Номер провадження: 22-ц/813/1350/22
Справа № 1512/2-1526/11
Головуючий у першій інстанції Луняченко В. О.
Доповідач Сегеда С. М.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05.12.2022 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі:

головуючого Сегеди С.М.,

суддів: Гірняк Л.А.,

Цюри Т.В.,

за участю секретаря Хухрова С.В.,

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження, без участі учасників справи, апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Київського районного суду м. Одеси від 24 вересня 2014 року, ухваленого під головуванням судді Луняченка В.О., у цивільній справі за позовом Київської районної адміністрації Одеської міської ради до ОСОБА_1 , треті особи - Одеська міська рада, ОСОБА_2 , про приведення об`єкту до попереднього стану, та за позовом третьої особи ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , третя особа - Одеська міська рада, про усунення перешкод у користуванні власністю, приведення об`єкту до попереднього стану шляхом знесення самочинно збудованих будівель і споруд та за зустрічним позовом ОСОБА_1 до Київської районної адміністрації Одеської міської ради, треті особи - Одеська міська рада, ОСОБА_2 , інспекція ДАБК в Одеській області,

встановив:

14.04.2008 року до Київського районного суду міста Одеси звернулась Київська районна адміністрація Одеської міської ради (далі - Київська РА ОМР) з позовними вимогами до ОСОБА_3 про приведення у попередній стан, відповідно до схематичного плану, здійсненого в «Одеському міському бюро технічної інвентаризації та реєстрації об`єктів нерухомості» (далі - МБТІ та РОН) від 05.11.1994 року, присадибної ділянки, що знаходиться в АДРЕСА_1 , шляхом знесення двоповерхової будівлі за власний рахунок відповідачки.

Позовні вимоги змінювались декілька разів, та остаточно 10.07.2014 року були заявлені вимоги Київської РА ОМР, треті особи: ОМР, ОСОБА_2 та Інспекція державного архітектурно-будівельного контролю (далі - Інспекція ДАБК) в Одеській області, до ОСОБА_1 про зобов`язання власними силами та за рахунок власних коштів привести у попередній стан 31/1000 частину об`єкту нерухомості по АДРЕСА_1 , який знаходиться на земельній ділянці по АДРЕСА_1 , відповідно до технічного паспорту, виготовленого Комунальним підприємством (далі - КП) «ОМБТІ та РОН від 17.09.2009 року, шляхом: знесення чотирьохповерхового будинку під літ. «А1» та побудови під літ. «б», та приведення до попереднього стану дачної будівлі літ. «Б» та дачної будівлі літ. «А».

Третя особа, яка заявляє самостійні вимоги щодо предмета спору, ОСОБА_2 , як суміжний землекористувач, просила суд зобов`язати ОСОБА_1 знести чотирьохповерхову будівлю під літ. «А1», яка розташована на земельній ділянці за адресою: АДРЕСА_1 , яка порушує права третьої особи.

Відповідач ОСОБА_1 позовні вимоги Київської РА ОМР та ОСОБА_2 не визнав, та заявив зустрічний позов, в якому просив визнати право власності на самовільно збудоване нерухоме майно, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , а саме, на індивідуальний дачний будинок згідно з технічним паспортом, виготовленим КП «ОМБТІ та РОН» від 17.09.2009 року №4с-54-41.

Відповідно до уточненої зустрічної позовної заяви від 26.12.2013 року, ОСОБА_1 просив суд відмовити у задоволенні позовних вимог Київської РА ОМР та ОСОБА_2 .

Рішенням Київського районного суду м. Одеси від 24 вересня 2014 року позовні вимоги Київської РА ОМР були задоволені та зобов`язано ОСОБА_1 власними силами та за рахунок власних коштів привести у попередній стан 31/1000 частину об`єкту нерухомості по АДРЕСА_1 , який знаходиться на земельній ділянці по АДРЕСА_1 , відповідно до технічного паспорту, виготовленого КП «ОМБТІ та РОН» від 17.09.2009 року шляхом: знесення чотирьохповерхового будинку під літ. «А1», побудови під літ. «б», та приведення до попереднього стану дачної будівлі літ « Б» і дачної будівлі лі. « А».

