ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Провадження № 22-ц/818/3682/22 Суддя доповідач Яцина В.Б.
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 листопада 2022 рок м. Валки.

Харківський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

головуючого судді Яцини В.Б.,

суддів колегії: Бурлака І.В., Котелевець А.В.,

за участю секретаря судового засідання Супрун Я.С.,

розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 , який діє в інтересах ОСОБА_2 на ухвалу Київського районного суду м. Харкова від 23 вересня 2022 року, постановлену суддею Лях М.Ю., у справі за позовом КП «Харківські теплові мережі» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за опалення та гарячу воду, та

В С Т А Н О В И В :

КП «ХТМ» звернувся до суду з позовною заявою про стягнення з відповідача вартості спожитої теплової енергії у розмірі 116521,17 грн., судового збору в розмірі 2270,00 грн., 3% річних у розмірі 2809,75 грн., інфляційні витрати у розмірі 6370,08 грн.

Представник позивача КП «Харківські теплові мережі» через канцелярію суду подала до суду заяву про закриття провадження у справі у зв`язку з відмовою від позову та вирішення питання щодо повернення судового збору.

Ухвалою Київського районного суду м. Харкова від 18 січня 2022 року закрито провадження у цивільній справі за позовною заявою КП «Харківські теплові мережі» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за опалення та гарячу воду на підставі п.4 ч.1 ст. 255 ЦПК України.

Зобов`язано Управління державної казначейської служби України у Київському районі м. Харкова Харківської області повернути КП «Харківські теплові мережі» 50 відсотків сплаченого судового збору в розмірі 1135 грн. 00 коп., відповідно до платіжного доручення № 15157 від 07.10.2021 року.

Не погоджуючись з зазначеною ухвалою, представник відповідача подав апеляційну скаргу, та посилаючись на порушенням судом норм процесуального права просив ухвалу в частині не вирішення питання про стягнення правової допомоги скасувати.

25.01.2022 року ОСОБА_2 звернулася до Київського районного суду м. Харкова із заявою про ухвалення додаткового рішення у цій справі № 953/20660/21 та здійснити розподіл понесених відповідачкою судових витрат - стягнути з позивача 10000 грн. на користь відповідачки (а.с. 43-46).

Обґрунтовуючи подану заяву посилалась на те, що суд закрив провадження у справі, але не вирішив питання про судові витрати відповідачки. Зазначила, що нею здійснено оплату правової допомоги адвокату, що відповідно до ст. 133 ЦПК України є судовими витратами, та відповідно до ст. 141 ЦПК України підлягають стягненню з позивача, вказані витрати заявлені у відзиві відповідача.

Ухвалою Київського районного суду м. Харкова від 23 вересня 2022 року у задоволенні заяви ОСОБА_2 було відмовлено.

Не погоджуючись із зазначеною ухвалою представник відповідача адвокат Тиш`ян Р.І. посилаючись на порушення судом норм процесуального права у апеляційній скарзі просить скасувати ухвалу суду від 23 вересня 2022 року

Скарга мотивована тим, що позивач звернувся до суду з завідомо необґрунтованим позовом, що змусило відповідачку звертатись за правовою допомогою, у зв`язку з чим вона понесла витрати, які підлягають компенсації за рахунок позивача.

У відзиві на апеляційну скаргу представник КП «ХТМ» просила зменшити розмір витрат на правничу допомогу, що підлягає розподілу між сторонами та закрити провадження у справі та розподіл витрат зробити з урахуванням повернення судового збору, що був сплачений позивачем пари зверненні до суду з позовною заявою.

Відзив мотивовано тим, що суд повинен враховувати суму позову, оплата правової допомоги повинна бути співмірною з ціною позову, виходячи з критерію реальності адвокатських витрат та розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Вважає доведеним розмір витрат відповідача на правову допомогу лише в сумі 2000 грн., а саме: консультація 1000 грн, складання відзиву 2 сторінки 500грн.х 2=1000 грн. Просив врахувати скрутне матеріальне становище відповідача, у якого була зруйнована велика частина інфраструктури підприємства, зокрема Київська філія КП «Харківські теплові мережі№,, що знаходилась на Північній Салтівці у м. Харкові, підприємство витрачає значні зусилля для відновлення роботи та забезпечення теплопостачання міста.

Відповідно до ч. 2 ст. 372 ЦПК України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Заслухавши суддю-доповідача та дослідивши матеріали цивільної справи за відсутності учасників справи, належним чином повідомлених про судове засідання, що не перешкоджає розгляду скарги відповідно до ч. 2 ст. 372 ЦПК України, перевіривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Заслухавши суддю-доповідача та дослідивши матеріали цивільної справи, доводи апеляційної скарги, апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційна скарга на згадану ухвалу від 23 вересня 2022 року частково підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 270 ЦПК УкраїнисСуд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо: судом не вирішено питання про судові витрати.

Постановляючи оскаржувану ухвалу, суд першої інстанції зазначив, що відсутні підстави для визнання дій позивача необгрунтованими, оскільки звернення позивача до суду за захистом порушеного права, а також його дії направлені на такий захист не можуть свідчити про зловживання ним своїми процесуальними правамиґґ. не можуть вважатися необгрунтованими та тягнути за собою його обов`язок відшкодувати понесені відповідачем втрати на праову допомогу.

Суд також вказа, що закриття провадження у справі у зв`язку із відмовою позивача від позову на підставі п. 4 ч. 1 ст. 255ЦПК Українине не свідчить про його безпідставність і необґрунтованість, оскільки це форма закінчення розгляду справи без ухвалення рішення. На цій стадії судового процесу суд не встановлює обґрунтованості чи необґрунтованості позовної заяви, не встановлює фактичні обставини, не досліджує надані докази та не надає доводам сторін відповідної оцінки, оскільки не розглядає спір по суті. Тобто, вирішення питання обґрунтованості чи безпідставності та доведеності заявлених позовних вимог входить до виключних повноважень суду, який має зробити висновки за результатами розгляду цивільної справи по суті. Судом не приймались рішення про визнання дій позивача такими, що містять ознаки зловживання процесуальними правами.

За таких обставин, суд не знайшов підстав для компенсації за рахунок позивача понесених відповідачем витрат, пов`язаних з розглядом справи, а саме витрат на правову допомогу, у зв`язку з чим відмовляє у задоволенні заяви про ухвалення додаткового рішення у справі № 953/20660/21.

Колегія суддів не погоджується з таким висновком суду першої інстнції, який не відповідає нормам цивільного процесуального права.

Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 255 ЦПК України суд своєю ухвалою закриває провадження у справі, якщо: позивач відмовився від позову і відмова прийнята судом.

Згідно ч. 3 ст. 142 ЦПК України у разі відмови позивача від позову понесені ним витрати відповідачем не відшкодовуються, а витрати відповідача за його заявою стягуються з позивача. Однак якщо позивач не підтримує своїх вимог унаслідок задоволення їх відповідачем після пред`явлення позову, суд за заявою позивача присуджує стягнення понесених ним у справі витрат з відповідача.

Відповідно до ч. 5 ст. 142 ЦПК України у разі закриття провадження у справі відповідач має право заявити вимоги про компенсацію здійснених ним витрат, пов`язаних з розглядом справи, внаслідок необґрунтованих дій позивача.

З матеріалів справи вбачається, що 18 січня 2022 року ухвалою Київського районного суду м. Харкова заяву представника КП «ХТМ» про відмову від позову та закриття провадження по справі задоволено. Прийнято відмову від позову АКП «ХТМ» та провадження по цивільній справі закрито.

28.01.2022 року ОСОБА_2 звернулася до Київського районного суду м. Харкова із заявою про ухвалення додаткового рішення у справі № 953/20660/21 за позовом Комунального підприємства «Харківські теплові мережі» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за опалення та гарячу воду.

