ДАРНИЦЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД М.КИЄВА
справа № 753/2383/22
провадження № 2/753/4067/22
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"07" липня 2022 р. Дарницький районний суд м. Києва в складі:

головуючого - судді Сирбул О.Ф.

за участю секретаря Лаптєвої Ю.М.

представника позивача ОСОБА_1

розглянувши в відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві в режимі відеоконференції в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до Акціонерного товариства "Страхова компанія "МЕГА-ГАРАНТ" про відшкодування шкоди, завданої кримінальним правопорушенням та стягнення страхового відшкодування, -

встановив:

У провадженні Дарницького районного суду м. Києва перебуває цивільна справа за позовом ОСОБА_2 до Акціонерного товариства "Страхова компанія "МЕГА-ГАРАНТ" про відшкодування шкоди, завданої кримінальним правопорушенням та стягнення страхового відшкодування.

Підсудністю у цивільному судочинстві визначено розмежування компетенції між окремими ланками судової системи і між судами однієї ланки щодо розгляду і вирішення підвідомчих їм цивільних справ.

У засіданні судом встановлено, що вказаний спір не підлягає розгляду за правилами підсудності визначеними ч. 3 ст. 28 ЦПК України, у зв`язку із чим, судом поставлено на обговорення питання про направлення вказаної цивільної справи за місцезнаходженням відповідача, враховуючи приписи ч. 2 ст. 27 ЦПК України, що за адміністративно-територіальним поділом не відноситься до Дарницького району м. Києва.

У судовому засіданні представник позивача заперечувала проти направлення справи за підсудністю, оскільки на вказаний спір розповсюджується положення ч. 3 ст. 28 ЦПК України, та покладається, саме на вибір позивача щодо розгляду справи.

У судове засідання представник відповідача не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, поважні причини неявки суду не повідомляв, заяв про розгляд справи за його відсутності або відкладення розгляду справи до суду не надходило. Відзиву на позовну заяву від відповідача до суду не надходило.

Згідно ч. 3 ст. 131 ЦПК України учасники судового процесу зобов`язані повідомляти суд про причини неявки у судове засідання. У разі неповідомлення суду про причини неявки вважається, що учасники судового процесу не з`явились в судове засідання без поважних причин.

Відповідно до ч. 1 ст. 223 ЦПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.

З урахуванням викладеного суд вважає за можливе розглянути справу без участі сторони відповідача.

Заслухавши позицію представника позивача дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що матеріали вказаної цивільної справи слід передати за підсудністюз огляду на наступні обставини.

Так, відповідно до ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Суд та учасники процесу зобов`язані керуватися завданням цивільного судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі.

Згідно з ч. 1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Право на доступ до правосуддя не є абсолютним, на цьому наголошує і Європейський суд з прав людини у своїх рішеннях «Голдер проти Великої Британії» від 21.02.1975, «Жоффр де ля Прадель проти Франції» від 16.12.1992.

Відтак, в кожному випадку позивач при зверненні до суду із позовом повинен дотримуватися норм процесуального законодавства.

Частиною 1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод передбачено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Слід зауважити, що практика Європейського суду з прав людини виходить з того, що, реалізуючи п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року щодо доступності правосуддя та справедливого судового розгляду кожна держава-учасниця цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, зміст яких не допустити судовий процес у безладний рух.

З цього приводу прецедентними є рішення Європейського суду з прав людини у справах «Голдер проти Великої Британії» від 21.02.1975, «Осман проти Сполученого королівства» від 28.10.1998, «Круз проти Польщі» від 19.06.2001, «Мельник проти України» від 28.03.2006.

У вказаних Рішеннях зазначено, що право на суд не є абсолютним. Воно може бути піддане обмеженням, дозволеним за змістом, тому що право на доступ до суду за самою своєю природою потребує регулювання з боку держави.

Порядок звернення до суду за судовим захистом урегульований Цивільним процесуальним кодексом України. Подання позовної заяви має відбуватись з дотриманням певних умов.

Відповідно до ч. 2 ст. 27 ЦПК України позови до юридичних осіб пред`являються в суд за їхнім місцезнаходженням згідно з Єдиним державним реєстром юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань.

Відповідно до ч. 3 ст. 28 ЦПК України, позови про відшкодування шкоди, заподіяної каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю фізичної особи, чи шкоди, заподіяної внаслідок вчинення кримінального правопорушення, можуть пред`являтися також за зареєстрованим місцем проживання чи перебування позивача або за місцем заподіяння шкоди.

Відповідно до прохальної частини позовної заяви, позивач просила стягнути з відповідача страхове відшкодування, заподіяної шкоди внаслідок вчинення ОСОБА_3 кримінального правопорушення.

Зі змісту позовної заяви вбачається, що ОСОБА_3 керуючи автомобілем «Фолькваген СС», д.н.з. НОМЕР_1 здійснив наїзд на пішохода ОСОБА_2 , внаслідок чого остання отримала тяжкі тілесні ушкодження.

На момент вчинення ДТП, цивільно - правова відповідальність водія ОСОБА_3 була застрахована на підставі полісу №201629610 у Акціонерному товаристві "Страхова компанія "МЕГА-ГАРАНТ".

Отже, заподіювачем шкоди є водій ОСОБА_3 , цивільно-правова відповідальність якого на час настання ДТП була застрахована у Акціонерному товаристві "Страхова компанія "МЕГА-ГАРАНТ".

Страховик Акціонерне товариство "Страхова компанія "МЕГА-ГАРАНТ" у даному випадку не є заподіювачем шкоди ОСОБА_2 , а має законодавчий обов`язок по здійсненню виплати потерпілій особі страхового відшкодування.

Не дивлячись на те, що позивач іменує позовну заяву «про відшкодування шкоди, завданої кримінальним правопорушенням та стягнення страхового відшкодування», це не змінює правовідносин, які в даному випадку виникають між потерпілою особою (позивачем) та страховиком завдавача шкоди.

Такі правовідносини стосуються не відшкодування шкоди, оскільки страховик цієї шкоди не заподіював, а стосуються стягнення зі страховика страхового відшкодування, що також підтверджується і самим змістом позовних вимог.

Тобто, оскільки тілесні ушкодження були спричинені не діями та не з вини відповідача (страховика) - Акціонерного товариства "Страхова компанія "МЕГА-ГАРАНТ", а позовні вимоги стосуються стягнення страхового відшкодування згідно полісу про обов`язкове страхування цивільно - правової відповідальності власника наземних транспортних засобі укладеного між Акціонерним товариством "Страхова компанія "МЕГА-ГАРАНТ" та ОСОБА_3 , а не до особи, яка була визнана винною у вчиненні кримінального правопорушення, суддя приходить до висновку, що в даному випадку підлягають застосовуванню положення ч. 2 ст. 27 ЦПК України.

Таким чином, на виниклий спір не розповсюджуються положення ч.3 ст.28 ЦПК України щодо альтернативної підсудності, адже в даному випадку вирішенню підлягають вимоги не про відшкодування шкоди завданої в результаті ДТП з винної особи, а стягнення страхового відшкодування зі страховика заподіювача шкоди.

Згідно відомостей з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань, місцезнаходження Акціонерного товариства "Страхова компанія "МЕГА-ГАРАНТ" зареєстровано у м. Харків, по вул. Донця-Захаржевського, 6, кв. 8, що за адміністративно - територіальним поділом м. Харкова, відноситься до Київського районного суду м. Харкова.

Згідно п. 1 ч. 1 ст. 31 ЦПК України, суд передає справу на розгляд іншому суду, якщо справа належить до територіальної юрисдикції (підсудності) іншого суду.

Враховуючи викладені обставини та зазначені норми процесуального закону суддя приходить до висновку про те, що позовна заява не підсудна Дарницькому районному суду м. Києва і відноситься до територіальної юрисдикції Київського районного суду м. Харкова, а тому справа має бути передана на розгляд цього суду за загальними правилами підсудності, передбаченими ч. 2 ст. 27 ЦПК України, тобто за місцезнаходженням відповідача.

Відповідно до вимог ст. 378 ЦПК України прийняте судом рішення з порушенням правил територіальної підсудності є підставою для його скасування судом апеляційної інстанції з направленням справи на розгляд за встановленою законом підсудністю.

Керуючись ст.ст. 27, 28, 31, 258, 259, 260, 353, 354 ЦПК України, -

УХВАЛИВ:

Передати матеріали цивільної справи №753/2383/22 за позовом ОСОБА_2 до Акціонерного товариства "Страхова компанія "МЕГА-ГАРАНТ" про відшкодування шкоди, завданої кримінальним правопорушенням та стягнення страхового відшкодування на розгляд до Київського районного суду м. Харкова (адреса: 61168, м. Харків, вул. Валентинівська, 7Б) - за підсудністю.

Ухвалу може бути оскаржено протягом п`ятнадцяти днів із дня вручення відповідної ухвали суду, до Київського апеляційного суду, шляхом подачі апеляційної скарги відповідно до вимог, встановлених ст.ст. 353-356 ЦПК України.

Суддя: