КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

08 липня 2022 року

м. Київ

справа №753/11321/21

провадження № 22-ц/824/6328/2022

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді - Кравець В.А. (суддя-доповідач)

суддів - Желепи О.В., Шкоріної О.І.

учасники справи:

позивач - товариство з обмеженою відповідальністю «Новобудова»

відповідачі - ОСОБА_1 , ОСОБА_2

розглянув у порядку письмового провадження апеляційну скаргу відповідача ОСОБА_2

на рішення Дарницького районного суду міста Києва від 06 грудня 2021 року у складі судді Заставенко М.О.

у цивільній справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Новобудова» ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за житлово-комунальні послуги,

В С Т А Н О В И В:

У червні 2021 року представник позивача ТОВ «Новобудова» - Євтіхеєв В.В. звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за надані житлово-комунальні послуги з урахуванням індексу інфляції та 3 % річних, в якому просив стягнути солідарно з відповідачів заборгованість за період з 01 жовтня 2018 року по 01 травня 2021 року у розмірі 5 999,89 грн, а також 389,54 грн - 3 % річних, 895,28 грн - індекс інфляції та витрати по сплаті судового збору у розмірі 2 270 грн.

В обґрунтування позовних вимог зазначав, що відповідачі є власниками квартири за адресою: АДРЕСА_1 , який обслуговує ТОВ «Новобудова» та надавав житлово-комунальні послуги в період з 01 жовтня 2018 року по 01 травня 2021 року. Тариф на послугу з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій був встановлений Розпорядженням виконавчого органу Київської міської ради (КМДА) №937 від 01 червня 2018 року та складав 6,55 грн/міс за кв.м загальної площі квартири. Проте відповідачі не виконали свого зобов`язання щодо оплати наданих послуг, у зв`язку з чим у них утворилась заборгованість у розмірі 5 999,89 грн, а також 389,54 грн - 3 % річних, 895,28 грн - індекс інфляції.

На підставі викладеного позовні вимоги просив задовольнити у повному обсязі.

Рішенням Дарницького районного суду м. Києва від 06 грудня 2021 року позовні вимоги задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ТОВ «Новобудова» суму боргу за житлово-комунальні послуги станом на 01 лютого 2020 року у розмірі 2 999,95 грн, 3% річних станом на 01 травня 2021 року - 194,77 грн, інфляційну складову боргу станом на 01 травня 2021року - 447,64 грн та судовий збір у розмірі 1 135 грн, а всього 4 777,36 грн.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Новобудова» суму боргу за житлово-комунальні послуги станом на 01 лютого 2020 року у розмірі 2 999,95 грн, 3% річних станом на 01 травня 2021 року - 194,77 грн, інфляційну складову боргу станом на 01 травня 2021 року - 447,64 грн та судовий збір у розмірі 1 135 грн, а всього 4 777,36 грн.

Не погоджуючись з указаним рішенням, 06 січня 2022 року відповідач ОСОБА_2 подав до суду апеляційну скаргу, в якій просить оскаржуване рішення суду скасувати, прийняти нове рішення про відмову у задоволенні позовних вимог, оскільки вважає рішення суду першої інстанції таким, що ухвалене без урахування норм матеріального та процесуального права.

Зазначає, що в оскаржуваному рішенні вказано, що відповідач ОСОБА_1 в судове засідання не з`явилась, повідомлялась належним чином за адресою місця знаходження майна, власником якого вона є, конверт повернувся з відміткою «адресат відсутній за вказаною адресою». Зважаючи на те, що у першому судовому засіданні представником відповідача ОСОБА_1 було повідомлено суд про зареєстроване місце проживання, яке суд мав перевірити за даними Єдиного державного демографічного реєстру, тому факт повідомлення не можна вважати належним повідомленням учасника справи в розумінні ст. 128 ЦПК України.

Звертає увагу на те, що позивач у своїй позовній заяві просив про солідарне стягнення заборгованості за житлово-комунальні послуги у розмірі 7 284,71 грн за період з 01 жовтня 2018 року по 01 травня 2021 року, до вказаної суми включено основний борг у розмірі 5 999,89 грн, 3 % річних - 389,54 грн та індекс інфляції у розмірі 895,28 грн. Проте суд першої інстанції визначив період стягнення боргу станом на 01 лютого 2020 року, не надавши оцінки періоду, зазначеному у позові, та не взяв до уваги вимоги про солідарне стягнення заборгованості, визначивши для кожного з відповідачів конкретну суму боргу.