Задоволено позовні вимоги ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , за участю третьої особи ОМР, та зобов`язано ОСОБА_1 знести чотирьохповерхову будівлю під лі. «А1» яка розташована на земельній ділянці за адресою: АДРЕСА_1 .

Стягнуто з ОСОБА_1 документально підтверджені судові витрати на користь Київської РА ОМР у розмірі 7,50 грн., та на користь ОСОБА_2 у розмірі 7232 (сім тисяч двісті тридцять дві) грн.

У задоволенні зустрічного позову ОСОБА_1 відмовлено (т.4, а.с. 155-156).

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 ставить питання про скасування рішення Київського районного суду м.Одеси від 24 вересня 2014 року, та постановлення нового, яким у задоволенні позовів Київської РА ОМР та ОСОБА_2 відмовити, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права (т.4, а.с. 188-191).

Рішенням апеляційного суду Одеської області від 09 листопада 2017 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Київського районного суду м.Одеси від 24 вересня 2014 року було задоволено частково, рішення Київського районного суду м.Одеси від 24 вересня 2014 року було скасовано та відмовлено у задоволенні позову Київської РА ОМР до ОСОБА_1 , треті особи - ОМР, ОСОБА_2 , про приведення об`єкту до попереднього стану, за позовом третьої особи ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , третя особа - ОМР, про усунення перешкод у користуванні власністю, приведення об`єкту до попереднього стану, шляхом знесення самочинно збудованих будівель і споруд та за зустрічним позовом ОСОБА_1 до Київської РА ОМР, треті особи - ОМР, ОСОБА_2 , інспекція ДАБК в Одеській області (т.5, а.с.186-192).

Однак, постановою Верховного Суду від 18 грудня 2019 року касаційну скаргу ОСОБА_2 було задоволено частково, рішення Київського районного суду м.Одеси від 24 вересня 2014 року та рішення апеляційного суду Одеської області від 09 листопада 2017 року, в частині вирішення позову Київської РА ОМР, було скасовано і провадження у справі було закрите.

Рішення апеляційного суду Одеської області від 09 листопада 2017 року, в частині вирішення позову ОСОБА_2 було скасовано і в цій частині було передано на новий розгляд до суду апеляційної інстанції (т.5, а.с. 247-253).

Таким чином, предметом апеляційного розгляду є апеляційна скарга ОСОБА_1 на рішення Київського районного суду м.Одеси від 24 вересня 2014 року, в частині самостійних позовних вимог третьої особи ОСОБА_2 .

Вирішуючи питання про слухання справи в прядку спрощеного позовного провадження, у відсутність учасників справи, колегія суддів виходить із того, що учасники справи належним чином повідомлені про час і місце судового засіання (т.7, а.с.143-161).

У відповідності до ч. 5 ст. 268 ЦПК України, датою ухвалення рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено - повне чи скорочене).

Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

Таким чином, розгляд даної справи здійснений 23.11.2022 року в порядку спрощеного позовного провадження за наявними у справі матеріалами, у відсутність учасників справи, оскільки учасники справи повідомлені про час і місце судового засідання належним чином, про що вказано вище, а повне судове рішення складено 05.12.2022 року.

Крім того, відповідно до ст. 10 Закону України «Про правовий режим воєнного стану» у період воєнного стану не можуть бути припинені повноваження Президента України, Верховної Ради України, Кабінету Міністрів України, Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини, а також судів, органів прокуратури України, органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, та органів, підрозділи яких здійснюють контррозвідувальну діяльність. Згідно зі ст. 12-2 вказаного Закону в умовах правового режиму воєнного стану суди, органи та установи системи правосуддя діють виключно на підставі, в межах повноважень та в спосіб, визначені Конституцією України та законами України. Повноваження судів, органів та установ системи правосуддя, передбачені Конституцією України, в умовах правового режиму воєнного стану не можуть бути обмежені. Згідно зі ст. 26 вказаного Закону правосуддя на території, на якій введено воєнний стан, здійснюється лише судами. На цій території діють суди, створені відповідно до Конституції України. Скорочення чи прискорення будь-яких форм судочинства забороняється. Явка сторони до суду апеляційної інстанції не є обов`язковою, а тому перешкоди для розгляду справи в даному випадку відсутні.

