Провадження № 2/750/267/22
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

16 лютого 2022 року м. Чернігів

Деснянський районний суд м. Чернігова у складі:

головуючого судді Требух Н.В.,

за участі секретаря судового засідання Галета Ю.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні (в порядку спрощеного позовного провадження) цивільну справу за позовом Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,-

в с т а н о в и в:

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідача про стягнення заборгованості в сумі 95541,82 грн. свої позовні вимоги мотивує тим, що відповідно до укладеного договору № б/н від 23.10.2014 року, відповідач отримав кредит у розмірі, що зазначений у довідці про зміну умов кредитування та обслуговування картрахунку, яка додається до позову. В подальшому кредитний ліміт було збільшено до 100000 грн. Однак відповідач своєчасно свої зобов`язання не виконав, в зв`язку з чим станом на 05.10.2021 року утворилась заборгованість в сумі 95541,82 грн, яка складається з заборгованості по тілу кредиту 76824,20 грн., по простроченим відсоткам 18717,62 грн.

Відповідачем надано відзив на позовну заяву, з якого вбачається, що проти задоволення позову заперечує в повному обсязі. Вказує, що в анкеті-заяві взагалі відсутні дані про істотні умови договору та не зазначено яку саме картку мав намір оформити. Більше того, у Анкеті не зазначено, яку картку було запропоновано або видано, не вказано кредитний ліміт. Докази заборгованості за угодою від 2014 року взагалі відсутні.

Представник позивача просив справу розглядати за його відсутності, позов підтримує.

Представник відповідача просив справу розглядати за його відсутності, в задоволенні позову просить відмовити.

Вивчивши письмові докази по справі, суд приходить до наступного.

Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Згідно із частиною першою статті 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків.

Свобода договору є однією із загальних засад цивільного законодавства (пункт 3 частини першої статті 3 ЦК України).

Сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (частина перша статті 627 цього Кодексу).

Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства (стаття 628 ЦК України).

Правовідносини з надання кредиту за своєю правовою природою є договірними правовідносинами.

Отже, якщо сторони досягли домовленості згідно з положеннями статей 207, 640 ЦК України та уклали кредитний договір, у якому передбачили умови його виконання, то ці умови мають виконуватись і свідчать про те, що момент досягнення домовленості настав.

За змістом статті 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства.

Договір є обов`язковим для виконання сторонами (стаття 629 ЦК України).

Так, позивач стверджує, що ОСОБА_1 звернувся до АТ КБ «ПриватБанк» з метою отримання банківських послуг, у зв`язку з чим підписав заяву б/н від 23.10.2014 року, згідно якої отримав кредит у розмірі що зазначений у довідці про зміну умов кредитування та обслуговування картрахунку, яка додається до позову (як зазначено у позовній заяві а.с.3 на звороті). У подальшому розмір кредитного ліміту збільшився до 100000 грн.

Однак, як вбачається з наданої позивачем копії анкети-заяви відповідача ОСОБА_1 від 23.10.2014 року (а.с. 12), у цій заяві не вказано взагалі суму кредитного ліміту. Більш того, не вказано яку саме картку виявив бажання оформити та оформив позивач.

Також, відповідно до Довідки про зміну умов кредитування та обслуговування кредитної картки на ОСОБА_1 ( а.с.10), на яку позивач посилається на підтвердження отримання кредиту в 2014 році, взагалі відсутні дані щодо отримання кредитного ліміту та його розмір станом на 23.10.2014 року, вказано, що старт карткового рахунку відбувся 11.03.2016 року, однак встановлений ліміт не зазначено, розмір кредитного ліміту заначено лише з 16.03.2020 року.

Відповідно до п.1.1.1.54 Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку кредит (кредитна лінія, кредитний ліміт) розмір коштів, що надаються Банком клієнту на строк, обумовлений у Договорі, на умовах платності та зворотності.

Враховуючи вище наведене, суд приходить до висновку про те, що у даному випадку між позивачем та відповідачем 23.10.2014 року не виникли правовідносини з приводу надання споживчого кредиту, оскільки щодо суттєвих умов кредитного договору досягнуто згоди між ними не було сума кредиту, нарахована позивачем, не відповідає нібито узгодженій, за твердженням позивача, сторонами договору, також не досягнуто згоди взагалі щодо кредитного ліміту (суми кредиту).

Також позивачем взагалі не надано доказів, що на підставі заяви відповідача в 2014 році йому видавалась кредитна картка. Довідка (а.с.11) містить інформацію про те, що перша кредитна картка ОСОБА_1 була видана лише 11.03.2016 року.

З матеріалів справи вбачається, що відповідачем 22.07.2019 року було підписано Паспорт споживчого кредиту, однак вказаний документ не є договором кредиту, містить лише інформацію яка зберігає чинність та актуальна з 22.07.2019 року по 06.08.2019 року і не стосується періоду з 2014 року.

Розрахунок заборгованості, що наданий позивачем, також містить інформацію щодо використання коштів лише з 16.03.2020 року. Доказів користування кредитними коштами з 23.10.2014 року позивачем не надано.

Отже, позивач не довів, що у відповідача виникла заборгованість за договором про надання банківських послуг №б/н від 23.10.2014 року, яка підлягає стягненню в судовому порядку.

У відповідності до вимог статті 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які він посилається в обґрунтування своїх вимог та заперечень.

Таким чином, суд приходить до висновку про недоведеність заявлених позивачем вимог, що є підставою для відмови у задоволенні позову.

Керуючись статями 81, 141, 258, 259, 263-265 ЦПК України, суд

в и р і ш и в:

В задоволенні позову Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» (зареєстроване місце знаходження: м. Київ, вул. Грушевського, 1-Д; ) до ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 РНОКПП НОМЕР_1 ) відмовити.

Стягнути з Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» (зареєстроване місце знаходження: м. Київ, вул. Грушевського, 1-Д; ) на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 РНОКПП НОМЕР_1 ) 9600 грн. 00 коп. у відшкодування витрат на правову допомогу.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково.

Рішення може бути оскаржене до Чернігівського апеляційного суду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Повне рішення виготовлено 21.02.2022 року.

Суддя Н.В.Требух