291,18 грн, яка отримана ОСОБА_1 проте залишена без задоволення, у зв`язку з чим просить стягнути з відповідача як спадкоємця майна боржника суму заборгованості за кредитним договором в розмірі 51291,18 грн.

Рішенням Підволочиського районного суду Тернопільської області від 15 квітня 2022 року в задоволенні позовних вимог Публічного акціонерного товариства «Державний Ощадний банк» в особі філії - Тернопільське обласне управління АТ «Ощадбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості відмовлено.

В апеляційній скарзі Акціонерне товариство «Державний ощадний банк України» в особі філії - Тернопільського обласного управління АТ «Ощадбанк» просить рішення суду скасувати, вважає його незаконним та постановити нове рішення яким позовні вимоги задовільнити. В обгрунтування вимог апеляційної скарги зазначає ,що банком в межах строків визначених ст. 1281 ЦК України пред`явлено вимоги до спадкоємців, та у строки визначені законодавством пред`явлено вимогу про стягнення заборгованості. Зазначає ,що позивачу стало відомо про смерть ОСОБА_2 03.09.2018, отже, останнім днем подачі позовної заяви де про стягнення заборгованості із спадкоємця є 04.09.2021, а позивач звернувся до суду із захистом свого порушеного права 03.08.2021, тобто в межах строків визначених ст. 257 ЦК України ,а тому правових підстав для відмови в позові у суду не було.

Представник відповідача в судове засідання не з`явився хоч належним чином був повідомлений про час і місце судового засідання .

У відповідності до вимог ч.2 ст. 372 ЦПК України - неявка у судове засідання будь-якого учасника процесу за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, тому колегія суддів вважає за можливе розглянути справу у відсутності учасників процесу.

Колегія суддів, заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши наведені в апеляційній скарзі доводи, матеріали справи в межах апеляційного оскарження, вважає, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення.

Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України, суд апеляційної інстанції перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

За змістом ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Даним вимогам рішення суду відповідає.

Відповідно до вимог ст.ст. 15, 16 ЦК України кожна особа має право звернутись на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання у спосіб що визначений законом.

Відповідно до вимог ст.. 15 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до ЦПК, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у випадках передбачених ЦПК.

Відкрите акціонерне товариство «Державний ощадний банк України», після проведених 07.06.2011року змін до Статуту банку, затверджених постановою КМУ від 06 квітня 2011р. № 502 „Про внесення змін до постанови КМУ від 25 лютого 2003 року №261" перейменовано на Публічне акціонерне товариство „Державний ощадний банк України".

30 листопада 2007 року між ВАТ «Державний ощадний банк України» та ОСОБА_2 укладено кредитний договір № 188, згідно якого Банк зобов`язується надати позичальнику на умовах договору грошові кошти в сумі 40 400 грн, зі сплатою 16 відсотків річних, комісійні винагороди та інші виплати в порядку, на умовах та в строки, визначені Договором зі строком остаточного повернення Кредиту не пізніше 29 листопада 2009 року.

Згідно вироку Підволочиського районного суду Тернопільської області від 29 березня 2010 року ОСОБА_2 визнано винною за ч.1 ст. 366, ч.1 ст. 364 КК України і призначено їй покарання : за ч.1 ст. 366 КК України - один рік обмеження волі з позбавленням права обіймати посади, пов`язані з організаційно-розпорядчими функціями строком на один рік; за ч.1 ст. 364 КК України - два роки обмеження волі з позбавленням права обіймати посади, пов`язані з організаційно-розпорядчими функціями строком на два роки. На підставі ст. 70 КК України, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, остаточно до відбуття призначено - два роки обмеження волі з позбавленням права обіймати посади пов`язані з організаційно-розпорядчими функціями строком на два роки. На підставі ст. 75 КК України звільнено ОСОБА_2 від відбуття основного покарання з дворічним іспитовим строком, а також покладено обов`язки, що передбачені ст. 76 КК України.

Позов прокурора задоволено. Розірвано достроково кредитний договір №188 від 30.11.2007 року укладений між відкритим акціонерним товариством «Державний ощадний банк України та ОСОБА_2 . Стягнуто із ОСОБА_2 в користь ВАТ «Державний ощадний банк України» заборгованість по кредитному договору у розмірі 52693,02 грн.

Згідно свідоцтва про смерть, виданого Новосільською сільською радою Підволочиського району Тернопільської області серії НОМЕР_1 від 06 жовтня 2017 року, вбачається, що ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_2 померла.

Відповідно до копії постанови Підволочиського відділу ДВС ГТУЮ у Тернопільській області серії ВП №18695874 від 17 жовтня 2017 року вбачається, що виконавче провадження з примусового виконання в/л №1-37 виданого 29.03.2010 року, щодо стягнення з ОСОБА_2 боргу в розмірі 52692,02 грн закінчено на підставі п.3ч.1ст.ст.39,40 ЗУ «Про виконавче провадження» у зв`язку із смертю боржника.

Судом оглянуто спадкову справу щодо майна померлої ОСОБА_2 , згідно якої вбачається, що після смерті ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_2 відкрилась спадщина на належне їй майно, яке прийняв її син ОСОБА_1 15 травня 2018 року приватним нотаріусом Підволочиського районного нотаріального округу видано свідоцтво про право на спадщину за законом на земельну ділянку площею 3,5377 га, що розташована на території Новосільської сільської ради Підволочиського району Тернопільської області.

06.09.2018 року за вих. №117.20-12/1/1001/83270/2018-19 філія Тернопільське обласне управління АТ «Ощадбанк» звернулось до Підволочиської державної нотаріальної контори із заявою у якій просили прийняти заяву АТ «Ощадбанк» як кредитора з вимогою до спадкоємців боржника ОСОБА_2 .

Згідно відповіді в.о. завідувача Підволочиської державної нотаріальної контори від 04.04.2019 року №127/01-16 на №117.20-12/1/463/22681/2019-19 від 15.03.2019 Підволочиська державна нотаріальна контора повідомляє, що заява кредитора від 06.09.2018 року за вих. №11.20-12/1/1001/83270/2018-19 направлена за належністю до приватного нотаріуса Підволочиського нотаріального округу Коломійчука О.І., оскільки саме в нього заведено спадкову справу щодо майна померлої ОСОБА_2 .

Згідно відповіді на електронне повідомлення АТ «Державного ощадного банку України» Департаменту бек-офісу №46/05-08/2299 від 02.08.2021 року вбачається, що по кредитному договору № 188 від 30.11.2007 року укладеному між філією Тернопільського обласного управління АТ «Ощадбанк» та ОСОБА_2 станом на дату смерті, а саме ІНФОРМАЦІЯ_1 заборгованість становила 51291,18 грн. 48071,74 грн. - прострочена заборгованість за основним боргом і відсотками, 3219,44 грн. пеня по кредиту.

19 квітня 2019 року №117-20-12/1/643/34304/2019-19, 12.03.2020 року №117.20-12/1/345/19173/2020-19, 16.12.2020 року № 117.20-12/1/1617/82671/2020-19 філією Тернопільського обласного управління Державний ощадний Банк України звертались із клопотанням до Приватного нотаріуса Підволочиського нотаріального округу Коломійчука О.І. у якому просили надати відповідь щодо відкриття спадкової справи та повідомити про спадкоємців боржника ОСОБА_2

31.05.2021 року АТ Державний ощадний Банк України звернулись із вимогою до ОСОБА_1 щодо повернення грошових коштів у сумі 51291,18 грн. боргу.

