Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

Справа №348/316/22

Провадження № 2/348/503/22

04 липня 2022 року Надвірнянський районний суд Івано-Франківської області у складі судді Матолич В.В., за участю секретаря судового засідання Буратчук О.В., розглянув у порядку загального позовного провадження у м. Надвірна Івано-Франківської області цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання договору дарування недійсним та визнання права власності на домоволодіння в порядку спадкування,

інші учасники: представник позивача адвокат Куций О.С.

представник відповідача адвокат Зубченко І.І.,

Процесуальні дії у справі.

07.02.2022 позивач ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом до ОСОБА_2 про визнання договору дарування недійсним та визнання права власності на домоволодіння в порядку спадкування. Позивачпросить суд визнати недійсним договір дарування житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами, посвідчений 10.02.2021 приватним нотаріусом Надвірнянського районного нотаріального округу Шушкевич С.М. зареєстрований в реєстрі за №143; скасувати у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно рішення державного реєстратора приватного нотаріуса Надвірнянського районного нотаріального округу Шушкевич С.М. про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу) індексний номер: 56552829 від 10.02.2021 на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами АДРЕСА_1 за ОСОБА_2 та припинити право власності номер запису: 40491823; визнати за позивачем право власності на 1/4 частки житлового будинку, з господарськими будівлями та спорудами, який знаходиться за адресою АДРЕСА_1 в порядку спадкування після смерті ОСОБА_3 . В обгрунтування позову навів таке. Вказав, що він народився ІНФОРМАЦІЯ_1 в с. Пнів Надвірнянського району Івано-Франківської області. Його батьками були ОСОБА_4 та ОСОБА_3 . Батьки позивача з 22.04.1966 перебували у зареєстрованому шлюбі. За час перебування у шлюбі вони здійснили будівництво житлового будинку в АДРЕСА_1 . Право власності на вказаний житловий будинок було зареєстровано на його батька позивача. ІНФОРМАЦІЯ_2 мати позивача померла, заповіту не залишала. Таким чином, після смерті матері позивача відкрилася спадщина за законом, в тому числі на 1/2 частину спірного житлового будинку. На час смерті матері з нею проживали та були зареєстровані позивач та його батько. Заяви про відмову від маминої спадщини він і батько не подавали, тому позивач вважає, що згідно зі ст.1268 ЦК України є такими, що прийняли спадщину. Крім того, зазначив останнім часом він разом із своєю дружиною проживає в Італії, де його дружина перебуває на лікуванні, і потребує постійного стороннього догляду, що підтверджується довідкою від 14.01.2022. У грудні 2021 року він повернувся додому, оскільки батько тяжко захворів. Як виявилося, на підставі рішення Надвірнянського районного суду Івано-Франківської області від 28.07.2021 позивача знято з реєстрації місця проживання у спірному будинку. 24.01.2022 звернувся до приватного нотаріуса Надвірнянського районного нотаріального округу Дремлюк В.В. і з заявою про видачу його свідоцтва про спадщину на житловий будинок в АДРЕСА_1 після смерті матері, однак приватним нотаріусом йому було видано постанову про відмову у вчиненні нотаріальних дій від 25.01.2022 у зв`язку з відсутністю документів, що підтверджують належність вказаного будинку матері позивача. Як виявилося за життя батько позивача спірний житловий будинок подарував племінниці (відповідачу) ОСОБА_2 , яка на даний час є власником вказаного будинку. Таким чином, позивач на даний час позбавлений права отримати свідоцтво про право на спадщину після смерті матері, оскільки батько позивача за життя відчужив будинок відповідачу, хоча на момент відчуження йому належав не весь будинок, а тільки 3/4.

07.02.2022 ухвалою судді заяву про забезпечення позову задоволено частково. Накладено арешт на 1/4 частину житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами АДРЕСА_1 , який належить на праві власності ОСОБА_2 . Застосовано зустрічне забезпечення шляхом внесення ОСОБА_1 на депозитний рахунок суду грошових коштів у розмірі 10000,00 гривень у строк до 18.02.2022.