Посилається на те, що суд першої інстанції не перевірив розрахунки позивача щодо розміру заборгованості та допустив арифметичну помилку. Повідомляє, що вказані розрахунки є неінформативними, не відображають хронологію та порядок виникнення заборгованості. Так як площа квартири - 53.7 м?, тариф, на який посилається ТОВ «Новобудова» - 6,55 м?, період, за який суд стягує борг - з 01.10.2018 по 01.02.2020, тобто 488 днів або 16,26 місяців, отже має бути сума 351,73 * 16,26= 5 721,56 грн, а не 5 999,89 грн. Враховуючи вищевикладене, не можна стверджувати, що усі вказані нарахування є саме заборгованістю.

Вказує, що позивачем не було долучено до матеріалів справи договору або інших доказів про надання комунальних послуг, а також документів, які би вказували на порядок здійснення та правильність розрахунків за період з 01 жовтня 2018 року по 31 січня 2020 року.

Уважає, що судом не було встановлено:

чи було ТОВ «Новобудова» балансоутримувачем будинку АДРЕСА_1 з 01 жовтня 2018 року по 31 січня 2020 року і чим це підтверджується;

чи здійснювало ТОВ «Новобудова» функції по утриманню будинку з 01 жовтня 2018 року по 31 січня 2020 року;

яким чином підтверджені витрати на управління, утримання та збереження будинку з 01 жовтня 2018 року по 31 січня 2020 року.

Вказує, що рішенням Окружного адміністративного суду м. Києва від 17 жовтня 2019 року та Постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 11 березня 2019 року по справі № 826/159/18 розпорядження КМДА №932 від 01 серпня 2017 року визнано недійсним.

Зауважує, що суд першої інстанції не надав жодної оцінки доказам, наданим стороною відповідача ОСОБА_2 у вигляді сплачених квитанцій про оплату послуги з утримання та управління будинком квартири АДРЕСА_1 за період з 01 лютого 2020 року по 01 травня 2021 року включно.

Позивач не скористався своїм процесуальним правом на подання відзиву на апеляційну скаргу, заперечень щодо змісту та вимог апеляційної скарги до суду апеляційної інстанції не направив.

Згідно частини тринадцятої статті 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється у порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 274 ЦПК України.

Заслухавши доповідь судді-доповідача Кравець В.А., обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість ухваленого рішення, колегія суддів доходить висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню частково з наступних підстав.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що позивачем доведено належними та допустимими доказами, що відповідачі не виконували свій обов`язок щодо оплати житлово-комунальних послуг як власники квартири у період з 01 жовтня 2018 року по 01 лютого 2020 року, у зв`язку з чим у них утворилась заборгованість у розмірі 5 999,89 грн, яка підлягає стягненню з відповідачів на користь позивача у рівних частинах.

Відповідно до наданого позивачем розрахунку, за прострочення відповідачами виконання зобов`язання по сплаті за надані послуги з утримання будинку на суму заборгованості нараховано інфляційні втрати в розмірі 895,28 грн, та 3% річних - 389,54 грн.

Згідно зі статтею 263 ЦПК України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Проте, вказаним вимогам рішення суду не відповідає з огляду на наступне.

Судом установлено, що згідно рішення правління АТ ХК «Київміськбуд» № 142 від 16 червня 2004 року (а.с.20-21,22), Авізо №206 від 01 листопада 2004 року (а.с.23), житловий будинок за адресою: АДРЕСА_1 , передано для експлуатації та обслуговування ТОВ «Новобудова».

Власниками квартири за адресою АДРЕСА_1 є ОСОБА_2 , ОСОБА_1 на підставі договору купівлі-продажу від 06 листопада 2000 року (а.с.24).

Рішенням зборів співвласників багатоквартирного будинку за адресою АДРЕСА_1 від 16 грудня 2019 року ТОВ «Новобудова» визначено управителем вказаного будинку з 31 січня 2020 року та затверджено умови договору про надання послуги з управління багатоквартирним будинком /а.с.26-31/.

Отже, в період з 01 жовтня 2018 року по 31 січня 2021 року ТОВ «Новобудова» утримували будинок за адресою: АДРЕСА_1 на підставі рішення правління АТ ХК «Київміськбуд» № 142 від 16 червня 2004 року (а.с.20-21,22), Авізо №206 від 01 листопада 2011 року (а.с.23).

Тариф на послугу з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій був установлений Розпорядженням виконавчого органу Київської міської ради (КМДА) № 937 від 01 червня 2018 року та складав 6,55 грн/міс за кв.м загальної площі квартири.

Враховуючи площу квартири АДРЕСА_4 , а саме 53,70 кв.м, загальна вартість послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій в період з 01 жовтня 2018 року по 01 лютого 2020 року становила 351,73 грн на місяць.

Рішенням зборів співвласників багатоквартирного будинку по АДРЕСА_1 від 16 грудня 2019 року ТОВ «Новобудова» визначено управителем вказаного багатоквартирного будинку та затверджено умови договору про надання послуги з управління багатоквартирним будинком.

Відповідно до Договору №11 про надання послуг з управління багатоквартирним будинком від 31 січня 2020 року ціна послуги з управління (крім квартир та нежитлових приміщень першого поверху) становить 7,52 грн на місяць за 1 кв.м загальної площі житлового або нежитлового приміщення у будинку та включає: витрати на утримання будинку та прибудинкової території і поточний ремонт спільного майна будинку у розмірі 6,44 грн відповідно до кошторису витрат на утримання будинку та прибудинкової території, що міститься у додатку 5 до договору; винагороду управителю у розмірі 1,08 грн на місяць.

Враховуючи площу квартири АДРЕСА_4 , а саме 53,70 кв.м, загальна вартість послуги з управління багатоквартирним будинком становить в період з 01 лютого 2020 року по 01 травня 2021 року - 403,80 грн на місяць.

Згідно розрахунку позивача за спожиті житлово-комунальні послуги за період з 01 жовтня 2018 року по 01 квітня 2021 року заборгованість відповідачів становить 7 284,71 грн, з яких: 5 999,89 грн - основний борг за період з 01 жовтня 2018 року по 01 травня 2021 року; 3% річних від простроченої суми - 389,54 грн; індекс інфляції за період з 01 жовтня 2018 року по 01 травня 2021 року - 895,28 грн.

Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Обов`язком суду при розгляді справи є дотримання вимог щодо всебічності, повноти й об`єктивності з`ясування обставин справи та оцінки доказів.

Усебічність та повнота розгляду передбачає з`ясування усіх юридично значущих обставин та наданих доказів з усіма притаманними їм властивостями, якостями та ознаками, їх зв`язків, відносин і залежностей. Усебічне, повне та об`єктивне з`ясування обставин справи забезпечує, як наслідок, постановлення законного й обґрунтованого рішення.

Згідно з частиною третьою статті 162 ЖК Української РСР строки внесення квартирної плати і плати за комунальні послуги визначаються угодою сторін. Наймач зобов`язаний своєчасно вносити квартирну плату і плату за комунальні послуги.

Законом України «Про житлово-комунальні послуги» визначено основні засади організаційних, господарських відносин, що виникають у сфері надання та споживання житлово-комунальних послуг між їхніми виробниками, виконавцями і споживачами, а також їхні права та обов`язки.

Згідно із статтею 13 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» залежно від функціонального призначення житлово-комунальні послуги поділяються на: 1) комунальні послуги (централізоване постачання холодної та гарячої води, водовідведення, газо- та електропостачання, централізоване опалення, а також вивезення побутових відходів тощо); 2) послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій (прибирання внутрішньобудинкових приміщень та прибудинкової території, санітарно-технічне обслуговування, обслуговування внутрішньобудинкових мереж, утримання ліфтів, освітлення місць загального користування, поточний ремонт, вивезення побутових відходів тощо); 3) послуги з управління будинком, спорудою або групою будинків (балансоутримання, укладання договорів на виконання послуг, контроль виконання умов договору тощо); 4) послуги з ремонту приміщень, будинків, споруд (заміна та підсилення елементів конструкцій та мереж, їх реконструкція, відновлення несучої спроможності несучих елементів конструкцій тощо).

Відповідно до пункту першого частини 1 статті 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» передбачено право споживача одержувати вчасно та відповідної якості житлово-комунальні послуги згідно із законодавством та умовами договору на надання житлово-комунальних послуг. При цьому такому праву прямо відповідає визначений пунктом п`ятим частини 3 статті 20 цього Закону України обов`язок споживача оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом.

