Номер провадження: 22-ц/813/1963/22
Головуючий у першій інстанції Шенцева О.П.
Доповідач Сегеда С. М.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05.12.2022 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі:

головуючого Сегеди С.М.,

суддів: Гірняк Л.А.,

Комлевої О.С.,

за участю секретаря Хухрова С.В.,

розглянувши в спрощеному позовному провадженні, без участі учасників справи, апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Приморського районного суду м. Одеси від 26 жовтня 2020 року, ухваленого під головуванням судді Шенцевої О.П., у цивільній справі за позовною заявою ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Кредитні ініціативи», Державного реєстратора Комунального підприємства «Реєстраційна служба Одеської області» - Манюти Сергія Васильовича про визнання протиправним та скасування рішення про державну реєстрацію,

встановив:

02.09.2019 року до Приморського районного суду м. Одеси звернулась позивач ОСОБА_1 із позовною заявою до Товариства з обмеженою відповідальністю «Кредитні ініціативи» (далі - ТОВ «Кредитні ініціативи»), Державного реєстратора Комунального підприємства «Реєстраційна служба Одеської області» (далі ДР КП «Реєстраційна служба Одеської області») - ОСОБА_2 , та просила суд визнати незаконними дії ДР КП «Реєстраційна служба Одеської області» ОСОБА_2 та скасувати рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, про реєстрацію права власності на квартиру АДРЕСА_1 , за ТОВ «Кредитні ініціативи» (т.1, а.с.3-7).

Позовні вимоги були обґрунтовані тим, що у зв`язку із наявною заборгованістю відповідача, позивачем було реалізовано право на звернення стягнення на предмет іпотеки та ДР КП «Реєстраційна служба Одеської області» ОСОБА_2 прийнято рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, яким зареєстровано за ТОВ «Кредитні ініціативи» вищезазначену квартиру.

Вказані дії відповідачів позивач вважала протиправними, оскільки відчуження належного їй майна проведено з порушенням вимог Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті», без надіслання боржнику вимоги про усунення порушень та повідомлення наміру щодо звернення стягнення на предмет іпотеки, що стало підставою для звернення до суду за захистом порушених прав позивача як власника майна.

Рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 26 жовтня 2020 рокув задоволенні позову було відмовлено (а.с. 153-157).

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 ставить питання про скасування рішення Приморського районного суду м. Одеси від 26 жовтня 2020 року, та постановлення нового - про задоволення позовних вимог у повному обсязі,посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права.

Вирішуючи питання про слухання справи в прядку спрощеного позовного провадження, у відсутність учасників справи, колегія суддів виходить із того, що всі учасники справи належним чином повідомлені про час і місце судового засідання (т.2, а.с.46-52).

Крім того, у відповідності до ч. 5 ст. 268 ЦПК України, датою ухвалення рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено - повне чи скорочене).
Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.
Таким чином, розгляд даної справи здійснений 23.11.2022 року в порядку спрощеного позовного провадження за наявними у справі матеріалами, у відсутність учасників справи, оскільки учасники справи повідомлені про час і місце судового засідання належним чином, про що вказано вище. Повний текст судового рішення складений 05.12.2022 року.

Крім того, відповідно до ст. 10 Закону України «Про правовий режим воєнного стану» у період воєнного стану не можуть бути припинені повноваження Президента України, Верховної Ради України, Кабінету Міністрів України, Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини, а також судів, органів прокуратури України, органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, та органів, підрозділи яких здійснюють контррозвідувальну діяльність. Згідно зі ст. 12-2 вказаного Закону в умовах правового режиму воєнного стану суди, органи та установи системи правосуддя діють виключно на підставі, в межах повноважень та в спосіб, визначені Конституцією України та законами України. Повноваження судів, органів та установ системи правосуддя, передбачені Конституцією України, в умовах правового режиму воєнного стану не можуть бути обмежені. Згідно зі ст. 26 вказаного Закону правосуддя на території, на якій введено воєнний стан, здійснюється лише судами. На цій території діють суди, створені відповідно до Конституції України. Скорочення чи прискорення будь-яких форм судочинства забороняється. Явка сторони до суду апеляційної інстанції не є обов`язковою, а тому перешкоди для розгляду справи в даному випадку відсутні.

Враховуючи вищенаведене, а також те, що дана справа перебуває на розгляді суду апеляційної інстанції біля 2-х років (т.1, а.с.195), колегія суддів вирішила дану справу розглядати судом апеляційної інстанції в порядку спрощеного позовного провадження за наявними матеріалами, у відсутність учасників справи.
Стосовно чергового клопотання представника ОСОБА_1 ОСОБА_3 про відкладення розгляду справи (т.2, а.с.56), колегія суддів вважає, що воно задоволенню не підлягає, виходячи вищевикладеного, та з того, що явка до суду апеляційної інстанції є необов`язковою, а також виходячи з наступного.

Так, колегія суддів зазначає, що Одеський апеляційний суд працює в режимі воєнного стану, розглядає справи за розкладом та обробляє поштову кореспонденцію кожного дня.
Крім того, розпорядженням голови Одеського апеляційного суду №1 від 02.03.2022 в Одеському апеляційному суді запроваджено особливий режим роботи суду в умовах воєнного стану, відповідно до якого робота суду апеляційної інстанції здійснюється шляхом здійснення розгляду термінових справ, зокрема, пов`язаних із питаннями обороноздатності держави, забезпеченням режиму воєнного стану, мобілізації, розглядом клопотань щодо негласних слідчих (розшукових) дій та оперативно-розшукових заходів та інших питань, які потребують термінового вирішення, а також тимчасово (на час воєнного стану) обмежено допуск в приміщення суду осіб, які не є учасниками судових засідань.
Разом із тим, зазначеним розпорядженням, з огляду на обмеження подання учасниками провадження заяв про відкладення розгляду справи через задіяння до функціонування критичної інфраструктури, вступ до лав Збройних сил України, територіальної оборони, добровольчих воєнних формувань та інших форм протидії збройної агресії проти України, або небезпеку для життя, розгляд в тому числі справ про адміністративні правопорушення дозволено продовжити без участі учасників провадження в приміщенні Одеського апеляційного суду або в режимі відеоконференції.
Дане розпорядження розміщено на сайті Судової влади Одеського апеляційного суду.
Водночас, вищезгаданим розпорядженням рекомендовано учасникам судового провадження утриматися від відвідування приміщення суду та подавати заяви про проведення судових засідань в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду з використанням власних технічних засобів.
Крім того, слід зазначити, що минулі судові засідання були відкладені, в тому числі за клопотанням відповідача ОСОБА_1 , її представника адвоката Бережного О.В., та регіонального представника ТОВ «Кредитні ініціативи» (т.1, а.с. 221, 234, 242, т.2, а.с.18, 41, 44).
Оскільки представник ОСОБА_1 був сповіщений про дату, місце і час проведення судового засідання заздалегідь, а саме: 13.10.2022 року (т.2, а.с.48), ніщо не перешкоджало йому прийняти участь в розгляді справи 23.11.2022 року, в 10.00 год. в режимі відеоконференції, як того вимагає ст. 212 ЦПК України.
Що стосується клопотання представника ТОВ «Кредитні ініціативи» про проведення судового засідання в режимі відеоконференції, то ухвалою Одеського апеляційного суду від 22.11.2022 року в задоволенні вказаного клопотання було відмовлено, з тих підстав, що вказане клопотання подано з порушенням норм ч. 2 ст. 212 ЦПК України (т.2, а.с.54, 58).

Перевіривши законність і обґрунтованість оскаржуваного судового рішення, заслухавши доповідача, доводи апеляційної скарги, заперечень проти них, колегія суддів дійшла висновку про необхідність відмови в задоволенні апеляційної скарги, виходячи з наступних підстав.

Ухвалюючи судове рішення, суд першої інстанції виходив із того, що за змістом ст.ст. 35, 37Закону України «Про іпотеку» у разі порушення основного зобов`язання та/або умов іпотечного договору іпотекодержатель надсилає іпотекодавцю та боржнику, якщо він є відмінним від іпотекодавця, письмову вимогу про усунення порушення. В цьому документі зазначається стислий зміст порушених зобов`язань, вимога про виконання порушеного зобов`язання у не менш ніж тридцятиденний строк та попередження про звернення стягнення на предмет іпотеки у разі невиконання цієї вимоги. Якщо протягом встановленого строку вимога іпотекодержателя залишається без задоволення, іпотекодержатель вправі прийняти рішення про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору. У разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов`язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов`язанням шляхом набуття права власності на предмет іпотеки.Умовою реалізації іпотекодержателя права на звернення стягнення на предмет іпотеки, за змістом ч. 2 ст. 590 ЦК України, ст.ст. 12, 33, 35 Закону України «Про іпотеку» є наявність у іпотечному договорі застереження про задоволення вимог іпотекодержателя шляхом набуття права власності, невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов`язання, а також сплив 30-ти денного строку з моменту отримання іпотекодавцем письмової вимоги про усунення порушення зобов`язання.