22.02.2022 суд прийняв позовну заяву до розгляду та відкрив провадження у справі, постановивши розглядати за правилами загального позовного провадження.

11.04.2022 відповідач подала відзив на позовну заяву, в якому зазначила, що з 22.04.1966 її дід ОСОБА_4 та бабуся ОСОБА_3 перебували у зареєстрованому. За час шлюбу збудували будинок в АДРЕСА_1 . Право власності було зареєстровано за ОСОБА_4 . У шлюбі в них народилося двоє дітей: ОСОБА_5 (позивач) та ОСОБА_6 (її матір). ІНФОРМАЦІЯ_3 її бабуся ОСОБА_3 померла. На час її смерті і протягом року до її смерті спадкодавець проживала у будинку вдвох зі своїм чоловіком - ОСОБА_4 . Позивач протягом року перед смертю спадкодавця у спірному будинку не проживав, його особисті речі та інше майно у будинку не зберігалося. Відповідачу відомо, що позивач відбував покарання у місцях позбавлення волі з 1996 року до 2001 року, а потім виїхав за межі України спочатку в Росію, а згодом в Італію разом із дружиною. На похорон бабусі в липні 2005 року він прилетів з Італії. Після смерті бабусі ІНФОРМАЦІЯ_3 - ОСОБА_3 , відкрилася спадщина на 1/2 частину будинку, який належав бабусі з дідусем на праві спільної сумісної власності. Заповіту бабуся не складала, тому спадщина відкрилася за законом. Доказом свого постійного місця проживання з батьками позивач вважає те, що його місце проживання було зареєстроване у будинку батьків. Однак, довідка Пасічнянської сільської ради №2П-2806-02-25 від 07.12.2021 не є належним і допустимим доказом і не може братися судом до уваги, так як інформація, зазначена у ній не відповідає дійсності. Зокрема, на час смерті бабусі у будинку в АДРЕСА_1 були зареєстровані п`ятеро людей, а не двоє як зазначено у довідці, яка була надана позивачем. Позивач з початку 2004 року не проживав у спірному будинку. Його особистих речей у будинку не було, комунальні послуги він не оплачував, утриманням будинку не займався. Позивач заяви про прийняття спадщини не подавав. Тому, єдиним спадкоємцем ОСОБА_3 був її чоловік, який постійно проживав з померлою і прийняв спадщину у відповідності до частини 3 статті 1268 Цивільного кодексу України. Просила у задоволенні позову відмовити.

11.04.2022 суд витребував у Головного центру обробки спеціальної інформації Державної прикордонної служби України таку інформацію: про дату (число, місяць, рік), в яких саме пунктах пропуску (назва, номер) відбувся перетин державного кордону України у період з 01.01.2004 по 21.07.2005 громадянином України ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 .

10.05.2022 суд ухвалою закрив підготовче провадження у даній справі, призначив справу до судового розгляду по суті.

Позивач у судове засідання 04.07.2022 не з"явився, його представник адвокат Куций О.С. позовні вимоги підтримав в повному обсязі, просив їх задовольнити. Зазначив, що батьки позивача за час шлюбу побудували будинок, який є спільною сумісною власністю. На час смерті матері за її місцем проживання були зареєстровані батько позивача і сам позивач. Тому після смерті матері позивач прийняв спадщину. Нотаріус відмовив позивачу у видачі свідоцтва про право на спадщину. Батько позивача подарував спірний будинок відповідачу, хоча не мав на це права. Позивач перебуває з 2004 року в шлюбі, який зареєстрований у с. Пнів. Позивач приїжджав у с. Пнів у червні 2005 року. Незважаючи на те, що позивач виїздив за межі України, він проживав за місцем реєстрації. У 2009 року у позивача захворіла дружина, тому він не проживав у с. Пнів, а доглядав дружину. У рішенні суду Надвірнянського районного суду Івано-Франківської області від 28.07.2021 встановлено, що позивач не проживав з 2007 року у спірному будинку.