З пояснень представника позивача АТ «Державний ощадний банк України» в особі філії Тернопільське обласне управління АТ «Ощадбанк» вбачається, що позивач дізнався про смерть боржника ОСОБА_2 03.09.2018 року, а 13 січня 2021 року Приватний нотаріус Підволочиського районного нотаріального округу повідомив кредитора про прийняття спадщини 15 травня 2018 року відповідачем ОСОБА_1 .

Позивач звернувся 05.08.2021 року з позовом до суду про стягнення заборгованості за кредитним договором до ОСОБА_1 як спадкоємця позичальника.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог суд першої інстанції виходив з того що з позовом у цій справі до суду банк звернувся після спливу строку позовної давності, встановленого статтею 257 ЦК України. Колегія суддів погоджується з даним висновком суду.

Предметом позову у цій справі є вимога кредитора до спадкоємця боржника про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Згідно з частиною першою статті 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

Відповідно до частини першої статті 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом.

За змістом статті 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Відповідно до правового висновку Великої Палати Верховного Суду, викладеного у постанові від 17 квітня 2018 року у справі № 522/407/15-ц (провадження № 14-53цс18), оскільки зі смертю позичальника зобов`язання з повернення кредиту включаються до складу спадщини, строки пред`явлення кредитодавцем вимог до спадкоємців позичальника, а також порядок задоволення цих вимог регламентуються статтями 1281 і 1282 ЦК України.

Відповідно до статті 1281 ЦК України в редакції, чинній на час виникнення спірних відносин, спадкоємці зобов`язані повідомити кредитора спадкодавця про відкриття спадщини, якщо їм відомо про його борги.

Кредиторові спадкодавця належить протягом шести місяців від дня, коли він дізнався або міг дізнатися про відкриття спадщини, пред`явити свої вимоги до спадкоємців, які прийняли спадщину, незалежно від настання строку вимоги.

Якщо кредитор спадкодавця не знав і не міг знати про прийняття спадщини, він має право пред`явити свої вимоги до спадкоємців, що прийняли спадщину, протягом одного року від настання строку вимоги.

Кредитор спадкодавця, який не пред`явив вимоги до спадкоємців, що прийняли спадщину, у строки, встановлені частинами другою і третьою цієї статті, позбавляється права вимоги.

Стаття 1281 ЦК України не встановлює певного порядку пред`явлення вимог кредиторів. Пред`явлення вимог може відбуватися як безпосередньо спадкоємцю, так і через нотаріуса.

Такий висновок висловлений Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 17 квітня 2018 року у справі № 522/407/15-ц (провадження № 14-53цс18).

Згідно із статтею 1282 ЦК України спадкоємці зобов`язані задовольнити вимоги кредитора повністю, але в межах вартості майна, одержаного у спадщину. Кожен зі спадкоємців зобов`язаний задовольнити вимоги кредитора особисто, у розмірі, який відповідає його частці у спадщині. Вимоги кредитора вони зобов`язані задовольнити шляхом одноразового платежу, якщо домовленістю між спадкоємцями і кредитором не встановлено інше. У разі відмови від одноразового платежу суд за позовом кредитора накладає стягнення на майно, яке було передано спадкоємцям у натурі.

У разі смерті фізичної особи - боржника за зобов`язанням у правовідносинах, що допускають правонаступництво у порядку спадкування, обов`язки померлої особи (боржника) за загальним правилом переходять до іншої особи, її спадкоємця, тобто відбувається передбачена законом заміна боржника у зобов`язанні, який несе відповідальність у межах вартості майна, одержаного у спадщину.

Таким чином, правовідносини, що виникли між банком та боржником (який помер), після його смерті трансформуються у зобов`язальні правовідносини, що виникли між кредитодавцем та спадкоємцями боржника і вирішуються у порядку статті 1282 ЦК України.