В обґрунтування заяви відповідачка вказувала на те, що суд, закриваючи провадження у справі не вирішив питання щодо розподілу судових витрат. Також, ОСОБА_2 звернула увагу на те, що вимога щодо стягнення судових витрат з позивача на користь відповідачки заявлялася у відзиві на позов, а до відзиву було додано попередній розрахунок судових витрат та витяг з договору правової допомоги.

Відповідно до пункту 38 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ №10 від 17.10.2014 року «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах» у разі відмови позивача від позову понесені ним витрати відповідачем не відшкодовуються, а витрати відповідача за його заявою стягуються з позивача. Однак якщо позивач не підтримує своїх вимог унаслідок задоволення їх відповідачем після пред`явлення позову, суд за заявою позивача присуджує стягнення всіх понесених ним у справі витрат з відповідача. Визнання відповідачем позову не є підставою для звільнення його від сплати судових витрат.

В інших випадках закриття провадження у справі, а також у разі залишення заяви без розгляду відповідач має право заявити вимоги про відшкодування здійснених ним витрат, пов`язаних із розглядом справи, внаслідок необґрунтованих дій позивача. У такому разі заявлені вимоги розглядаються у цій же справі одночасно із вчиненням наведених процесуальних дій. Розмір відшкодування доводить відповідач. При цьому саме по собі пред`явлення позову не може свідчити про необґрунтовані дії позивача.

Таким чином, у разі відмови позивача від позову та закриття провадження у справі з цих підстав, відшкодування а отже компенсація здійснених відповідачем витрат на правову допомогу регулюється ч. 3 ст. 142 ЦПК України. Суд помилково застосував у даній процесуальній ситуації норму ч. 5 ст. 142 ЦПК України, яка застосовується у разі закриття провадження з інших пісдтав (п.п. 1, 2, 3, 6, 7, 8 ч. 1 ст. 255 ЦПК України).

Тобто, оскільки КП «ХТМ» відмовився від позову і така відмова була прийнята судом, при цьому відмова від позову не пов`язана із задоволенням позовних вимог відповідачем, то питання щодо компенсації судових витрат, понесених відповідачем, підлягало розгляду відповідно до частини третьої статі 142 ЦПК України.

Той факт, що представник відповідача у заяві про компенсацію судових витрат посилався на ч. 5 ст. 142 ЦПК України та аргументував це тим, що відповідачка не визнає позов та вважає дії позивача необґрунтованими, не є обов`язковим для суду, оскільки суд самостійно застосовує відповідні норми права.

Щодо визначення розміру відшкодування витрат на правничу допомогу суд апеляційної істансції в цьому питанні виходить з наступного.

Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно зі ст. 133 цього Кодексу судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать і витрати на професійну правничу допомогу.

При визначенні суми відшкодування витрат на правову допомогу суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін.

Згідно з пунктом 4 частини першої статті 10 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» договір про надання правової допомоги - це домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.

Пунктом 9 частини першої статті 1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» встановлено, що представництво - це вид адвокатської діяльності, що полягає в забезпеченні реалізації прав і обов`язків клієнта в цивільному, господарському, адміністративному та конституційному судочинстві, в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами, прав і обов`язків потерпілого під час розгляду справ про адміністративні правопорушення, а також прав і обов`язків потерпілого, цивільного відповідача у кримінальному провадженні.

Інші види правової допомоги види адвокатської діяльності з надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правового супроводу діяльності клієнта, складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру, спрямованих на забезпечення реалізації прав, свобод і законних інтересів клієнта, недопущення їх порушень, а також на сприяння їх відновленню в разі порушення (пункт 6 частини першої статті 1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність»).

Відповідно до статті 19 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» видами адвокатської діяльності, зокрема, є:

- надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правовий супровід діяльності юридичних і фізичних осіб, органів державної влади, органів місцевого самоврядування, держави; складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру; представництво інтересів фізичних і юридичних осіб у судах під час здійснення цивільного, господарського, адміністративного та конституційного судочинства, а також в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами.

За змістом статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.

Для цілей розподілу судових витрат:

- розмір витрат на правничу допомогу адвоката визначається згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена відповідною стороною або третьою особою;

- розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Таким чином, розмір витрат на оплату правничої допомоги встановлюється і розподіляється судом за умовами договору про надання правничої допомоги при наданні відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, як уже сплаченої, так і тієї, що лише підлягає сплаті (буде сплачено) відповідною стороною або третьою особою.

Згідно з ч. 3 ст. 137 ЦПК України для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи (частина четверта статті 137 ЦПК України).

У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами (частина п`ята статті 137 ЦПК України).

Обов`язок спростування співмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами (частина шоста статті137 ЦПК України).

При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи, фінансового стану обох сторін та інших обставин.

Витрати за надану професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою, чи тільки має бути сплачено (пункт 1 частини другої статті 137 ЦПК України).

Саме такі висновки про зміст згаданих норм цивільного процесуального права були висловлені Об`єднаною палатою Верховного Суду у складі Касаційного господарського суду у постановах: від 03 жовтня 2019 року у справі № 922/445/19, від 22 січня 2021 року у справі № 925/1137/19, Верховним Судому складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду у постановах: від 02 грудня 2020 року у справі № 317/1209/19 (провадження № 61-21442св19), від 03 лютого 2021 року у справі № 554/2586/16-ц (провадження № 61-21197св19), від 17 лютого 2021 року у справі № 753/1203/18 (провадження № 61-44217св18).

Склад витрат, пов`язаних з оплатою за надання професійної правничої допомоги, входить до предмета доказування у справі, що свідчить про те, що такі витрати повинні бути обґрунтовані належними та допустимими доказами.

Велика Палата Верховного Суду також вказувала на те, що при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін (пункт 21 додаткової постанови Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15-ц).

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 27 червня 2018 року у справі № 826/1216/16 (провадження № 11-562ас18) зроблено висновок, що склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.

Відповідно до пунктів 1, 2 частини третьої статті 141 ЦПК України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес.

У цій справі ОСОБА_2 правнича допомога надавалась адвокатом Тиш`ян Р.І. на підставі договору про надання правової допомоги від 22 листопада 2021 року (а.с. 16).

Підпунктом 2.1.1 згаданого договору передбачено, що Адвокатське бюро «Таш`ян та партнери» (Адвокатське бюро) представляє інтереси Клієнта в Київському районному суді м. Харкова у справі № 953/20660/21, в КП «Харківські теплові мережі», КП «Жилкомсервіс», а також в орагнах державної влади усіх рівнів, органах місцевого самоврядування, у відносинах з юридичними та фізичними особами з усіх питань стосовно спору про стягнення заборгованості за опалення та гарячу воду. На виконання п.п. 2.1.1 даного договору Адвокатське бюро зобов`язується вчинити такі дії: підготувати та подати до суду відзив у порядку та строки, встановлені ЦПК України; забезпечити представництво інтеерсів Клієнта у судових засіданнях; у разі необхідності вчинити інші дії, спрямовані на захист інтересів Клієнта.

Згідно п. 4.1. зазначеного договору передбачено, що правову допомогу клієнт оплачує у розмірі 10000 грн.

У пункті 4.2 зазначено, що за результатами надання правової допомоги складається акт приймання-передачі який підписується сторонами. У разі необхідності підготовляється розрахунок відповідних послуг в якому вказується перелік наданих видів правової допомоги та розмір витраченого часу.

Представник відповідача в апеляційній скарзі зазначив, що у разі встановлення адвокатом та клієнтом фіксованого розміру гонорару детальний опис робіт, виконаних під час надання правової допомоги не потрібен і послався на правові висновки, які були висловлені у постанові ВС/КАС у справі № 640/18402/19 від 28 грудня 2020 року). Колегія суддів у даному випадку не вбачає передбачених ч. 4 ст. 263 ЦПК України підстав для застосування правових висновків, які були висловлені касаційним судом у згаданій постанові, оскільки вони не є релевантними до обставин цієї справи, яка наразі розглядається судом апеляційної інстанції.

На відміну від обставин іншої справи № 640/18402/19 матеріали цієї справи не містять акту приймання-передачі наданих адвокатом првничих послуг, також стороною відповідача не надано доказів фактичної сплати таких витрат.

З матеріалів справи вбачається, що справа по суті не розглядалась, перебувала у провадженні суду незначний час, представник відповідача не брав участі у судових засіданнях і тому в цій частині не виконував представництво в суді інтересів відповідача, відповідачем суду було надано відзив на позов та копії відповідних документів, тому не можна вважати, що представник відповідача виконував увесь обсяг передбачених згаданим договором про правову допомогу робіт.

Матеріали справи не містять узгодженого стороною відповідача конкретного обсягу виконаних робіт, що були проведені адвокатом, відсутній розрахунок відповідних послуг (суми гонорару) в якому має вказуватия перелік наданої правової допомоги та розмір затраченого часу, а у договорі про правову допомогу обсяг послуг не має вичерпного переліку.

Тому є обгрнутованими заперечення представника КП «ХТМ», в яких він посилається на відсутність детального опису робіт (наданих послуг), що негативно впливає на можливість оцінити співмірність витрат щодо виконання адвокатом робіт (наданих послуг), часу, витраченого адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягу наданих адвокатом послуг та виконаних робіт.

З урахуванням наведеного, колегія суддів вважає, що матеріалами справи підтверджується факт отримання позивачем послуг адвоката та понесення ним витрат в суді першої інстанції, але у меншому обсязі.

Відповідно до ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Всупереч положень ст. 89 ЦПК України суд першої інстанції не надав належної оцінки письмових доказів, наданих представником відповідача адвокатом Тиш`ян Р.І. про те, що на день закриття провадження у справі він частково надав правову допомогу відповідачці, внаслідок чого з порушеннм норми ст. 270 ЦПК України відмовив в ухваленні додаткового рішенні і таким чином - у відшкодуванні витрат відповідачки на правничу допомогу.

Із врахуванням складності справи та незначного обсягу наданих послуг на день закриття провадження у справі та за відсутності доказів повного виконання адвокатом визначених у договорі робіт, колегія суддів приходить до висновку, про необхідність відповідно до навдених норм цивільного процесуального права частково задовольнити апеляційну скаргу та про стягнення з КП «ХТМ» на користь ОСОБА_2 витрат на професійну правничу допомогу, яку визначає відповідно до принципів справедливості, добросовісності та розумності, п. 6 ч. 1 ст. 3 ЦК України, а також пропорційності, ст. 11 ЦПК України, - у сумі 2000 грн.

З огляду на викладене, апеляційний суд вважає вимоги представника заявника (відповідача) щодо компенсації судових витрат, пов`язаних із розглядом справи, обґрунтованими частково, а отже, оскільки суд першої інстанції з порушенням норм процесуального права дійшов помилкових висновків щодо відмови у задоволенні заяви про ухвалення додаткового рішення, тому відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 376 ЦПК України оскаржена ухвала підлягає скасуванню, з ухваленням нового судового рішення про часткове задоволення заяви.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 379, 381, 382, 383, 384, 389 ЦПК України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , який діє в інтересах ОСОБА_2 задовольнити частково.

Ухвалу Київського районного суду м. Харкова від 23 вересня 2022 року скасувати.

Заяву ОСОБА_2 про ухвалення додаткового рішення задовольнити частково.

Стягнути з Комунального підприємства «Харківські теплові мережі» на користь ОСОБА_2 2000 грн витрат на професійну правничу допомогу.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту постанови.

Повний текст судового рішення складений 05 грудня 2022 року.

Головуючий: В.Б. Яцина.

Судді І.В. Бурлака.

А.В. Котелевець.