Відповідач та її представник, адвокат Зубченко І.І.,у судовому засіданні 04.07.2022 пояснили, що підтримують відзив на позовну заяву.Представник додатково пояснила, що матір позивача проживала сама з чоловіком. Позивач не проживав у с. Пнів та не здійснював догляд за майном. Даний факт можуть підтвердити свідки. Довідка про місце реєстрації, яка подана позивачем містить недостовірну інформацію. Спадкоємець мав фактично постійно проживати зі спадкодавцем на час смерті. Однак, позивач у спірному будинку не прожива, оскільки там не було належних умов для проживання навіть двох людей. Будинок знаходився у аварійному стані, там не були підведені комунікації, придатною для проживання була тільки одна кімната у якій проживали батьки позивача. Крім цього, у цій кімнаті було тільки одне ліжко. Це повністю спростовує позицію позивача. Просили у задоволенні позову відмовити.

Суд встановив:

Відповідно до паспорта громадянина України, позивач народився ІНФОРМАЦІЯ_1 у с.Пнів, Надвірнянського району Івано-Франківської обасті.

Батьками позивача були ОСОБА_4 , ОСОБА_3 , що стверджується копією свідоцтва про народження серії НОМЕР_2 від 15.06.2005 року.

Відповідно до свідоцтва про смерть (повторне) від 18.01.2022 серії НОМЕР_3 , ОСОБА_3 померла ІНФОРМАЦІЯ_3 .

Відповідно до свідоцтва про смерть (повторне) від 18.01.2022 серії НОМЕР_4 , ОСОБА_4 помер ІНФОРМАЦІЯ_4 .

Згідно з довідкою Пасічнянської сільської ради Надвірнянського району Івано-Франківської області від 07.12.2021 №2П-2806/02-25, ОСОБА_3 на час смерті була зареєстрована на АДРЕСА_1 . З нею за даною адресою на час смерті були зареєстпровані чоловік ОСОБА_4 , син ОСОБА_1 . Заповіт від імені померлої ОСОБА_3 у Пнівській сільській раді не посвідчувався.

Відповідно до довідки Пасічнянської сільської ради Надвірнянського району Івано-Франківської області від 20.01.2022 №2П-138/02-25 ОСОБА_1 проживав та був зареєстрований у АДРЕСА_1 . Рішенням суду від 28.07.2021 знятий з реєстрації місця проживання.

Згідно з постановою про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 25.01.2022 позивачу відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на належну йому 1/2 частку у спадщині після смерті матері через відсутність оформлених відповідно до чинного законодавства документів, що підтверджують належність спірного житлового будинку спадкодавцеві, ОСОБА_3 .

Відповідно до довідки від 25.01.2022 №9/01-16 спадкоємцями до майна померлої ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_3 , яка на день смерті була зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 є її син ОСОБА_1 та чоловік ОСОБА_4 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_4 , на 1/2 частку у спадщині кожен.

Згідно з рішенням Надвірнянського районного суду Івано-Франківської області від 28.07.2021 позов ОСОБА_2 задоволено. Суд визнав ОСОБА_1 таким, що втратив право на користування житлом в будинку АДРЕСА_2 .

Відповідно до свідоцтва про право власності на житловий будинок від 08.08.1988 ОСОБА_4 належав житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами АДРЕСА_1 .

Згідно з договором дарування житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами, посвідченим приватним нотаріусом Надвірнянського районного нотаріального округу Шушкевич С.М. 10.02.2021 за №143, житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами АДРЕСА_1 ОСОБА_7 подарував ОСОБА_2 .

На житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами АДРЕСА_1 був виготовлений технічний паспорт на жилий будинок індивідуального житлового фонду 07.09.1987.

Згідно інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно №297828440 від 03.02.2022 право власності на спірний будинок на підставі договору дарування №143 від 10.02.2021 зареєстровано за ОСОБА_2 . Номер запису про право власності/довірчої власності: 40491823.

Відповідно до паспорта громадянина України та свідоцтва про народження серії НОМЕР_5 від 11.08.1990, відповідач народилася ІНФОРМАЦІЯ_5 у с.Пнів, Надвірнянського району Івано-Франківської обасті. Згідно з витягом з Єдиного державного демографічного реєстру щодо реєстрації місця проживання відповідач зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 .

Відповідно до свідоцтва про одруження серії НОМЕР_6 від 22.04.1966 ОСОБА_4 та ОСОБА_8 зареєстрували шлюб 22.04.1966 у м.Надвірна Івано-Франківської області, запис №44. Після реєстрації шлюбу прізвище дружини - ОСОБА_9 .

Донька спадкодавця ОСОБА_10 (з 20.11.1981), її чоловік ОСОБА_11 (з 09.01.1986) та її донька ОСОБА_12 (з 10.03.2005) були зареєстровані у спірному будинку - за місцем проживання спадкодавця, що стверджується копіями їх паспортів.

У ході судового розгляду була допитана свідок ОСОБА_10 , яка вказала, що позивач є її братом, а відповідач донькою. У 1987 році вони з чоловіком проживали у АДРЕСА_1 . Вказала, що вона там зараз не проживає, оскільки за час перебування у шлюбі вони з чоловіком збудували будинок та орієнтовно наприкінці 2004 року переїхали з будинку батьків. Зазначила, що позивач проживав у АДРЕСА_1 з моменту побудови цього будинку. У 1992 році позивача призвали на військову службу. Після військової служби він поїхав на заробітки, вчинив злочин і відбував покарання. Приблизно у 2001-2002 роках позивач ненадовго повернувся проживати у спірний будинок. Потім з батьками жити не захотів. Де саме він проживав свідку невідомо. На початку 2004 року позивач одружився. Його дружина постійно проживала та працювала в Італії. Після одруження брат виїхав до Італії разом із дружиною. Ні позивач ні його дружина у спірному будинку не проживали. У 2005 році свідок встановила конвектори у будинку батьків, оскільки там були неналежні умови проживання. У 2005 році перед похороном матері брат приїджав на місяць. По приїзді позивач проживав не вдома, тому що там не було комунікацій і умов для проживання (у будинку було тільки одне ліжко).

Свідок ОСОБА_11 у судовому засіданні вказав, що позивач є братом його дружини, відповідач - його донька. Суду пояснив, що позивача бачив тільки на похороні спадкодавця. Вказав, що не знає, де на момент смерті матері проживав позивач.

Свідок ОСОБА_13 у судовому засіданні пояснила, що вона проживає у с.Пнів. Після служби у армії позивач відбував покарання. У будинку батьків не проживав. ОСОБА_10 провела газ, сусіди гуртом робили ремонт у будинку, тому що у будинку не було умов для проживання. На похороні спадкодавця позивач був. За життя своїх батьків позивач їм не допомагав, разом з ними не проживав. Коли хворіла мама позивача, то він знаходився у Італії. Ствердила, що проживає поруч з будинком батьків позивача і якщо б він там проживав, то вона б його бачила. Також свідок не бачила і дружини позивача у цьому будинку.

Свідок ОСОБА_14 у судовому засіданні пояснив, що він проживає у с.Пнів. Позивача бачив один раз. На час смерті спадкодавця свідку було 10 років, тому похорону він не пам`ятає.

Свідок ОСОБА_15 у судовому засіданні пояснила, що позивач проживав у АДРЕСА_1 . Потім він виїхав зі своєю дружиною за кордон. Час від часу позивач приходив до її сестри в гості. Вона питала позивача де він проживає, він відповідав, що в Італії. Ні позивача, ні дружини позивача свідок у спірному будинку не бачила. Їй зі слів поизвача відомо, що його дружина має квартиру у м. Надвірна. Дружину позивача свідок ніколи не бачила, про одруження позивача їй стало відомо пізніше.

Оцінка суду.

Відповідно до ст. 12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до вимог ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно зі ст. 81, 83 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Сторони та інші учасники справи подають докази у справі безпосередньо до суду.

Статтею 1216 ЦК України передбачено, що спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця) до інших осіб (спадкоємців).

Відповідно до частин першої, другої статті 1220 ЦК України внаслідок смерті особи відкривається її спадщина. Часом відкриття спадщини є день смерті особи.

Відповідно до ч.3 ст. 1268 ЦК України, спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї.

Згідно з частинами першою, шостою статті 29 ЦК України місцем проживання фізичної особи є житло, в якому вона проживає постійно або тимчасово. Фізична особа може мати кілька місць проживання.

Згідно з пунктами 3.21, 3.22 глави 10 розділу 2 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22 лютого 2012 року № 296/5 (далі - Порядок) (у редакції чинній на момент відкриття спадщини) спадкоємець, який постійно проживав із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 ЦК України, він не заявив про відмову від неї. У разі відсутності у паспорті такого спадкоємця відмітки про реєстрацію його місця проживання доказом постійного проживання із спадкодавцем можуть бути: довідка житлово-експлуатаційної організації, правління житлово-будівельного кооперативу, відповідного органу місцевого самоврядування про те, що спадкоємець на день смерті спадкодавця проживав разом із цим спадкодавцем.

У ході судового розгляду встановлено, що спадкодавець ОСОБА_3 померла ІНФОРМАЦІЯ_3 . На день смерті вона була зареєстрована та проживала за адресою: АДРЕСА_1 . Судом встановлено, що спадщину після смерті ОСОБА_3 прийняв її чоловік, оскільки постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини.

Позивач з заявою про прийняття спадщини до майнаОСОБА_3 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_3 не звертався. На підтвердження факту прийняття спадщини покликається на те, що постійно проживав та був зареєстрований на час смерті спадкодавця за місцем її проживання, у спірному будинку.

На підтвердження факту прийняття спадщини надав суду довідку Пасічнянської сільської ради №2П-2806/02-25 від 07.12.2021. Однак, як встановлено у ході судового розгляду дана довідка містить недостосвірну інформацію, оскільки на час смерті спадкодавця за адресою її проживання, у спірному будинку, були зареєстровані не тільки позивач та його батько, ОСОБА_4 , а ще троє осіб: ОСОБА_10 , ОСОБА_11 та ОСОБА_12 , одна з яких - ОСОБА_10 - є спадкоємцем І черги до майна спадкодавця.

Достовірність даних зазначених у довідці від 20.01.2022 №2П-138/02-25, в частині того, що позивач дійсно проживав за місцем проживання спадкодавця спростовується показаннями свідків ОСОБА_10 , ОСОБА_13 та ОСОБА_15 , які є логічно-послідовними та в повному обсязі підтверджують те, що позивач за рік до смерті матері виїхав в Італію разом зі своєю дружиною і не проживав постійно за місцем проживання спадкодавця на час її смерті.

Доводи сторони позивача про те, що позивач приїхав на похорон матері, суд відхиляє, оскільки це не може бути доказом постійного проживання зі спадкодавцем на час її смерті.

Довідка нотаріуса від 25.01.2022 №9/01-16, не є достовірним доказом прийняття ОСОБА_1 спадщини після смерті матері, оскільки вона видана на підставі поданих нотаріусу документів про реєстрацію місця проживання позивача на момент смерті спадкодавця за тією ж адресою та є похідною від них.

Обставини, які встановлені заочним рішенням Надвірнянського районного суду Івано-Франківської області від 28.07.2021 у справі №348/375/21, на які покликається позивач, суд не бере до уваги, оскільки на даний час це заочне рішення скасоване за заявою позивача. Доказів протилежного сторона позивача не надала, доводи сторони відповідача у цій частині не спростувала.

Для вирішення питання щодо наявності підстав для застосування до спірних правовідносин положень частини третьої статті 1268 ЦК України є необхідним встановлення постійного місця проживання спадкодавця і спадкоємця на час відкриття спадщини.

Положення статті 29 ЦК України не ставлять місце фактичного проживання особи в залежність від місця її реєстрації. Право на вибір місця проживання закріплено у статті 33 Конституції України, відповідно до якої кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишати територію України, за винятком обмежень, які встановлюються законом. Під місцем постійного проживання розуміється місце, де фізична особа постійно проживає. Тимчасовим місцем проживання є місце перебування фізичної особи, де вона знаходиться тимчасово (під час перебування у відпустці, відрядженні, зокрема у готелі чи у санаторії, тощо).

Відповідно до статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Судом достовірно встановлено і не спростовано доказами, наявними у матеріалах справи, що на час відкриття спадщини після смерті ОСОБА_3 будинок АДРЕСА_1 , де спадкодавець фактично проживала на день своєї смерті, не був постійним місцем проживання позивача, хоча він був зареєстрований у цьому будинку і право його проживання там не було обмеженим. Натомість з початку 2004 року позивач створив нову сім`ю і з власної волі виїхав в Італію разом зі своєю дружиною, де постійно проживає.

Державна реєстрація позивача за місцем проживання спадкодавця сама по собі не є беззаперечним доказом його постійного проживання на момент смерті спадкодавця за цією адресою реєстрації, оскільки спростована належними та допустимими доказами. Аналогічного висновку дійшов і ВС у справі №569/15147/17, постанова від 21.10.2020.

Враховуючи наведене, суд доходить висновку, що в задоволенні позовної вимоги щодо визнання за позивачем права власності на 1/4 частину спірного житлового будинку в порядку спадкування після смерті матері ОСОБА_3 слід відмовити, оскільки позивачем не доведено факт прийняття спадщини.

Крім цього, позивач оспорює договір дарування від 10.02.2021, зареєстрований у реєстрі за №143, оскільки на момент укладення цього договору дарування ОСОБА_4 , як дарувальнику не належав спірний будинок вцілому, тому що позивач спадщину після смерті матері прийняв, але не оформив. З цих підстав просить також скасувати рішення про реєстрацію права власності за відповідачем на спірний будинок.

Оскільки ці позовні вимоги є похідними від позовної вимоги про визнання права власності у порядку спадкування на 1/4 частину житлового будинку, у задоволенні таких вимог також слід відмовити, оскільки позивач не довів, що на момент укладення договору дарування ОСОБА_4 не належав спірний будинок вцілому.

Відповідно до положень ст. 158 ЦПК України, заходи забезпечення позову вжиті на підставі ухвали Надвірнянського районного суду Івано-Франківської області від 07.02.2022 (провадження №2-з/348/8/22) слід скасувати після набрання цим рішенням законної сили.

Враховуючи наведене, у задоволенні позову слід відмовити в повному обсязі.

Оскільки судом ухвалене рішення про відмову у задоволенні позову, враховуючи положення ст. 141 ЦПК України, судові витрати з відповідача на користь позивача не підлягають стягненню.

Керуючись ст. 264, 265 ЦПК України, суд,

ухвалив:

У задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання договору дарування недійсним та визнання права власності на домоволодіння в порядку спадкування - відмовити.

Заходи забезпечення позову вжиті на підставі ухвали Надвірнянського районного суду Івано-Франківської області від 07.02.2022 (провадження №2-з/348/8/22) - скасувати з дня набрання цим рішенням законної сили.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення до Івано-Франківського апеляційного суду.

Позивач ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 .

Відповідач - ОСОБА_2 , РНОКПП НОМЕР_7 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 .

Повний текст рішення складено 11.07.2022.

Суддя Матолич В.В.