КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
провадження №22-ц/824/3105/2022 Головуючий суддя: Олійник В.І.
ПОСТАНОВА

Іменем України

16 лютого 2022 року м. Київ

Київський апеляційний суд в складі колегії суддів:

Головуючого судді: Олійника В.І.,

суддів: Сушко Л.П., Суханової Є.М.,

при секретарі: Панчошній К.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Київського апеляційного суду в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Дніпровського районного суду міста Києва від 10 листопада 2021 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення додаткових витрат на дитину, -

в с т а н о в и в :

У липні 2021 року ОСОБА_1 звернулась до суду із зазначеним позовом, в якому просила стягнути з ОСОБА_2 фактично понесені та очікувані наперед витрати на дитину ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в розмірі 24 252 грн. 82 коп.

Свої вимоги обґрунтовувала тим, що 14 серпня 2010 року сторони зареєстрували шлюб, під час якого у них народилась дитина - син ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Рішенням Деснянського районного суду м. Києва від 27 листопада 2011 року шлюб між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 розірвано.

Вказувала, що 23 листопада 2020 року Деснянським районним судом міста Києва видано судовий наказ про стягнення із ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в розмірі 1/4 частини від усіх видів його заробітку (доходу), але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, щомісяця, починаючи від 10 листопада 2020 року і до досягнення дитиною повноліття.

Зазначала, що вона самостійно покриває всі витрати на дозвілля дитини, що в зальному розмірі складає 40 705 грн. 67 коп., з яких: відвідування японського бойового мистецтва дзюдо в розмірі 19 500 грн., витрати на спеціальний одяг для бойового мистецтва в загальному розмірі 1 745 грн. 68 коп., покупка велосипеду в розмірі 7 047 грн., подушка - 525 грн., книги - 241 грн. 10 коп., ліки - 430 грн. 89 коп., два мобільні телефони з аксесуарами (придбання в різні періоди) - 8 816 грн.

Крім того, вказувала, що нею понесено витрати на святкування дня народження дитини у розмірі 2 400 грн.

Оскільки дитина в майбутньому буде відвідувати японське бойове мистецтво дзюдо, тому позивачка просила стягнути з відповідача половину вартості занять в загальному розмірі 3 900 гривень за період починаючи від липня 2021 року до червня 2022 року.

Рішенням Дніпровського районного суду міста Києва від 10 листопада 2021 року відмовлено у задоволенні позову.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 з підстав порушення судом норм матеріального і процесуального права ставиться питання про скасування рішення суду першої інстанції та ухвалення нового про задоволення позовних вимог.

Скаргу обґрунтовувала тим, що висновок суду про те, що заявлені позивачем витрати покриваються аліментами, які сплачує відповідач, не відповідає фактичним обставинам справи, оскільки з наявних в матеріалах справи доказів вбачається, що позивачка просить стягнути додаткові витрати на дитину починаючи від січня 2019 року, в той час як згідно судового наказу Деснянського районного суду від 23 листопада 2020 року у справі №754/15128/20 аліменти з відповідача на утримання сина стягуються лише з 10 листопада 2020 року, тобто, до моменту винесення судового наказу відповідач жодним чином участі в утриманні дитини не приймав взагалі, що і стало причиною для звернення апелянта до суду за видачею судового наказу.

Вважає, що зазначеним обставинам судом першої інстанції не надано жодної оцінки, не наведено мотивів відмови у врахуванні тієї обставини, що до 10 листопада 2020 року відповідач жодної участі в утриманні дитини не приймав.

Щодо висновків суду першої інстанції про відсутність підстав для стягнення з відповідача додаткових витрат на дитину з посиланням на практику Верховного Суду, яка містить висновки про те, що такі витрати підлягають стягненню переважно у випадку їх понесення на лікування дитини та пов`язані з цим витрати, зазначає, що такі висновки порушують вимоги норм міжнародного законодавства щодо рівності дітей незалежно від раси, кольору шкіри, статі, мови, релігії, політичних або інших переконань, національного, етнічного або соціального походження, майнового стану, стану здоров`я і народження дитини, її батьків чи законних опікунів або яких-небудь інших обставин.