Вирішуючи спори про стягнення заборгованості за вимогами кредитора до спадкоємців боржника, судам для правильного вирішення справи необхідно встановлювати такі обставини:

- чи пред`явлено вимогу кредитором спадкодавця до спадкоємців боржника у строки, визначені частинами другою та третьою статті 1282 ЦК України, оскільки у разі пропуску таких строків на підставі частини четвертої статті 1281 ЦК України кредитор позбавляється права вимоги;коло спадкоємців, які прийняли спадщину;при дотриманні кредитором строків, визначених статтею 1282 ЦК України, та правильному визначенні кола спадкоємців, які залучені до участі у справі як відповідачі, суд встановлює дійсний розмір вимог кредитора (перевіряє розрахунок заборгованості станом на день смерті боржника, який є днем відкриття спадщини);при доведеності та обґрунтованості вимог кредитора боржника суду належить встановити обсяг спадкового майна та його вартість, визначивши тим самим межі відповідальності спадкоємця (спадкоємців) за боргами спадкодавця відповідно до частини першої статті 1282 ЦК України

Досліджуючи питання обсягу спадкового майна та його вартості як межі відповідальності спадкоємця (спадкоємців) за боргами спадкодавця відповідно до частини першої статті 1282 ЦК України, суд апеляційної інстанції зазначає що сума заборгованості спадкоємця в розмірі 51291,18 грн. є в межах реальної вартості успадкованого майна. В суді апеляційної інстанції представник відповідача представив витяг з технічної документації з нормативно грошової оцінки земельної ділянки згідно якої вартість успадкованої земельної ділянки становить 132264,83 грн.

У постанові Верховного Суду від 18 вересня 2019 року у справі № 640/6274/16-ц (провадження № 61-25487св18) сформульовано правовий висновок, згідно з яким, враховуючи принцип змагальності цивільного процесу, яким передбачено, що кожна сторона повинна довести обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, доводити обсяг спадкового майна та його вартість повинен спадкоємець, який заперечує проти вимог кредитора спадкодавця, оскільки відповідальність спадкоємця за зобов`язаннями спадкодавця обмежена вартістю успадкованого майна.

Доводи апеляційної скарги, що суд першої інстанції безпідставно застосував до спірних правовідносин наслідки спливу позовної давності колегія суддів вважає необгрунтованими.

Відповідно до статті 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Згідно з частиною першою статті 261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

В оцінці доводів апеляційної скарги про початок перебігу позовної давності апеляційний суд враховує правовий висновок Верховного Суду, викладений у постанові від 31 жовтня 2018 року у справі № 688/353/15-ц (провадження № 61-14285св18) та у постанові від 19 травня 2021 року у справі № 522/20081/15-ц (провадження № 61-21510св19), відповідно до якого саме дата прийняття спадщини спадкоємцями є початком перебігу позовної давності, оскільки з цієї дати настали одночасно обов`язкові умови для початку перебігу позовної давності, передбачені у частині першій статті 261 ЦК України: банку на цей момент вже могло бути відомо про порушення його права, а також він мав можливість отримати відомості про особу, яка його порушила.

Судом встановлено, що після смерті ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_1 відкрилась спадщина на належне їй майно.

З матеріалів справи вбачається, що спадкоємець ОСОБА_1 чоловік померлої ІНФОРМАЦІЯ_3 звернувся до приватного нотаріуса Підволочиського районного нотаріального округу Коломійчука О.І. із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за законом на земельну ділянку кадастровий номер ,01,0477 після смерті ОСОБА_2 . Нотаріусом зазначено ,що ОСОБА_1 прийняв спадщину згідно ст.1268 ЦКУ( спільне проживання) спадкоємця з спадкодавцем згідно довідки Новосільської сільської ради Підволочиського району № 65 від 23.01. 2018 року.(ас. 62)

15 травня 2018 року нотаріусом було видано свідоцтво про право на спадщину за законом ОСОБА_1 на земельну ділянку площею 3,5377га кадастровий №,01,0477.