Із зазначених положень випливає, що споживачі зобов`язані оплатити житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користувалися ними.

Згідно з пунктом 7 Правил користування приміщеннями житлових будинків, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 24 січня 2006 року № 45, власник та наймач квартири зобов`язаний оплачувати надані житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом.

Відповідно до статті 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (сплатити гроші), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості.

Згідно із статтею 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а статтею 525 ЦК України передбачено, що одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається.

Між позивачем та відповідачем склалися відносини у сфері житлово-комунальних послуг, які регулюються положеннями Закону України «Про житлово-комунальні послуги» (далі - Закон).

Згідно ст. 13 Закону, в редакції Закону чинній на час виникнення спірних правовідносин, залежно від функціонального призначення житлово-комунальні послуги поділяються на: 1) комунальні послуги (централізоване постачання холодної та гарячої води, водовідведення, газо- та електропостачання, централізоване опалення, а також вивезення побутових відходів тощо); 2) послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій (прибирання внутрішньобудинкових приміщень та прибудинкової території, санітарно-технічне обслуговування, обслуговування внутрішньобудинкових мереж, утримання ліфтів, освітлення місць загального користування, поточний ремонт, вивезення побутових відходів тощо); 3) послуги з управління будинком, спорудою або групою будинків (балансоутримання, укладання договорів на виконання послуг, контроль виконання умов договору тощо); 4) послуги з ремонту приміщень, будинків, споруд (заміна та підсилення елементів конструкцій та мереж, їх реконструкція, відновлення несучої спроможності несучих елементів конструкцій тощо). Примірні переліки житлово-комунальних послуг та їх склад залежно від функціонального призначення визначаються центральним органом виконавчої влади з питань житлово-комунального господарства.

Відповідно до ст. 19 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», в редакції Закону, чинній на час виникнення спірних правовідносин, відносини між учасниками договірних відносин у сфері житлово-комунальних послуг здійснюються виключно на договірних засадах.

Порядок оплати за житлово-комунальні послуги визначений у статті 32 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», якою передбачено, що плата за житлово-комунальні послуги нараховується щомісячно відповідно до умов договору в порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України. Розмір плати за комунальні послуги розраховується виходячи з розміру затверджених цін/тарифів та показань засобів обліку або за нормами, затвердженими в установленому порядку.

Пунктом 1 ч. 1 ст. 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», в редакції Закону, чинній на час виникнення спірних правовідносин, передбачено право споживача одержувати вчасно та відповідної якості житлово-комунальні послуги згідно із законодавством та умовами договору про надання житлово-комунальних послуг, при цьому такому праву прямо відповідає визначений п. 5 ч. 3 ст. 20 цього Закону обов`язок споживача оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом.

Таким чином, споживачі зобов`язані оплатити отримані ними житлово-комунальні послуги. Відсутність письмового договору про надання житлово-комунальних послуг не може бути підставою для звільнення споживача від встановленого законом обов`язку оплати послуг у повному обсязі, якщо він фактично користується ними зі згоди постачальника послуг.

Отже, під час розгляду справи про стягнення заборгованості за житлово-комунальні послуги визначальним є встановлення факту надання обслуговуючою організацією (позивачем) житлово-комунальних послуг особам, які є їх споживачами (відповідачу, відповідачам), та правильність нарахування заборгованості за житлово-комунальні послуги згідно з чинними тарифами.

Оскільки відповідачі фактично споживали житлово-комунальні послуги, що не заперечувалось ними під час розгляду справи, розрахунок заборгованості складений позивачем за період, коли відповідачі набули прав на вищевказану квартиру, тому з огляду на положення ч. 2 ст. 638 ЦК України, між сторонами наявні договірні правовідносини.

Відсутність письмово оформленого договору між сторонами не свідчить про неотримання відповідачами відповідних послуг.

Матеріалами справи підтверджено, що відповідачі отримували послуги з утримання будинку та прибудинкової території, що підтверджує наявність у відповідачів обов`язку сплачувати позивачеві за отримані послуги.

Таким чином, у даному випадку між позивачем та відповідачами склалися фактичні договірні відносини, за якими ОСОБА_2 та ОСОБА_1 користувалися наданими житлово-комунальними послугами, а позивач нараховував плату по тарифу за послуги з утримання житлового будинку та прибудинкових територій, які відповідачами не оплачувались у повному обсязі.

