Справа № 487/8917/21
Провадження № 2/487/1046/22
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

(ЗАОЧНЕ)

07 липня 2022 року Заводський районний суд м. Миколаєва у складі головуючого судді Гаврасієнко В.О., за участю секретаря судового засідання Трелі Г.В. розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Миколаєва цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про усунення перешкод у користуванні квартирою шляхом виселення

В С Т А Н О В И В:

13.12.2021 року адвокат Донець Андрій Миколайович звернувся до суду в інтересах ОСОБА_1 із позовною заявою до ОСОБА_2 , у якій просив зобов`язатиОСОБА_2 не чинити перешкоди ОСОБА_1 у користуванні квартирою АДРЕСА_1 шляхом надання постійного безперешкодного доступу ОСОБА_1 до квартири АДРЕСА_1 , виселити ОСОБА_2 з квартири АДРЕСА_1 без надання іншого житла, зобов`язати ОСОБА_2 звільнити квартиру АДРЕСА_1 від будь-яких речей, предметів, що знаходяться у ній на дату ухвалення рішення суду.

В обґрунтування позовних вимог, зазначив, що позивач є власником квартири АДРЕСА_1 . Придбавши квартиру не проживав та не реєстрував у ній свого місця проживання. Будь-якій іншій особі дозволу на проживання та реєстрацію місця проживання у зазначеній квартирі не надавав, будь-яких заяв не підписував. Договорів оренди, найму по квартирі позивач з будь-якими особами не укладав. Усного дозволу на вселення та розпорядження квартирою будь-якій особі не надавав. У листопаді 2021 року позивач не зміг потрапити у квартиру АДРЕСА_2 , ключі від вхідного замка були змінені, вхідні двері відчинити не міг. Маючи намір продати дану квартиру та готуючи документи на її продаж позивач отримав 15.11.2021р. у Департаменті з надання адміністративних послуг Миколаївської міської ради довідку про зареєстрованих осіб у житловому приміщенні. Як з`ясувалось, за даними Департаменту у квартирі АДРЕСА_2 зареєстровано місце проживання: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Відповідач зареєстрував місце проживання та проживає у квартирі позивача без належних правових підстав за відсутності згоди власника нерухомості чим чинить перешкоди у здійсненні позивачем права власності, користування та розпорядженням житловим приміщенням, добровільно відповідач перешкоди не усуває, а тому змушений звернутись за судовим захистом своїх прав.

18.01.2022 року у даній справі відкрито провадження.

До судового засідання представник позивача не з`явився, суду надав заяву, в якій просив справу розглянути справу у його відсутність, проти винесення заочного рішення не заперечував.

Відповідач до судового засідання не з`явився, хоча про час і місце судового засідання був повідомлений належним чином, причину неявки суду не повідомив.

Суд вважає за можливе ухвалити рішення про заочний розгляд справи, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України.

Дослідивши матеріали справи та докази у їх сукупності, суд дійшов переконання про відсутність підстав для задоволення позову, виходячи з наступного.

Статтею 15 ЦК України визначено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Статтею 41 Конституції України встановлено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю.

Згідно зі ст.ст. 317, 319 ЦК України, власнику належать права володіння, користування, розпорядження своїм майном; власник володіє користується власним майно на власний розсуд.

Судом встановлено, що на підставі договору купівлі-продажу, посвідченого приватним нотаріусом Миколаївського міського нотаріального округу Машковою С.М. від 05.02.2003р позивачу належить на праві приватної власності квартира АДРЕСА_1 .

Вказане також підтверджується витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності №287365092 від 29.11.2021 року.

Відповідно до довідки Департаменту з надання адміністративних послуг Миколаївської міської ради від 15.11.2021 року, виданої ОСОБА_1 , за адресою: АДРЕСА_3 зареєстрований відповідач ОСОБА_2 .

У позовній заяві представник позивача посилається на те, що відповідач зареєстрував місце проживання та проживає у квартирі позивача без належних правових підстав за відсутності згоди власника нерухомості, чим чинить перешкоди у здійсненні позивачем права власності, користування та розпорядженням житловим приміщенням, добровільно відповідач перешкоди не усуває, а тому змушений звернутись за судовим захистом своїх прав.

Відповідно до ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою.

Виходячи з того, що Закон України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» є спеціальним нормативно-правовим актом, який регулює правовідносини, пов`язані із зняттям з реєстрації місця проживання, вбачається, що положення ст. 7 цього Закону підлягають застосуванню до усіх правовідносин, виникнення, зміна чи припинення яких пов`язані з юридичним фактом зняття з реєстрації місця проживання.

Отже, у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном, власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, зокрема шляхом зняття особи з реєстрації місця проживання, пред`явивши разом з тим одну із таких вимог: про позбавлення права власності на жиле приміщення; про позбавлення права користування жилим приміщенням; про визнання особи безвісно відсутньою; про оголошення фізичної особи померлою.

Таким чином вирішення питання про зняття особи з реєстраційного обліку залежить, зокрема, від вирішення питання про право користування такої особи жилим приміщенням відповідно до норм житлового та цивільного законодавства (статті 71, 72, 116, 156 ЖК України; ст. 405 ЦК України).

Правова позиція ЄСПЛ відповідно до пункту 1 статті 8 Конвенції гарантує кожній особі крім інших прав право на повагу до її житла. Воно охоплює насамперед право займати житло, не бути виселеною чи позбавленою свого житла.

У пунктах 40-44 рішення Європейського суду з прав людини (далі- ЄСПЛ) від 02.12.2010 року у справі «Кривіцька та Кривіцький проти України» (Заява № 30856/03) зазначено, що згідно з Конвенцією поняття «житло» не обмежується приміщенням, яке законно займано або створено. Чи є конкретне місце проживання «житлом», яке підлягає захисту на підставі пункту 1 статті 8 Конвенції, залежить від фактичних обставин, а саме - від наявності достатніх та триваючих зав`язків із конкретним місцем (див., серед багатьох інших джерел, рішення у справі «Прокопович проти Росії» (Prokopovich v. Russia).

Разом із тим, суд звертає увагу на те, що у спірних правовідносинах права позивача, як власника квартири, захищені статтею 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Конвенція про захист прав людини і основоположних свобод( далі - Конвенція) в статті 1 Першого протоколу, практично в єдиному приписі, що стосується майна, об`єднує всі права фізичної або юридичної особи, які містять у собі майнову цінність.

Відповідного висновку дійшла і Велика Палата Верховного Суду в постанові від 13.10. 2020 року (справа № 447/455/17).

В даному випадку спір виник між власником жилого приміщення, який є одночасно і його користувачем, та іншим користувачем цього приміщення з приводу користування житлом.

У відповідності до ст. 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод в здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

Крім цього, відповідно до ч. 1 ст. 321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

За змістом ч. 1 ст. 16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Аналіз наведених вище норм цивільного законодавства України дає підстави для висновку про те, що у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, у тому числі шляхом звернення до суду за захистом свого майнового права, зокрема, із позовом про усунення перешкод у користуванні власністю.

Судом встановлено, що відповідач добровільно не знімається з реєстраційного обліку в квартирі, власником якого він не є та щодо якого не має права користування, то такими діями створюються перешкоди позивачу у користуванні та розпорядженні його власністю.

Оскільки відповідач користується та зареєстрований у квартирі АДРЕСА_1 , яка належить на праві власності позивачу без правових підстав, створюючи при цьому перешкоди у користуванні майном власнику, суд приходить до висновку про задоволення позовних вимог.

Разом з цим, позивач прохає стягнути з відповідача витрати на правову допомогу у сумі 5000 грн.

Відповідно до п. 1 ч.3 ст. 133 ЦПК України до витрат пов`язаних з розглядом справи належать витрати на професійну правничу допомогу.

Заявлена позивачем сума витрат на правничу допомогу підтверджується копією договору про надання правової допомоги, укладеного між позивачем та адвокатом Донець А.М. від 29.07.2021 року, додатковою угодою №2 до договору про надання правової допомоги від 29.07.2021 року.

Відповідно до ч. 2 ст. 137 ЦПК України за результатами розгляду справи витрати на правову допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами.

Згідно ч. 1, п. 1 ч.2 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову - на відповідача.

Враховуючи вищевикладене та ту обставину, що позов ОСОБА_1 задоволено у повному обсязі, суд приходить до висновку про стягнення з відповідача на користь позивача витрат на правову допомогу у сумі 5000 грн. та документально підтверджену сплачену суму судового збору у розмірі 1816,00 грн.

Керуючись ст. ст. 6,7,10,12,13,81,133,137,141,259,263-265 ЦПК України, суд

В И Р І Ш И В:

Позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про усунення перешкод у користуванні квартирою шляхом виселення задовольнити.

Зобов`язати ОСОБА_2 не чинити перешкоди ОСОБА_1 у користуванні квартирою АДРЕСА_1 шляхом надання постійного безперешкодного доступу ОСОБА_1 до квартири АДРЕСА_1 .

Виселити ОСОБА_2 з квартири АДРЕСА_1 без надання іншого житла, зобов`язавши ОСОБА_2 звільнити квартиру АДРЕСА_1 від будь-яких належних йому речей, предметів, що знаходяться у квартирі на дату ухвалення рішення суду.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 витрати на правову допомогу у розмірі 5000 грн. та судовий збір у розмірі 1816,60грн.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку шляхом подання апеляційної скарги до Миколаївського апеляційного суду через Заводський районний суд м. Миколаєва протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Заочне рішення може бути переглянуто судом, що його ухвалив за письмовою заявою відповідача, яку може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручено у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

Позивач: ОСОБА_1 ,адреса реєстрації: АДРЕСА_4 , РНОКПП НОМЕР_1 .

Відповідач: ОСОБА_2 , адреса реєстрації: АДРЕСА_3 .

Суддя: В.О. Гаврасієнко