Враховуючи вищенаведене, а також те, що дана справа перебуває на розгляді суду апеляційної інстанції фактично більше шести років (т.4, а.с. 200-201), а після перегляду рішення судом касаційної інстанції і направлення справи на новий апеляційний розгляд - більше ніж 2 роки і 6 місяців (т. 6, а.с.3-4), колегія суддів вирішила дану справу розглядати судом апеляційної інстанції в порядку спрощеного позовного провадження за наявними матеріалами, у відсутність учасників справи.

Враховуючи викладене, колегія суддів відмовила в задоволенні клопотання представника позивача ОСОБА_2 - ОСОБА_4 а також в задоволенні заяви відповідача ОСОБА_1 про відкладення розгляду справи (т.7, а.с.162-163, 164).

При цьому колегією суддів також враховано, що за клопотаннями представника позивача ОСОБА_2 - ОСОБА_4 , а також за заявами відповідача ОСОБА_1 та його представника - адвоката Гайси А.М., розгляд справи неодноразово відкладався (т.7, а.с.107, 119, 120-121, 142).

Вирішуючи даний спір, суд першої інстанції обгрунтовано виходив із того, що відповідно до свідоцтва про право на спадщину за заповітом, виданого 28 вересня 2009 року державним нотаріусом Другої одеської державної нотаріальної контори за реєстровим №3108, ОСОБА_1 в порядку спадкування отримав у власність дачну будівлю, що складає 31/1000 будівлі ДБК «Расцвет» за № 29 «а», що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 та в цілому складається з двох дач під літ. «А», «Б», загальною площею 168,1 кв. м, господарчих будівель: мостіння, огорожі. Свідоцтво містить посилання на самочинне переобладнання та побудову нових будівель і споруд, не включених до спадкового майна (т.1, а.с. 181).

Згідно технічного паспорта, виготовленого КП «ОМБТІ та РОН» 17 вересня 2009 року, на земельній ділянці по АДРЕСА_1 знаходяться дачні будівлі під літ. «А», «Б», вимощення, огорожа. Крім того, зазначено, що самочинно збільшено дачні будівлі під літ. «Б» на 27 кв. м, під літ. «А» на 19,9 кв. м, самочинно збудовано прибудови під літ. «б», «А-1» (т.1, а.с.200-203).

Відповідно до свідоцтва про право на спадщину за заповітом, виданого 28.09.2009 року нотаріусом Другої Одеської державної нотаріальної контори за № 3- 3108, ОСОБА_1 в порядку спадкування отримав у власність дачну будівлю, яка складає 31/1000 будівлі ДБК «Расцвет» за АДРЕСА_1 та в цілому складається з двох будинків під літ. «А» та «Б» загальною площею 168,1 кв.м. господарчих будівель: мостіння, огорожі. Свідоцтво містить посилання на самочинне переобладнання та побудову нових будівель і споруд, не включених до спадкового майна. Зі схематичного плану та експлікації внутрішніх площ будівель, складених ОМБТІ, вбачається, що станом на 5 листопада 1994 року на земельній ділянці площею 0,0554 га по АДРЕСА_1 знаходились жилі будівлі «А» у два поверхи загальною площею 110,6 кв. м та «Б», загальною площею 57,5 кв. м, гараж «Д», вбиральня «Г», огорожа тощо ( т.1, а.с.6-9).

З матеріалів справи вбачається, що згідно технічного паспорта, виготовленого КП «ОМБТІ та РОН» 15 травня 2009 року, на земельній ділянці по АДРЕСА_4 знаходяться дачні будівлі під літ. «А», «Ю», сарай під літ. «Р-6», вимощення, огорожа (т.1, а.с.217-220, 221).

Відповідно до довідки з адресного реєстру м. Одеси про відповідність адреси об`єкта нерухомого майна від 24.04.2012 року, адреса земельної ділянки у АДРЕСА_1 , передбачена державним актом на право власності на земельну ділянку від 30.05.2008 року, серія ЯД № 758203, відповідає адресі, зареєстрованій в Адресному реєстрі м. Одеси: АДРЕСА_1 .

З матеріалів справи також вбачається, що ОСОБА_2 є суміжним землекористувачем. Земельна ділянка площею 0,0372 га для індивідуального дачного будівництва по АДРЕСА_4 належить ОСОБА_2 на праві приватної власності, що посвідчено виданим 10 березня 2000 року на підставі рішень Одеської міської ради від 4 лютого 1999 року №35 та від 10 березня 1999 року № 120-ХХШ державним актом (т.1, а.с.216).

Відповідно до висновку №424 судової будівельно-технічної експертизи від 08.05.2014 року (т.4, а.с. 40) об`єкт нерухомого майна, який знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , не відповідає, діючим на момент реконструкції, архітектурно - будівельним нормам і правилам, в частині: реконструкції дачної побудови (будівлі) виконана з порушенням п.2.15 ДБН А.2.2-3-2004 «склад, порядок розробки, узгодження та затвердження проектної документації для будівництва»: «…будівництво починається після затвердження проектної документації». Будівництво дачного будинку з прибудовами (літ «А», «А1») виконано з порушенням п.3.25 ДБН 360-92** «Містобудівництво. Планування та забудівля міських та сільських поселень»: «Для догляду за будівлями і здійснення їх поточного ремонту відстань до сусідньої межі ділянки від найбільш виступаючої конструкції стіни слід приймати не менше 1,0 м. При цьому повинно бути забезпечене влаштування необхідних інженерно-технічних заходів, які перешкоджають стіканню атмосферних опадів з покрівель та карнизів будівель на територію суміжних ділянок». Прибудова літ «А1» збудована у 2007 році при реконструкції дачного будинку літ. «А» з порушенням п.1.2.4. ВСН -61-89 та п. 3.25 ДБН360-92** «Містобудівництво. Планування та забудівля міських та сільських поселень»: «Розміщення та орієнтація житлових будинків та громадських споруд повинні здійснюватись з урахуванням забезпечення нормативної тривалості інсоляції та норм освітлення згідно з «Санітарними нормами і правилами забезпечення інсоляцією будинків і територій житлової налаштування» и СНиП ІІ-4-79 «Природне і штучне освітлення» як в будинках, що будуються, так і в сусідніх житлових і громадських будівлях». Функціональним призначенням об`єкту, який розташований за адресою: АДРЕСА_1 на земельній ділянці площею 0,0424 га, є проживання протягом року з ціллю відпочинку в дачному районі (дачний будинок). Проектна документація на будівництво і, в подальшому, виконану реконструкцію об`єкта нерухомого майна, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 , експерту не надана. В наслідок цього, відповідь на питання про відповідність об`єкту, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 даних (відомості) проектної документації не може бути дослідженим. На підставі огляду (обстеження, дослідження) експертом 14.03.14 р. були виконані контрольні заміри приміщень дачного будинку в об`ємах літ «А», «Б», «б». Огляд приміщень у прибудові літ А1 не був виконаний, у зв`язку з тим, що доступу до середини приміщень експерту не був наданий. На підставі виконаного огляду експерт дійшов висновку, що оглянута частина дачного будинку відповідає технічній документації, складеній після реконструкції дачного будинку в 2007 році: - технічному паспорту на дачний будинок, розташований за адресою: АДРЕСА_1 , виданому КП «ОМБТІ та РОН « 01.12.2011 року; - технічному висновку «Збереження виконаної реконструкції індивідуального садового будинку, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 », виконаному ПП ОСОБА_5 , станом на 2008 року; - державному акту про право власності на земельну ділянку, серії ЯД №758203, виданому на підставі Рішення Одеської міської ради від 16.12.1994 року №30-ХХІІ та рішення виконкому Одеської міської ради від 15.06.1999 року №475, зареєстрованому в книзі реєстрації державних актів про право власності на землю і на право постійного користування землею, договорів оренди землі під № 59 від 30.04.2008 року. Реконструкція та будівництво нового будинку за адресою: АДРЕСА_1 , здійснює негативний вплив, в частині інсоляції, нормативного провітрювання території та недотримання нормованих розривів - на дачний будинок, розташований за адресою: АДРЕСА_4 та прилеглу земельну ділянку ( ОСОБА_2 ). Реконструкція та приведення об`єкту, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 до відповідних діючих норм ДБН без його знесення не можливі.

Таким чином, із матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_1 , як правонаступник ОСОБА_6 , і третя особа ОСОБА_2 є суміжними землекористувачами. На земельній ділянці по АДРЕСА_1 частина будівель і споруд - а саме дачної будівлі літ «Б» та дачної будівлі лі. «А», самочинно перебудовані а інша частина у вигляді чотирьохповерхового будинку під літ. «А1» та побудови під літ. «б», є самочинно збудованими з істотними порушеннями будівельних норм, та наявність таких будівель та прибудов порушують права суміжних землекористувачів, а перебудова чотирьохповерхового будинку під літ. «А1» та побудови під літ. «б», без знесення, технічно неможлива.

Вирішуючи даний спір, суд першої інстанції правильно виходив із того, що заявлені вимоги третьої особи ОСОБА_2 підлягають вирішенню за ч.7 ст.376 ЦК України, оскільки самочинне будівництво, яке належить на праві приватної власності ОСОБА_1 має істотні порушення права ОСОБА_2 , як суміжного землекористувача, власника земельної ділянки і власника суміжного житлового будинку.

З цього приводу колегія суддів зазначає, що звертаючись до суду з позовом, третя особа ОСОБА_2 ставила питання про усунення перешкод у користуванні належною їй земельною ділянкою у зв`язку зі здійсненням незаконного будівництва на суміжній земельній ділянці (т.2, а.с.39-40).

Згідно з ч.ч. 1, 2 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом.

За змістом ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

Такий спосіб захисту спрямовано на усунення порушень прав власника, не пов`язаних із позбавленням його володіння майном

Позивач за негаторним позовом має право вимагати усунути наявні перешкоди чи зобов`язати відповідача утриматися від учинення дій, що можуть призвести до виникнення таких перешкод.

Тобто, третя особа із самостійними вимогами ОСОБА_2 має право вимагати усунення порушення свого права у разі доведення позову, при цьому статус самочинного будівництва не має визначального значення для правильного вирішення спору.

За висновками проведеної у справі судово-технічної експертизи № 424 від 08 травня 2014 року об`єкт нерухомого майна, розміщений за адресою: АДРЕСА_1 не відповідає діючим на момент реконструкції архітектурно-будівельним нормам і правилам, його будівництво виконано, зокрема з порушенням пункту 2.15 ДБН А.2.2.-3-2004, пункту 3.25 ДБН 360-92**; реконструкція і будівництво нової будівлі має негативний вплив у частині інсоляції, нормативного провітрювання території і недотримання нормованих розривів з дачним будинком, розміщеним за адресою: АДРЕСА_4 і прилеглою земельною ділянкою. При цьому, реконструкція і приведення об`єкта нерухомого майна, розміщений за адресою: АДРЕСА_1 , у відповідність до вимог діючих ДБН без його знесення, неможливі (т.4, а.с.40-52).

Відповідно до п. 6 ч. 1 ст. 3 ЦК України однією із основоположних засад цивільного законодавства є добросовісність, тому дії учасників цивільних правовідносин мають бути добросовісними.

Відповідно до ст. 17 Закону України від 23 лютого 2006 року № 3477-IV «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року (далі - Конвенція) та протоколи до неї, а також практику Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) як джерело права.

У статті 1 Першого протоколу до Конвенції визначено, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений свого майна інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом або загальними принципами міжнародного права.

У своїй практиці ЄСПЛ (справа «Трегубенко проти України», рішення ЄСПЛ від 02 листопада 2004 року, заява N 61333/00; справа «East/West Alliance Limited» проти України», рішення ЄСПЛ від 23 січня 2014 року, заява № 19336/04, та ін.) напрацьовано три критерії, які слід оцінювати на предмет сумісності заходу втручання в право особи на мирне володіння майном із гарантіями статті 1 Першого протоколу до Конвенції, а саме: чи є втручання законним; чи переслідує воно «суспільний», «публічний» інтерес; чи є такий захід (втручання в право на мирне володіння майном) пропорційним визначеним цілям.

ЄСПЛ констатує порушення статті 1 Першого протоколу до Конвенції, якщо хоча б одного критерію не буде додержано.

Критерій «законності» означає, що втручання держави у право власності особи повинно здійснюватися на підставі закону - нормативно-правового акта, що має бути доступним для заінтересованих осіб, чітким та передбачуваним у питаннях застосування та наслідків дії його норм. Сам лише факт, що правова норма передбачає більш як одне тлумачення, не означає, що закон непередбачуваний. Сумніви щодо тлумачення закону, що залишаються, враховуючи зміни в повсякденній практиці, усувають суди в процесі здійснення правосуддя.

Втручання держави в право власності особи є виправданим, якщо воно здійснюється з метою задоволення «суспільного», «публічного» інтересу, при визначенні якого ЄСПЛ надає державам право користуватися «значною свободою (полем) розсуду». Втручання держави в право на мирне володіння майном може бути виправдане за наявності об`єктивної необхідності у формі суспільного, публічного, загального інтересу, який може включати інтерес держави, окремих регіонів, громад чи сфер людської діяльності.

Принципом пропорційності, тобто дотриманням «справедливого балансу» між потребами загальної суспільної ваги та потребами збереження фундаментальних прав особи, визначається необхідність врахування тієї обставини, що заінтересована особа не повинна нести непропорційний та надмірний тягар. Конкретному приватному інтересу повинен протиставлятися інший інтерес, який може бути не лише публічним (суспільним, державним), але й іншим приватним інтересом, тобто повинен існувати спір між двома юридично рівними суб`єктами, кожен з яких має свій приватний інтерес, перебуваючи в цивільно-правовому полі.

З огляду на вищевикладене, колегія суддів зазначає, що матеріали справи мають достатньо доказів того , що самовільне будівництво об`єкту, що розташований за адресою: АДРЕСА_1 і належить на праві приватної власності ОСОБА_1 не відповідає інтересам суспільства та приватним інтересам третьої особи ОСОБА_2 , знесення спірних будівель переслідує законні цілі та здійснюється засобами, пропорційними поставленій меті, при цьому дотримується справедливий баланс інтересів як ОСОБА_1 , так і третьої особи ОСОБА_2 .

Згідно ч.ч. 1,5,6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Колегія суддів зазначає, що заявник апеляційної скарги не надав суду достатніх, належних і допустимих доказів існування обставин, на які він посилається як на підставу своїх заперечень проти позовних вимог третьої особи та доводів своєї апеляційної скарги.

За змістом ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватись на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотримання норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданням цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються, як на підставу своїх вимог або заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Колегія суддів також зазначає, що ЄСПЛ вказав, що п. 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Суд апеляційної інстанції враховує положення практики ЄСПЛ про те, що право на обґрунтоване рішення не вимагає детальної відповіді судового рішення на всі доводи висловлені сторонами. Крім того, воно дозволяє вищим судам просто підтверджувати мотиви, надані нижчими судами, не повторюючи їх (справ «Гірвісаарі проти Фінляндії», п.32.)

Пункт 1 ст. 6 Конвенції не вимагає більш детальної аргументації від апеляційного суду, якщо він лише застосовує положення для відхилення апеляції відповідно до норм закону, як такої, що не має шансів на успіх, без подальших пояснень (Burg and others v. France (Бюрг та інші проти Франції), (dec.); Gorou v. Greece (no.2) (Гору проти Греції №2) [ВП], § 41.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням матеріального і процесуального права.

З огляду на викладене, колегія суддів дійшла висновку про законність і обґрунтованість оскаржуваного рішення суду, в частині самостійних позовних вимог третьої особи ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , третя особа - ОМР, про усунення перешкод у користуванні власністю, приведення об`єкту до попереднього стану, шляхом знесення самочинно збудованих будівель і споруд, доводи апеляційної скарги його в цій частині не спростовують, оскільки в цій частині рішення суду ухвалено у відповідності до вимог матеріального і процесуального права, у зв`язку з чим апеляційну скаргу ОСОБА_1 слід залишити без задоволення, оскаржуване рішення суду - залишити без змін.

Керуючись ст.ст. 367, 368, п.1 ч.1 ст. 374, ст.ст. 375, 381 - 384, 389, 390 ЦПК України, апеляційний суд

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Київського районного суду м. Одеси від 24 вересня 2014 року залишити без задоволення.

Рішення Київського районного суду м. Одеси від 24 вересня 2014 року, в частині позовних вимог третьої особи ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , третя особа - Одеська міська рада, про усунення перешкод у користуванні власністю, приведення об`єкту до попереднього стану, шляхом знесення самочинно збудованих будівель і споруд, залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, однак може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції України протягом тридцяти днів з дня складання цього судового рішення.

Повне судове рішення складено 05.12.2022 року.

Судді Одеського апеляційного суду: С.М. Сегеда

Л.А. Гірняк

Т.В. Цюра