ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А

іменем України

21 лютого 2022 року

м. Харків

справа № 623/464/21

провадження № 22-ц/818/652/22

Харківський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

головуючого Котелевець А.В.,

суддів Бурлака І.В., Маміної О.В.,

учасники справи:

позивач ОСОБА_1 ,

відповідач ОСОБА_2 ,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи апеляційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Ізюмського міськрайонного суду Харківської області від 03 червня 2021 року в складі судді Одарюка М.П.,

у с т а н о в и в :

В лютому 2021 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_3 та просив:

- змінити стягнуті за рішенням Ізюмського міськрайонного суду Харківської області від 27 вересня 2011 року в справі № 2016/2-1003/11 аліменти з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 на дітей ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , в розмірі 1/3 частки від усіх видів заробітку щомісячно, починаючи з 12 вересня 2011 року та до їх повноліття, звільнивши ОСОБА_1 від їх сплати;

- стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на дітей - ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , в розмірі 1/3 частки від усіх видів заробітку щомісячно, починаючи з 01 червня 2020 року та до їх повноліття;

- стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судовий збір в розмірі 908,00 грн.

Позов мотивовано тим, що рішенням Ізюмського міськрайонного суду Харківської області від 27 вересня 2011 року в справі № 2016/2-1003/11 з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 стягнуті аліменти на дітей ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , в розмірі 1/3 частки від усіх видів заробітку щомісячно, починаючи з 12 вересня 2011 року та до їх повноліття. З червня 2020 року по теперішній час діти проживають з батьком за адресою: АДРЕСА_1 , та знаходяться на його утриманні. ОСОБА_1 звертався до ОСОБА_2 з проханням надавати матеріальну допомогу на дітей в добровільному порядку, адже відповідачка має таку можливість, оскільки працює медсестрою ДНЗ № 9, однак вказане прохання залишилось без задоволення.

Зазначає, що на підставі статтей 180, 181, 183, 191 СК України ОСОБА_2 має обов`язок зі сплати аліментів на дітей, які проживають з батьком.

Рішенням Ізюмського міськрайонного суду Харківської області від 03 червня 2021 року позов ОСОБА_1 частково задоволено. Припинено стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліментів на дітей ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , які стягнуті рішенням Ізюмського міськрайонного суду Харківської області від 27 вересня 2011 року в справі № 2016/2-1003/11, з 03 червня 2021 року. Виконавчий лист № 2016/2-1003/11 від 27 вересня 2011 року з дня набрання рішенням законної сили визнано таким, що не підлягає виконанню. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на дітей ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , в розмірі 1/3 частки від усіх видів заробітку щомісячно, починаючи з 01 червня 2020 року та до їх повноліття. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судовий збір в розмірі 908,00 грн.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що оскільки на даний час діти проживають разом з позивачем, тобто змінився сімейний стан особи, яка сплачує аліменти, та особи, яка їх одержує, суд вважав за необхідне захистити порушене право позивача шляхом припинення примусового стягнення на користь матері аліментів на дітей.

На підставі статтей 182, 184 СК України суд визначив аліменти, які підлягають стягненню з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 в розмірі 1/4 частини від усіх видів заробітку (доходу), але не більше десяти прожиткових мінімумів для дитини відповідного віку щомісячно до досягнення дитиною повноліття.

30 червня 2021 року ОСОБА_2 подала апеляційну скаргу. Посилаючись на неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, порушення норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, просила рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове судове рішення про відмову в задоволенні позову ОСОБА_1 в повному обсязі.

Апеляційна скарга мотивована тим, що доказами, які надаються суду апеляційної інстанції, підтверджується, що діти проживають разом з матір`ю, а ті обставини, що діти спілкуються та відвідують батька і періодично залишаються у нього, не звільняють ОСОБА_1 від виконання обов`язку щодо сплати аліментів.

12 серпня 2021 року ОСОБА_1 подав відзив на апеляційну скаргу, в якому просив рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Відзив мотивовано тим, що доводи апеляційної скарги про адресу місця проживання дітей не відповідають дійсності, адже діти ніколи не проживали за адресою: АДРЕСА_2 . Вказана адреса є місцем проживання матері відповідачки ОСОБА_2 . Сама ж ОСОБА_2 проживає зі своїм чоловіком в однокімнатній квартирі АДРЕСА_3 , житловою площею 12,5 кв. м., де діти фізично не мають можливості проживати. Таким чином, доводи про те, що діти проживають з батьком ОСОБА_2 не спростовані.

Частиною третьою статті 3 ЦПК України встановлено, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Суд апеляційної інстанції розглядає апеляційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Ізюмського міськрайонного суду Харківської області від 03 червня 2021 року за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення її учасників за наявними в ній матеріалами з підстав, передбачених пунктом 1 частини четвертої статті 274 ЦПК України.

Суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення (пункт 1 частини першої статті 374 ЦПК України).

Перевіряючи законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції відповідно до вимог частини першої статті 367 ЦПК України в межах доводів та вимог апеляційної скарги, суд вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з таких підстав.

Матеріали справи свідчать, що рішенням Ізюмського міськрайонного суду Харківської області від 27 вересня 2011 року в справі № 2016/2-1003/11 з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 стягнуті аліменти на дітей ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , в розмірі 1/3 частки від усіх видів заробітку щомісячно, починаючи з 12 вересня 2011 року та до їх повноліття.

У вказаному рішенні зазначено, що діти проживають разом з матір`ю (а. с. 10).

На примусове виконання рішення Ізюмського міськрайонного суду Харківської області від 27 вересня 2011 року видано виконавчий лист.

Позивач ОСОБА_1 зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_1 (а. с. 7).

В акті Комунального підприємства «Благоустрій міста Ізюма» від 01 вересня 2020 року № 437 зазначено, що ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , проживають разом з батьком ОСОБА_1 за адресою: АДРЕСА_1 .

Такі ж відомості вказані в довідці Комунального підприємства «Благоустрій міста Ізюма» № 436 про склад сім`ї.

Діти навчаються в Ізюмській загальноосвітній школі І-ІІІ ступенів № 4 Ізюмської міської ради Харківської області (а. с. 16 - 18).

Згідно з частиною першою статті 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку.

Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини.

Обсяг відповідальності батьків не залежить від проживання їх разом чи окремо від дитини, і цей факт не звільняє від обов`язку забезпечувати такі умови життя дитини, які є достатніми для фізичного, інтелектуального, морального, культурного, соціального та духовного розвитку.

Відповідно до статтей 51 Конституції України, статтей 150, 180 СК України батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, матеріально утримувати дитину до повноліття.

В статті 181 СК України зазначено, що способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними.

За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішення суду за позовом одержувача аліментів.

Статтею 182 СК України передбачено, що при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення.

Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини.

Відповідно до частини другої статті 197 СК України за позовом платника аліментів суд може повністю або частково звільнити його від сплати заборгованості за аліментами, якщо вона виникла у зв`язку з його тяжкою хворобою або іншою обставиною, що має істотне значення.

Згідно з статтею 273 ЦПК України якщо після набрання рішенням суду законної сили, яким з відповідача присуджені періодичні платежі, зміняться обставини, що впливають на визначені розміри платежів, їх тривалість чи припинення, кожна сторона має право шляхом пред`явлення нового позову вимагати зміни розміру, строків платежів або звільнення від них.

Отже, аналізуючи вказані норми законодавства, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що обранням дітьми місця проживання з батьком позивачем, змінено обставини, які були підставою для стягнення аліментів на їх утримання з нього на користь матері відповідачки.

Саме з таких обставин виходив суд першої інстанції, задовольняючи позовну вимогу про припинення стягнення з ОСОБА_1 аліментів на підставі рішення Ізюмського міськрайонного суду Харківської області від 27 вересня 2011 року в справі № 2016/2-1003/11 та стягнення аліментів з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 .

З вказаним висновкому суду першої інстанції погоджується і суд апеляційної інстанції.

Доводи апеляційної скарги щодо проживання дітей разом з матір`ю судова колегія не приймає, оскільки факт проживання дітей з батьком з червня 2020 року підтверджується актом та довідкою Комунального підприємства «Благоустрій міста Ізюма».

Зазначаючи, що діти проживають разом з матір`ю за адресою: АДРЕСА_2 ОСОБА_2 посилається на довідку про місце реєстрації дітей. Разом з тим, в апеляційній скарзі ОСОБА_2 вказує іншу адресу фактичного проживання дітей: АДРЕСА_4 . Однак, суд апеляційної інстанції критично ставиться до вищевказаного доводу ОСОБА_2 про фактичне проживання дітей в однакімнатній квартирі АДРЕСА_5 , оскільки житлова площа даного приміщення становить 12 кв. м.

Крім того, судова колегія враховує, що ОСОБА_2 в січні 2020 року зареєструвала шлюб з ОСОБА_6 . На вказану обставину посилається і батьков дітей, зазначаючи, що з червня 2020 року діти стали проживати з ним.

Щодо порушення судом правил підсудності.

Відповідно до частини першої статті 27 ЦПК України позови до фізичної особи пред`являються в суд за зареєстрованим у встановленому законом порядку місцем її проживання або перебування, якщо інше не передбачено законом.

Позивач звернувся до суду першої інстанції за фактичним місцем проживання відповідачки ОСОБА_2 . Тому суд апеляційної інстанції не вбачає правових підстав для скасування рішення суду першої інстанції з підстав порушенням правил територіальної юрисдикції (підсудності).

Суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права (стаття 375 ЦПК України).

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (рішення у справі «Проніна проти України», № 63566/00, параграф 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Оскільки апеляційна скарга задоволенню не підлягає, підстав для нового розподілу судового збору, понесеного у зв`язку з розглядом справи у суді першої інстанції, а також розподілу судового збору, понесеного у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції, немає.

Керуючись п. 1 ч. 4 ст. 274, ст. 367, п. 1 ч. 1 ст. 374, ст. ст. 375, 381, 382, 384, 389 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Рішення Ізюмського міськрайонного суду Харківської області від 03 червня 2021 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення безпосередньо до Верховного Суду.

Повний текст постанови складено 21 лютого 2022 року.

Головуючий А.В. Котелевець

Судді І.В. Бурлака

О.В. Маміна