Як вбачається з матеріалів справи, 23.05.2019 року відповідачем ОСОБА_1 було отримано повідомлення 820, про що свідчить підпис на повідомленні про вручення поштового відправлення про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання залишку заборгованості за основним зобов`язанням, в якому повідомив про необхідність сплатити суму боргу та про намір звернути стягнення на предмет іпотеки (т1, а.с.75, 76-77).
Доказів, які б підтверджували належність підпису на повідомленні третій особі позивачем до суду не надано, а тому колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про виконання відповідачем вимог, передбачених п. 6.3.1 договору та ст. 35 Закону України «Про іпотеку».
Таким чином, суд першої інстанції дійшов обгрунтованого висновку про відсутність в даному випадку ознак порушення процедури звернення стягнення на предмет іпотеки.

З матеріалів справи також вбачається, що ДР КП «Реєстраційна служба Одеської області» було прийнято рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям відділу), про реєстрацію права власності на квартиру за ТОВ «Кредитні ініціативи».

Вирішуючи питання щодо правомірності дій державного реєстратора при прийнятті оскаржуваного рішення, суд обгрунтовано керувався положеннями цію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень; нормативно-правовий акт № 1952-IV від 01.07.2004">Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень».
У відповідності до ч. 2 ст. 10 вказаного Закону Державний реєстратор: 1) встановлює відповідність заявлених прав і поданих/отриманих документів вимогам законодавства, а також відсутність суперечностей між заявленими та вже зареєстрованими речовими правами на нерухоме майно та їх обтяженнями, зокрема: відповідність обов`язкового дотримання письмової форми правочину та його нотаріального посвідчення у випадках, передбачених законом; відповідність повноважень особи, яка подає документи для державної реєстрації прав; відповідність відомостей про речові права на нерухоме майно та їх обтяження, що містяться у Державному реєстрі прав, відомостям, що містяться у поданих/отриманих документах; наявність обтяжень прав на нерухоме майно; наявність факту виконання умов правочину, з якими закон та/або відповідний правочин пов`язує можливість виникнення, переходу, припинення речового права, що підлягає державній реєстрації.
Суд першої інстанції також обгрунтовано відхилив доводи позивача щодо неправомірного нарахування відповідачем суми заборгованості в якості підстави для скасування рішення державного реєстратора, оскільки, приймаючи рішення про реєстрацію прав та їх обтяжень, державний реєстратор не наділений повноваженнями щодо встановлення обґрунтованості розрахунку заборгованості.