Враховуючи наведене колегія суддів зазначає, що в даній справі початком перебігу позовної давності слід вважати ІНФОРМАЦІЯ_1 - дату прийняття спадщини спадкоємцем ОСОБА_1 чоловіком померлої, який прийняв спадщину у відповідності ст.1268 ЦКУ, оскільки саме з цієї дати настали одночасно обов`язкові умови для початку перебігу позовної давності, передбачені у частині першій статті 261 ЦК України.

З матеріалів справи вбачається, що з позовом у цій справі до суду банк звернувся 05.08.2021 року тобто після спливу строку позовної давності, встановленого статтею 257 ЦК України, а тому суд пршої інстанції підставно відмовив в задоволенні позовних вимог.

Апеляційний суд враховує поведінку банку, який не виявляв розумної зацікавленості у забезпеченні своїх прав та охороні інтересів, не вживав будь-яких розумно очікуваних дій задля з`ясування кола спадкоємців, а також не скористався своїм процесуальним правом подати обґрунтовану заяву про визнання поважними причин пропуску позовної давності.

Відповідно до частини четвертої статті 10 ЦПК України і статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» на суд покладено обов`язок під час розгляду справ застосовувати Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року (далі - Конвенція) і Протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Європейський суд з прав людини, юрисдикція якого поширюється на всі питання тлумачення і застосування Конвенції (пункт 1 статті 32), наголошує, що позовна давність - це законне право правопорушника уникнути переслідування або притягнення до суду після закінчення певного періоду після скоєння правопорушення. Застосування позовної давності має кілька важливих цілей, а саме: забезпечувати юридичну визначеність і остаточність, захищати потенційних відповідачів від прострочених позовів та запобігати несправедливості, яка може статися в разі, якщо суди будуть змушені вирішувати справи про події, що мали місце у далекому минулому, спираючись на докази, які вже, можливо, втратили достовірність і повноту із плином часу (§ 51 рішення від 22 жовтня 1996 року за заявами №№ 22083/93, 22095/93 у справі «Стаббінгс та інші проти Сполученого Королівства»; § 570 рішення від 20 вересня 2011 року за заявою у справі «ВАТ «Нафтова компанія «Юкос» проти Росії»).

Порівняльний аналіз термінів «довідався» та «міг довідатися», що містяться у статті 261 ЦК України, дає підстави для висновку про презумпцію можливості та обов`язку особи знати про стан своїх майнових прав, а тому доведення факту, через який позивач не знав про порушення свого цивільного права і саме з цієї причини не звернувся за його захистом до суду, недостатньо.

Позивач повинен також довести той факт, що він в силу об`єктивних причин не міг дізнатися про порушення свого цивільного права, що також випливає із загального правила про обов`язковість доведення стороною спору тих обставин, на котрі вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Відповідач, навпаки, мусить довести, що інформацію про порушення можна було отримати раніше (правовий висновок Верховного Суду України, викладений у постанові від 22 лютого 2017 року у справі № 6-17цс17).

Підсумовуючи наведене вище, колегія суддів дійшла висновку про те, що суд першої інстанції підставно відмовив у задоволенні позову у зв`язку зі спливом строку позовної давності, про застосування якої було заявлено представником відповідача у суді першої інстанції.

Враховуючи викладене, колегія суддів вважає, що постановлене у справі рішення є законним та обгрунтованим і підстав для його зміни чи скасування, за наведеними у скаргах доводами, апеляційний суд не вбачає.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними. Залежно від характеру рішення. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, №63566/00№23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Керуючись ст.ст. 259, п. 1 ч. 1 ст. 374, ст.ст. 375, 381-384, 389-391 ЦПК України, суд апеляційної інстанції, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» в особі філії - Тернопільського обласного управління АТ «Ощадбанк» залишити без задоволення.

Рішення Підволочиського районного суду Тернопільської області від 15 квітня 2022 року залишити без змін.

Судові витрати покласти на позивача у межах сум ним понесених.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 18 листопада 2022 року.

Головуючий

Судді