Вказує, що оскільки за наведених судом першої інстанції мотивів вбачається надання переваги на відшкодування додаткових витрат виключно на лікування, тобто порушується принцип рівності за станом здоров`я, в той час як розвиток фізичних, творчих та інших навичок дитини взагалі не оцінюється судом як підстава наявності додаткових витрат в утриманні дитини.

Учасники справи не скористались своїм правом на подання до суду відзиву на апеляційну скаргу, своїх заперечень щодо змісту і вимог апеляційної скарги до апеляційного суду не направили.

Згідно з ч.3 ст.360 ЦПК України відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

Заслухавши доповідь судді апеляційного суду, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з наступних підстав.

Відповідно до вимог ч.ч.1, 2, 5 ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що позов є не обґрунтованим та таким, що не підлягає до задоволення.

Ухвалене судом рішення зазначеним вимогам відповідає.

Відповідно до ч.1 ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

За ч.2 ст.12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ч.1 ст.89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Згідно з ч.ч.1, 2 ст.367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

За п.1 ч.1 ст.374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право: залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Судом встановлено, що 14 серпня 2010 року ОСОБА_2 та ОСОБА_1 зареєстрували шлюб, який припинено на підставі рішення Деснянського районного суду міста Києва від 27 грудня 2011 року.

Від шлюбу сторони мають малолітню дитину - сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Встановлено, що 23 листопада 2020 року Деснянським районним судом міста Києва видано судовий наказ, яким присуджено до стягнення із ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання спільної неповнолітньої дитини - сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 1/4 частини від усіх видів заробітку (доходу), але не менше ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи від 10 листопада 2020 року і до досягнення дитиною повноліття.

Відповідно до ч.8 ст.7 СК України регулювання сімейних відносин має здійснюватись з максимально можливим урахуванням інтересів дитини, непрацездатних членів сім`ї.

За змістом ст.18 Конвенції «Про захист прав дитини» суд повинен докласти всіх можливих зусиль для того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки несуть основну відповідальність за виховання та розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування.

Згідно зі ст.27 Конвенції «Про захист прав дитини» батько або (і) інші особи, що виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здатностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Обов`язок батьків щодо утримання своїх дітей є одним з головних конституційних обов`язків (ч.2 ст.51 Конституції України) і традиційно закріплюється в сімейному законодавстві.

Відповідно до ч.1 ст.12 Закону України «Про охорону дитинства» на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини.

Статтею 8 Закону України «Про охорону дитинства» визначено, що кожна дитина має право на рівень життя достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного та соціального розвитку.

За ст.185 СК України той з батьків, з кого присуджено стягнення аліментів на дитину, а також той з батьків, до кого вимога про стягнення аліментів не була подана, зобов`язані брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо). Розмір участі одного з батьків у додаткових витратах на дитину; в разі спору визначається за рішенням суду, з урахуванням обставин, що мають істотне значення. Додаткові витрати на дитину можуть фінансуватися наперед або покриватися після їх фактичного понесення разово, періодично або постійно.

Як вбачається з роз'яснень в п.18 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», у випадку стягнення виплат по додаткових витратах на утримання дитини, викликаних особливими обставинами (в тому числі хвороби) передбачених ст.185 Сімейного кодексу України, йдеться про фактично зазнані або передбачувані витрати, які необхідно стягувати у твердій грошовій сумі.

Розмір додаткових витрат на дитину повинен обґрунтовуватись відповідними документами (наприклад, витрати на спеціальний медичний догляд - довідкою медичного закладу про вартість медичних послуг; витрати на лікування, на санаторно-курортне лікування - виписками з історії хвороби дитини, рецептами лікарів, довідками, чеками, рахунками, проїзними документами тощо).