Згідно ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Відповідно до ст. 525 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

За змістом ст. 526 ЦК України, зобов`язання повинні виконуватися належним чином відповідно умов договору, вимог кодексу, актів законодавства, а при відсутності таких вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Вимогами ст. 610 ЦК України встановлено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання.

Зі змісту позовних вимог вбачається, що позивач просить стягнути з відповідачів солідарно заборгованість за спожиті житлово-комунальні послуги за період з 01 жовтня 2018 року по 01 травня 2021 року у розмірі 5 999,89 грн, а також 389,54 грн - 3 % річних, 895,28 грн - індекс інфляції та витрати по сплаті судового збору у розмірі 2 270 грн.

Разом з тим, згідно розрахунку, наданого позивачем, у ОСОБА_2 та ОСОБА_1 утворилася заборгованість за житлово-комунальні послуги (утримання будинку та прибудинкової території) лише за період з 01 жовтня 2018 року по 01 лютого 2020 року у розмірі 5 999,89 грн. Борг на 01 жовтня 2018 року складає 330,72 грн.

Як зазначено вище, тариф на послугу з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій був установлений Розпорядженням виконавчого органу Київської міської ради (КМДА) № 937 від 01 червня 2018 року та складав 6,55 грн/міс за кв.м загальної площі квартири.

Враховуючи площу квартири АДРЕСА_4 , а саме 53,70 кв.м, загальна вартість послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій в період з 01 жовтня 2018 року по 01 лютого 2020 року становила 351,73 грн на місяць.

01 липня 2018 року між ТОВ «Селтік ТБО» та ТОВ «Новобудова» укладено договір №10-05/01-18 про надання послуг з вивезення роздільно зібраних твердих побутових відходів (ТПВ), відповідно до пункту 1.1 якого виконавець зобов`язується згідно з графіком надавати послуги з вивезення роздільно зібраних твердих побутових відходів, а замовник зобов`язується своєчасно оплачувати послуги за встановленими тарифами у строки та на умовах, передбачених цим договором.

Розрахунок позивача щодо заборгованості за фактично спожиті послуги за період з 01 жовтня 2018 року по 01 лютого 2020 року у розмірі 5 999,89 грн включає в себе не тільки вартість послуги з управління будинком, а й вивезення побутових відходів.

Проте, позивачем у позовній заяві та під час розгляду справи не зазначено яким чином нараховувалась плата за вивезення побутових відходів та чим передбачений вказаний у розрахунку тариф, який збільшився з лютого 2019 року, з огляду на те, що з червня 2018 року послуга з вивезення побутових відходів є окремою комунальною послугою і, відповідно, не може входити до складу тарифу на послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій.

Окрім того, 01 липня 2018 року між ТОВ «Селтік ТБО» та ТОВ «Новобудова» укладено договір №10-05/01-18 про надання послуг з вивезення роздільно зібраних твердих побутових відходів (ТПВ), в якому не зазначений тариф для розрахунку оплати послуги з вивезення побутових відходів за окремо взяту квартиру.

Згідно вказаного розрахунку вартість послуги з управління будинком за період з 01 жовтня 2018 року по 01 лютого 2020 року з урахуванням того, що загальна площа квартири становить 53,7 кв.м, а тариф - 6,55 грн, складає 5 627,65 грн.

За період з лютого 2020 року по травень 2021 року відповідачами повністю сплачено всі нараховані кошти за спожиті послуги, а отже за вказаний період заборгованість відсутня.

Таким чином, позивач довів, що тариф, що нараховується є обґрунтованим і розумним. Відповідачі же, будучи власниками майна та отримуючи послуги, не довели, що тариф є завищеним, та, відповідно, ухиляючись від свого обов`язку оплачувати такі послуги за період з 01 жовтня 2018 року по 01 лютого 2020 року, тим самим тягар утримання свого майна покладають на інших співвласників, які добросовісно несуть витрати на утримання будинку та прибудинкових територій, що не відповідає правилам звичайного добросусідства.

Отже, заборгованість відповідачів за утримання будинку та прибудинкової території за період з 01 жовтня 2018 року по 01 лютого 2020 року складає 5 627,65 грн.

Доводи апелянта, що рішенням Окружного адміністративного суду м. Києва від 17 жовтня 2019 року та Постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 11 березня 2019 року по справі № 826/159/18 розпорядження КМДА №932 від 01 серпня 2017 року визнано недійсним є неспроможними, оскільки, як убачається з матеріалів справи, тариф на послугу з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій був установлений Розпорядженням виконавчого органу Київської міської ради (КМДА) № 937 від 01 червня 2018 року.

Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням індексу інфляції за весь час прострочення та три відсотки річних з простроченої суми, якщо законом або договором не встановлений інший розмір процентів.

Правовідносини, які склалися між сторонами, є грошовим зобов`язанням, в якому, зокрема, на боржників покладено виключно певний цивільно-правовий обов`язок з оплати отриманих житлово-комунальних послуг, якому кореспондує право вимоги кредитора - вимагати сплату грошей за надані послуги.

За відсутності оформлених договірних відносин, але у разі прострочення виконання грошового зобов`язання зі сплати отриманих житлово-комунальних послуг покладається на боржника відповідальність, передбачена ч. 2 ст. 625 ЦК України.

Звертаючись до суду з позовом, ТОВ «Новобудова» просило окрім основного боргу стягнути з відповідачів 3% річних та інфляційні втрати за період з 01 жовтня 2018 року по 01 травня 2021 року.

Разом з тим, оскільки колегією суддів установлено, що у відповідачів з 01 лютого 2020 року по 01 травня 2021 року заборгованість за послуги з утримання будинку та прибудинкової території відсутня, 3% річних та інфляційні втрати підлягають до стягнення лише за період з 01 жовтня 2018 року по 01 лютого 2020 року та складають: 3% річних - 134,07 грн, інфляційні втрати - 220,92 грн.

Доводи апеляційної скарги в тій частині, що позивачем не доведено факт надання відповідачам послуг з утримання будинку та прибудинкової території, оскільки не надані докази на підтвердження витрат на управління, утримання та збереження будинку, є безпідставними, виходячи з наступного.

Формою контролю споживача за якісними та кількісними показниками житлово-комунальних послуг є акт-претензія.

Відповідно до ч.ч.1-4 ст.18 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» у разі порушення виконавцем умов договору споживач має право викликати його представника для складання та підписання акта-претензії споживача, в якому зазначаються строки, види, показники порушень тощо. Представник виконавця повинен з`явитися на виклик споживача не пізніше строку, визначеного договором. Акт-претензія складається споживачем та представником виконавця і скріплюється їхніми підписами. У разі неприбуття представника виконавця в погоджений умовами договору строк або необґрунтованої відмови від підписання акта-претензії він вважається дійсним, якщо його підписали не менше як два споживачі. Акт-претензія подається виконавцю, який протягом трьох робочих днів вирішує питання про перерахунок платежів або видає письмово споживачу обґрунтовану письмову відмову у задоволенні його претензій.

Належних та допустимих доказів на підтвердження не надання або надання неякісних послуг за спірний період відповідачем, у передбаченому ст.ст. 12, 81 ЦПК України порядку, суду відповідачами не надано.

Саме по собі посилання ОСОБА_2 на відсутність актів виконаних робіт до договорів з підрядними організаціями, а також відсутність доказів на підтвердження витрат на управління, утримання та збереження будинку, не може свідчити про ненадання або неякісне надання послуг з утримання будинку і споруд та прибудинкових територій.

Частиною першою статті 15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права в разі його порушення, невизнання або оспорення.

Відповідно до частини першої статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутись до суду за захистом свого особистого або майнового права та інтересу.

За змістом положень частини першої статті 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

ЦПК України не надає суду такого права, як вихід за межі позовних вимог з власної ініціативи, оскільки норми матеріального права не повинні суперечити нормам процесуального права, якими суд керується при вирішенні спору (стаття 3 ЦПК України).

У постановах Верховного Суду від 08 серпня 2019 року у справі №450/1686/17 та від 15 липня 2019 року у справі №235/499/17 зазначено, що аналіз наведених норм процесуального та матеріального права дає підставу вважати, що кожна сторона сама визначає стратегію свого захисту, зміст своїх вимог і заперечень, тягар доказування лежить на сторонах спору, а суд розглядає справу виключно у межах заявлених ними вимог та наданих доказів. Суд не може вийти за межі позовних вимог та в порушення принципу диспозитивності самостійно обирати правову підставу та предмет позову.

Згідно зі ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Проте, суд першої інстанції, стягнувши з відповідачів на користь позивача заборгованість з визначенням частки кожного, вийшов за межі позовних вимог, в яких позивач просив стягнути заборгованість з відповідачів на свою користь солідарно, чим порушив вимоги статті 3, частини першої статті 13 ЦПК України.

Частинами першою та четвертою статті 367 ЦПК України визначено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Відповідно до статті 374 ЦК України суд апеляційної інстанції має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Таким чином, виходячи з вимог частини четвертої статті 367 ЦПК України, не зважаючи на те, що апеляційна скарга подана лише одним з відповідачів - ОСОБА_2 , колегія суддів, встановивши під час розгляду справи порушення судом першої інстанції норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, переглянув рішення місцевого суду у повному обсязі та доходить висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню частково, а рішення місцевого суду - скасуванню з ухваленням нового рішення про задоволення позовних вимог частково.

Отже, надавши юридичну оцінку наявним розрахункам заборгованості за послуги з утримання будинку та прибудинкової території, проведеним позивачем та відповідачем, перевіривши обґрунтованість та правильність нарахованої суми боргу, колегія суддів встановила, що сума заборгованості за послуги з утримання будинку та прибудинкової території за період з 01 жовтня 2018 року по 01 лютого 2020 року складає 5 627,65 грн, що підтверджується доказами, наявними у матеріалах справи. При визначенні розміру нарахувань відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України, колегія виходить з відомостей, зазначених у розрахунках, з якими погоджується частково, а відтак розмір інфляційних втрат становить 220,92 грн та 3% - 134,07 грн, а всього 5 982,64 грн, які, виходячи з позовних вимог, підлягають стягненню з відповідачів солідарно.

Натомість, суд першої інстанції, задовольняючи позовні вимоги, не встановив дійсний розмір заборгованості, період нарахування 3% річних та інфляційних втрат, вийшов за межі позовних вимог та стягнув заборгованість з відповідачів у відповідній частині з кожного, що не узгоджується з вимогами позивача.

Доводи апелянта щодо неналежного повідомлення ОСОБА_1 під час розгляду справи в суді першої інстанції не заслуговують на увагу суду з огляду на положення пункту 3 частини третьої статті 376 ЦПК України, яким передбачено що порушення норм процесуального права є обов`язковою підставою для скасування судового рішення суду першої інстанції та ухвалення нового судового рішення, якщо справу (питання) розглянуто судом за відсутності будь-якого учасника справи, не повідомленого належним чином про дату, час і місце засідання суду (у разі якщо таке повідомлення є обов`язковим), якщо такий учасник справи обґрунтовує свою апеляційну скаргу такою підставою.

Матеріалами справи встановлено, що ОСОБА_1 з апеляційною скаргою до суду не зверталась, до апеляційної скарги ОСОБА_2 не приєдналась, а отже відсутні підстави для скасування рішення суду першої інстанції за порушення норм процесуального права, а саме розгляд справи за відсутності будь-якого учасника.

Відповідно до частини тринадцятої статті 141 ЦПК України якщо суд апеляційної або касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Зважаючи на часткове задоволення позовних вимог, з ОСОБА_2 та ОСОБА_1 на користь ТОВ «Новобудова» підлягає стягненню судовий збір за подання позовної заяви у розмірі 930,70 грн з кожного.

За подання апеляційної скарги з ТОВ «Новобудова» на користь ОСОБА_2 підлягає стягненню судовий збір у розмірі 612,90 грн.

Керуючись ст.ст. 367, 369, 374, 376, 381, 382, 384 ЦПК України, Київський апеляційний суд у складі колегії суддів, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу відповідача ОСОБА_2 - задовольнити частково.

Рішення Дарницького районного суду міста Києва від 06 грудня 2021 року - скасувати.

Позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Новобудова» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за житлово-комунальні послуги - задовольнити частково.

Стягнути солідарно з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 заборгованість за спожиті житлово-комунальні послуги за період з 01 жовтня 2018 року по 01 лютого 2020 року у розмірі 5 982,64 грн.

Стягнути з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Новобудова» судовий збір за подання позовної заяви у розмірі 930,70 грн з кожного.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Новобудова» на користь ОСОБА_2 судовий збір за подання апеляційної скарги у розмірі 612,90 грн.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків, передбачених пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України.

Головуючий В.А. Кравець

Судді О.В. Желепа

О.І. Шкоріна