Що стосується доводів заявника апеляційної скарги ОСОБА_1 про те, що реєстрацією права власності на квартиру за ТОВ «Кредитні ініціативи» були допущені порушення положень Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті», колегія суддів зазначає наступне.
Підпунктом 1 п. 1 Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» № 1304-VІІ від 03.06.2014 року встановлено, що не може бути примусово стягнуте (відчужене без згоди власника) нерухоме житлове майно, яке вважається предметом застави згідно із oc2.nsf/link1/an_20/ed_2019_10_21/pravo1/T265400.html?pravo=1#20" title="Про заставу; нормативно-правовий акт № 2654-XII від 02.10.1992">ст. 4 Закону України «Про заставу» та/або предметом іпотеки згідно із 2/ed_2019_10_21/pravo1/T030898.html?pravo=1#42" title="Про іпотекуст. 5 Закону України «Про іпотеку», якщо таке майно виступає як забезпечення зобов`язань громадянина України (позичальника або майнового поручителя) за споживчими кредитами, наданими йому кредитними установами - резидентами України в іноземній валюті, та за умови, що: таке нерухоме житлове майно використовується як місце постійного проживання позичальника/майнового поручителя або є об`єктом незавершеного будівництва нерухомого житлового майна, яке перебуває в іпотеці, за умови, що у позичальника або майнового поручителя у власності не знаходиться інше нерухоме житлове майно; загальна площа такого нерухомого житлового майна (об`єкта незавершеного будівництва нерухомого житлового майна) не перевищує 140 кв. метрів для квартири та 250 кв. метрів для житлового будинку.
Тобто, Закон України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» не передбачає втрату кредитором права на звернення стягнення на предмет іпотеки в разі невиконання боржником зобов`язань за договором, а лише тимчасово забороняє примусово стягувати його (відчужувати без згоди власника).
Ухвалюючи судове рішення, суд першої інстанції виходив із того, що за змістом ст.ст. 36, 37 Закону України «Про іпотеку», відповідне застереження в Іпотечному договорі, яке передбачає передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов`язання - прирівнюється до договору про задоволення вимог іпотекодержателя.
Оскільки положеннями іпотечного договору від 03 грудня 2007 року (т.1, а.с.11) передбачено таке застереження щодо передачі іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов`язання, у випадку невиконання або неналежного виконання іпотекодавцем забезпеченого зобов`язання, то колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що рішення про державну реєстрацію права власності на нерухоме майно було прийнято відповідачем на підставі згоди позивача, передбаченої Іпотечним договором, що не може вважатись примусовим стягненням майна.
При цьому суд першої інстанції правильно вказав, що після внесення відповідного запису до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно належним способом захисту права є не скасування рішення суб`єкта державної реєстрації прав про державну реєстрацію, яке вичерпало свою дію, а скасування запису про проведену державну реєстрацію відповідного права.
Таких правових позицій дотримується і Верховний Суд, які викладені в постанові його Великої Палати від 4 вересня 2018 року у справі № 915/127/18.
З огляду на викладене, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про те, що перереєстрація права власності відбулась не на підставі виконавчого напису нотаріуса, виконавчого провадження, тобто не в примусовому порядку, а на підставі відповідного застереження в Іпотечному договорі, тобто за згодою позивача ОСОБА_1 .
Зазначеними обставинами спростовуються доводи заявника апеляційної скарги (т.1, а.с. 197) про те, що підписавши іпотечне застереження, сторони визначили лише можливі шляхи звернення стягнення, які має використати іпотеко держатель.
Тобто, колегія суддів не погоджується з доводами апеляційної скарги про те, що звернення стягнення на іпотечне майно відбулось примусово, без згоди іпотекодавця ОСОБА_1 .

Згідно ч.ч. 1,5,6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Колегія суддів зазначає, що заявник апеляційної скарги не надав суду достатніх, належних і допустимих доказів існування обставин, на які він посилається як на підставу своїх позовних вимог та доводів апеляційної скарги.
За змістом ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватись на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотримання норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданням цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються, як на підставу своїх вимог або заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Колегія суддів також зазначає, що Європейський суд з прав людини (ЄСПЛ) вказав, що п. 1 ст. 6 Конвенції «Про захист прав людини і основоположних свобод» (далі Конвенція) зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).
Суд апеляційної інстанції враховує положення практики ЄСПЛ про те, що право на обґрунтоване рішення не вимагає детальної відповіді судового рішення на всі доводи висловлені сторонами. Крім того, воно дозволяє вищим судам просто підтверджувати мотиви, надані нижчими судами, не повторюючи їх (справа «Гірвісаарі проти Фінляндії», п.32.)
Пункт 1 ст. 6 Конвенції не вимагає більш детальної аргументації від апеляційного суду, якщо він лише застосовує положення для відхилення апеляції відповідно до норм закону, як такої, що не має шансів на успіх, без подальших пояснень (Burg and others v. France (Бюрг та інші проти Франції), (dec.); Gorou v. Greece (no.2) (Гору проти Греції №2) [ВП], § 41.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням матеріального і процесуального права.

З огляду на викладене, колегія суддів дійшла висновку про законність і обґрунтованість оскаржуваного рішення суду, доводи апеляційної скарги його не спростовують, рішення ухвалено у відповідності до вимог матеріального і процесуального права, у зв`язку з чим апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, оскаржуване рішення суду - залишити без змін.

Керуючись ст.ст. 367, 368, п.1 ч.1 ст. 374, ст.ст. 375, 381 384, 389, 390 ЦПК України, апеляційний суд

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Приморського районного суду м. Одеси від 26 жовтня 2020 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, однак може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції України протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 05.12.2022 року.

Судді Одеського апеляційного суду: С.М. Сегеда

Л.А. Гірняк

О.С. Комлева