Аліменти мають своєю метою забезпечити нормальні матеріальні умови життя дитини. У тих випадках, коли в силу особливих, виняткових обставин вимагаються поверх звичайних додаткові витрати, цих коштів може виявитися недостатньо.

До особливих обставин з якими законодавець пов`язує стягнення додаткових витрат на дитину відносяться ті обставини, що пов`язані з розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо.

Згідно з довідкою, виданою Громадською організацією «Спортивний клуб «Дзюдо Мастер», в ній міститься інформація про те, що ОСОБА_3 дійсно відвідує тренування по дзюдо від 01 січня 2019 року в групі початкової підготовки, оплата за місяць становить 650 гривень, мама бере активну участь в спортивному житті дитини та регулярно сплачує членські внески (а.с.11).

Відповідно до ч.2 статті 185 СК України розмір участі одного з батьків у додаткових витратах на дитину в разі спору визначається за рішенням суду, з урахуванням обставин, що мають істотне значення.

Ці положення стосується особливих обставин, приблизний перелік яких надається цією статтею. До таких особливих обставин закон відносить насамперед випадки, коли дитина, яка знаходиться на утриманні батьків, потребує додаткових витрат, в тому числі у зв'язку з розвитком певних її здібностей.

Звертаючись до суду з позовом про стягнення з відповідача ОСОБА_2 половини понесених додаткових витрат на дитину у розмірі 20 352 грн. 82 коп., позивачка посилалася на те, що вона самостійно покриває всі витрати на дозвілля дитини, що в загальному розмірі складає 40 705 грн. 67 грн., з яких: відвідування японського бойового мистецтва дзюдо в розмірі 19 500 грн., витрати на спеціальний одяг для бойового мистецтва в загальному розмірі 1 745 грн. 68 коп., покупка велосипеду у розмірі 7 047 грн., подушка - 525 грн., книги - 241 грн. 10 коп., ліки - 430 грн. 89 коп., два мобільні телефони з аксесуарами (придбання в різні періоди) - 8 816 грн. Крім того, позивачкою понесено витрати на святкування дня народження дитини у розмірі 2 400 грн.

Вирішуючи питання щодо розміру коштів, які підлягають стягненню на додаткові витрати, суди повинні враховувати, в якій мірі кожен із батьків зобов`язаний брати участь у цих витратах з огляду на матеріальне та сімейне становище сторін та інші інтереси й обставини, що мають істотне значення. У випадку, коли матеріальне становище батьків не дозволяє забезпечити повну оплату додаткових витрат, вони можуть бути компенсовані лише частково.

Додаткові витрати не є додатковим стягненням коштів на утримання дитини. Аліменти необхідні, щоб забезпечити нормальні матеріальні умови для життя дитини. В окремих випадках за наявності особливих обставин, крім звичайних витрат на дитину вимагаються додаткові. Розмір додаткових витрат повинен визначатися залежно від передбачуваних або фактично понесених витрат на дитину. Визначення обставин, що можуть бути визнані істотними, закон відносить до компетенції суду. У будь-якому разі істотними є такі обставини, як стан здоров`я, матеріальне становище відповідача, наявність у нього інших неповнолітніх дітей, непрацездатних дружини, чоловіка, батьків, повнолітніх дітей тощо. Додаткові витрати на дитину можуть фінансуватися наперед або покриватися після їх фактичного понесення разово, періодично або постійно.

Розмір додаткових витрат на дитину повинен обґрунтовуватись відповідними документами (наприклад, витрати на спеціальний медичний догляд - довідкою медичного закладу про вартість медичних послуг; витрати на лікування, на санаторно-курортне лікування - виписками з історії хвороби дитини, рецептами лікарів, довідками, чеками, рахунками, проїзними документами тощо). При стягненні коштів на додаткові витрати, які повинні бути понесені у майбутньому, суду необхідно надати розрахунок або обґрунтування необхідності майбутніх витрат.

Наявність таких додаткових витрат має довести особа, що заявляє позовні вимоги про їх стягнення. Ці кошти є додатковими, на відміну від коштів, які отримуються одним з батьків на утримання дитини. У цих випадках йдеться про фактично зазнані або передбачувані витрати, тому їх необхідно визначати у твердій грошовій сумі.

Аналогічна позиція викладена в постанові Верховного Суду України від 10 травня 2018 року у справі №61-15690св18.

Суд вірно вважав, що відвідування спортивної секції та дитячого гуртка малювання не відноситься до тих особливих обставин, які передбачають можливість стягнення додаткових витрат з батьків на утримання дитини.

Придбання планшета теж не може вважатися додатковими витратами на дитину. Правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 12 березня 2020 року у справі №520/12681/17 (провадження №61-14849св19).

Згідно з вимогами діючого законодавства брати участь у додаткових витратах на дитину зобов`язанні обоє батьків, незалежно від того, з ким з них проживає дитина, при цьому, судом вірно не прийнято до уваги надані позивачем копії фіскальних чеків, які підтверджують витрати на здійснення покупок ліків, одягу, мобільних телефонів, аксесуарів для телефону (навушники, захисне скло, чехол), велосипед, книги, подушка, які безпосередньо не стосуються розвитку дитини. Крім того, відвідування японського бойового мистецтва дзюдо, покупки смартфону (мобільного телефону) для потреби у дистанційному навчанні та понесені витрати на святкування дня народження дитини не відноситься до тих особливих обставин, які передбачають можливість стягнення додаткових витрат з батьків на утримання дитини. В силу положень статті 185 СК України витрати, які просила позивачка стягнути з відповідача, не відносяться до додаткових витрат, які зумовлені особливими обставинами, а є звичайними витратами на дитину, а тому відшкодування цих витрат повинно здійснюватися за рахунок аліментів, які відповідач сплачує згідно з судовим наказом.

Щодо заявлених позовних вимог в частині стягнення із ОСОБА_2 додаткових витрат на майбутнє для відвідування дитиною японського бойового мистецтва дзюдо починаючи від липня 2021 року до червня 2022 року у розмірі 3 900 гривень, то суд дійшов вірного висновку про необґрунтованість вимог в цій частині, оскільки такі витрати не відносяться до тих особливих обставин, які передбачають можливість стягнення додаткових витрат з батька на утримання дитини на майбутнє.

Згідно зі ст.375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.

За таких обставин колегія суддів приходить до висновку, що рішення суду першої інстанції відповідає обставинам справи, ухвалене з дотриманням норм матеріального і процесуального права і не може бути скасоване з підстав, викладених в апеляційній скарзі.

Таким чином, доводи апеляційної скарги про порушення судом норм матеріального і процесуального права безпідставні, спростовуються матеріалами справи та висновками суду, викладеними в рішенні.

Інших доводів, які б спростовували висновки суду першої інстанції чи доводили б порушення ним норм цивільного або цивільно-процесуального законодавства, апеляційна скарга не містить.

Обґрунтовуючи судове рішення, колегія суддів приймає до уваги вимоги ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» відповідно до якої суди застосовують при розгляді справи Конвенцію та практику Суду як джерело права та висновки Європейського суду з прав людини, зазначені в рішенні у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain) від 9 грудня 1994 року, серія А, №303А, п.2958, згідно з яким Суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення.

Перевіряючи законність та обґрунтованість рішення в межах доводів апеляційної скарги та враховуючи, що обставини справи судом встановлені відповідно до наданих пояснень сторін та письмових доказів, що містяться в матеріалах справи, колегія суддів приходить до висновку, що рішення постановлене з дотриманням вимог матеріального і процесуального права, а тому апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а рішення суду залишити без змін.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст.263, 367, 374, 375, 381, 382 ЦПК України, суд, -

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Дніпровського районного суду міста Києва від 10 листопада 2021 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Повний текст постанови складено 23 лютого 2022 року.

Головуючий:

Судді: