Номер провадження: 22-ц/813/943/22
Справа № 509/3759/15-ц
Головуючий у першій інстанції Курочка В.М.
Доповідач Сєвєрова Є. С.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07.07.2022 м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі колегії:

головуючого Сєвєрової Є.С.,

суддів: Вадовської Л.М., Колеснікова Г.Я.,

за участю секретаря Чепрас А.І.,

учасники справи:

позивач ОСОБА_1 ,

відповідач ОСОБА_2 ,

третя особа Акціонерне товариство «Альфа-Банк»,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Овідіопольського районного суду Одеської області від 25 грудня 2015 року у складі судді Курочки В.М.,

в с т а н о в и в:

В серпні 2015 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 про визнання права власності на нерухоме майно, поділ майна подружжя.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 18.06.1988 року позивач зареєстрував шлюб зі ОСОБА_2 . Під час шлюбу позивачем та відповідачем був побудований будинок, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 . Позивач зазначив, що постійно за свої кошти поліпшував стан будинку, виконував додаткові ремонтні роботи, займався його облаштуванням, внаслідок чого вартість цього нерухомого майна значно зросла. З наведених підстав позивач просив провести поділ зазначеного вище жилого будинку, визнати це майно спільною власністю подружжя та визнати за ним право власності на Ѕ частину будинку.

Рішенням Овідіопольського районного суду Одеської області від 25 грудня 2015 року в задоволені позову відмовлено.

Не погодившись з рішенням суду, представник ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій просить рішення скасувати та увалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.

Апеляційна скарга обґрунтована тим, що рішення суду ухвалене з порушеннями норм процесуального і матеріального права, суд не повно з`ясував обставини справи та не дослідив і не надав належної оцінки доказам у справі, не сприяв повному, об`єктивному та неупередженому її розгляду.

Ухвалою Апеляційного суду Одеської області від 04.03.2016 провадження у справі відкрито.

Ухвалою Апеляційного суду Одеської області від 10.05.2016 у справі призначено судову будівельно-технічну експертизу.

Відповідно до повідомлення №2454 Одеського науково-дослідного інституту судових експертиз будівельно-технічна експертиза залишилась без виконання.

Ухвалою Апеляційного суду Одеської області від 20.09.2016 провадження у справі відновлено.

Ухвалою Апеляційного суду Одеської області від 11.10.2016 зобов`язано КП «Овідіопольське бюро технічної інвентаризації» надати суду оціночні акти бюро технічної інвентаризації щодо домоволодіння АДРЕСА_1 .

Ухвалою Апеляційного суду Одеської області від 29.11.2016 у справі призначено судову будівельно-технічну експертизу.

Висновок Одеського науково-дослідного інституту судових експертиз надійшов до суду 14.11.2019.

Ухвалою Одеського апеляційного суду від 14.11.2019 провадження у справі прийнято суддею ОСОБА_3 .

У зв`язку зі звільненням судді ОСОБА_3 у відставку справу через автоматизований розподіл судових справ між суддями передано до провадження судді Сєвєрової Є.С.

21.06.2022 року від третьої особи надійшли письмові пояснення, в яких просив відмовити в задоволенні апеляційної скарги, розгляд справи провести без участі представника АТ «Альфа-Банк».

Позивач та відповідач в судове засідання не з`явилися, про дату, час та місце розгляду справи повідомлялися належним чином.

Поштові повідомлення про вручення їм судових повісток на адресу: АДРЕСА_2 , яку зазначив апелянт в апеляційній скарзі, повернулися до суду з позначкою «не проживає».

В процесі розгляду судом апеляційної інстанції справи, сторони про зміну свого місця проживання/перебування не заявляли.

Верховний Суд у постанові від 01 жовтня 2020 року у справі N 361/8331/18 зазначив, що якщо представники сторін чи інших учасників судового процесу не з`явилися в судове засідання, а суд вважає, що наявних у справі матеріалів достатньо для розгляду справи та ухвалення законного і обґрунтованого рішення, не відкладаючи розгляду справи, він може вирішити спір по суті. Основною умовою відкладення розгляду справи є не відсутність у судовому засіданні представників сторін, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні.

Враховуючи, що справа з 2015 року перебуває на розгляді у суді, матеріали справи містять необхідні докази для її вирішення, апеляційний суд дійшов висновку про можливість її розгляду без участі сторін.

Відповідно до ч. 5 ст. 268 ЦПК України, датою ухвалення рішення є дата його проголошення. Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

Повний текст судового рішення складений 07.07.2022.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши доводи, наведенні в апеляційній скарзі, перевіривши на підставі встановлених фактичних обставин справи застосування судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права, апеляційний суд приходить до наступних висновків.

Матеріали справи свідчать, що 18.05.1988 року між позивачем та відповідачем укладено шлюб.

Відповідно до технічного паспорту виготовленого 30.06.2015 на садибний (індивідуальний) житловий будинок АДРЕСА_1 ОСОБА_2 є замовником технічної інвентаризації вказаного будинку.

Відмовляючи в задоволенні позову про поділ майна подружжя, а саме вказаного будинку, суд першої інстанції виходив з того, що позивач не надав суду доказів того, що спірний будинок був у встановленому законом прийнятий до експлуатації і на це майно зареєстроване право власності, а надані позивачем матеріали технічної інвентаризації не є доказами законності будівництва будинку, прийняття будинку до експлуатації та реєстрації на нього права власності. Крім того, з технічного паспорту слідує, що будинок, позначений на плані під літ. "А", побудований самочинно.

Апеляційний суд погоджується з висновком суду першої інстанції про відмову в задоволенні позову проте, вважає, що рішення підлягає зміні шляхом доповнення з огляду на таке.

Як вбачається з висновку експерта судової будівельно-технічної експертизи в житловому будинку, який знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 в період з 15.11.2007 -30.06.2015 виконане самочинне будівництво гаражу літ. «Б» та самочинно переобладнано з гаражу в житлову кімнату № НОМЕР_1 , площею 14,4 кв.м.

Частиною другою статті 331 ЦК України встановлено, що право власності на новостворене нерухоме майно виникає з моменту завершення будівництва. Якщо договором або законом передбачено прийняття нерухомого майна до експлуатації, право власності виникає з моменту його прийняття до експлуатації. Якщо право власності на нерухоме майно відповідно до закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації.

Самочинно збудоване нерухоме майно не є об`єктом права власності, а тому не може бути предметом поділу між подружжям (подібний висновок міститься у постанові Верховного Суду України від 04 грудня 2013 року у справі N 6-130цс13).

За змістом частини першої статті 376 ЦК України самочинним вважається будівництво житлового будинку, будівлі, споруди, іншого нерухомого майна, якщо вони збудовані на земельній ділянці, що не була відведена особі, яка здійснює будівництво; або відведена не для цієї мети; або без відповідного документа, який дає право виконувати будівельні роботи чи належно затвердженого проекту; або з істотним порушенням будівельних норм і правил.

Отже, відсутність дозволу на будівництво, проекту або порушення умов, передбачених у цих документах, тягне визнання такого будівництва самочинним відповідно до частини першої статті 376 ЦК України.

Головним наслідком самочинного будівництва є те, що в особи, яка його здійснила, не виникає права власності на нього, як на об`єкт нерухомості (частина друга статті 376 ЦК України).

Необхідно зазначити, що в розумінні частини першої статті 376 ЦК України самочинним будівництвом є не тільки новостворений об`єкт, а й об`єкт нерухомості, який виник у результаті реконструкції, капітального ремонту, перебудови, надбудови вже існуючого об`єкта, здійснених без одержаного дозволу місцевих органів виконавчої влади чи органів місцевого самоврядування, розробленої та затвердженої в установленому порядку проектної документації, дозволу на виконання будівельних робіт, наданого органами архітектурно-будівельного контролю, оскільки в результаті таких дій об`єкт втрачає тотожність із тим, на який власником (власниками) отримано право власності.

Враховуючи викладене, суд першої інстанції встановивши відсутність доказів законності будівництва спірного будинку, дійшов вірного висновку про відсутність підстав для задоволення позову.

Водночас в процесі перегляду оскаржуваного рішення суду встановлено, що рішенням Красноокнянського районного суду Одеської області від 04.10.2016 року у справі №506/543/16-ц, стягнуто з ОСОБА_2 на користь ПАТ «Укрсоцбанк» заборгованість за кредитним договором №2008/13-1-08/149 від 27.03.2008 року в загальному розмірі 88437,65 дол. США, що еквівалентно, станом на 04.10.2016 року 2 290 535,14 грн.

Встановлено, що в забезпечення виконання зобов`язання за кредитним договором №2008/13-1-08/149 від 27.03.2008 року між ОСОБА_2 та АКБСР «Укрсоцбанк» (ПАТ «Укрсоцбанк») 27.03.2008 року було укладено іпотечний договір за яким іпотекодавець ОСОБА_2 передала в іпотеку іпотекодержателю Банку нерухоме майно, що стане власністю іпотекодавця в майбутньому, після укладення цього договору, а саме житловий будинок АДРЕСА_1 .

З матеріалів справи вбачається, що позивачем ОСОБА_1 надавалась згода на передачу спірного майна в іпотеку його дружиною ОСОБА_2 .

Судовим рішенням Красноокнянського районного суду Одеської області від 04.10.2016 року встановлено, що Банком 28.05.2015 року на адресу ОСОБА_2 направлялась вимога про сплату кредитної заборгованості, яка отримана останньою проте виконана не була.

На виконання вказаного рішення суду було видано виконавчі листи та відкрито виконавче провадження.

Позовна заява про поділ майна у цій справі подана 25.08.2015, тобто під час виниклої заборгованості за кредитом та під час пред"явлення вимоги кредитором.

Приватним виконавцем відповідно до постанови від 31.07.2018 року про опис та арешт майна боржника описано та накладено арешт на житловий будинок АДРЕСА_1 . Приватним виконавцем вжито заходи щодо реалізації спірного житлового будинку шляхом подання заявки на реалізацію нерухомого майна.

Враховуючи, що Банк участі у розгляді даної справи в суді першої інстанції не приймав та не мав можливості надати вказані докази до суду першої інстанції, апеляційний суд вважає за можливе прийняти вказані докази.

Відповідно до статті 60 Сімейного кодексу України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Тлумачення статті 61СК України свідчить, що спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу, можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на ім`я кого з подружжя вони були набуті.

Поділ майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, здійснюється шляхом виділення його в натурі, а у разі неподільності присуджується одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними (частини перша, друга статті 71 СК України), або реалізується через виплату грошової чи іншої матеріальної компенсації вартості його частки (частина друга статті 364 ЦК України).

Згідно частини третьої статті 13Цивільного кодексу України не допускаються дії особи, що вчиняються з наміром завдати шкоди іншій особі, а також зловживання правом в інших формах.

Однією із основоположних засад цивільного законодавства є добросовісність (пункт 6 частини першої статті 3 ЦК України) і дії учасників цивільних правовідносин мають бути добросовісними, тобто відповідати певному стандарту поведінки, що характеризується чесністю, відкритістю і повагою інтересів іншої сторони договору або відповідного правовідношення.

Поділ спільного майна подружжя не може використовуватися учасниками цивільного обороту для уникнення сплати боргу боржником або виконання судового рішення про стягнення боргу. Боржник, проти якого ухвалене судове рішення про стягнення боргу та накладено арешт на його майно, та його дружина, які здійснюють поділ майна, діють очевидно недобросовісно та зловживають правами стосовно кредитора, оскільки поділ майна порушує майнові інтереси кредитора і направлений на недопущення звернення стягнення на майно боржника. Тому правопорядок не може залишати поза реакцією такі дії, які хоч і не порушують конкретних імперативних норм, але є очевидно недобросовісними та зводяться до зловживання правом.

Отже, на момент звернення позивача до суду з позовом про поділ майна подружжя, у відповідача вже існувала кредитна заборгованість, яка забезпечена спірним майном.

Такі обставини також є підставою вважати безпідставними вимоги про поділ майна.

Викладене узгоджується із позицією Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду Верховного Суду від 11.11.2019 року у справі N 337/474/14-ц.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 374, п. п. 3, 4 ст. 376 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги змінює судове рішення, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення при невідповідності висновків суду обставинам справи, з порушенням норм процесуального права або неправильному застосуванні норм матеріального права.

Згідно з ч. 4 ст. 376 ЦПК України, зміна судового рішення може полягати в доповненні або зміні його мотивувальної та (або) резолютивної частин.

Оскільки висновок суду першої інстанції не в повній мірі відповідає фактичним обставинам справи, апеляційний суд вважає, що мотивувальна частина рішення суду першої інстанції підлягає зміні шляхом доповнення вищевказаним обґрунтуванням.

Керуючись ст. ст. 374, 376, 382, 383, 384 ЦПК України, суд

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Овідіопольського районного суду Одеської області від 25 грудня 2015 року змінити шляхом викладення мотивувальної частини в редакції цієї постанови.

В решті рішення суду залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту прийняття, може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст складений 07.07.2022.

Головуючий:

Судді: