ТЕРНОПІЛЬСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 601/740/22Головуючий у 1-й інстанції Клим Т.П.
Провадження № 22-ц/817/698/22 Доповідач - Парандюк Т.С.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

02 серпня 2022 року м. Тернопіль

Тернопільський апеляційний суд в складі:

головуючого - Парандюк Т.С.

суддів - Дикун С. І., Храпак Н. М.,

за участі секретаря Дідух М.Є.

та сторін представника апелянта ОСОБА_1 адвоката Сідорової І.А.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції із застосуванням власних технічних засобів EasyCon цивільну справу № 601/740/22 за апеляційною скаргою представника ОСОБА_1 адвоката Сідорової Ірини Анатоліївни на ухвалу Кременецького районного суду Тернопільської області від 06 червня 2022 року, ухваленого суддею Клим Т.П., у справі за заявою представника заявника ОСОБА_1 адвоката Сідорової Ірини Анатоліївни про видачу судового наказу про стягнення з ОСОБА_2 аліментів на утримання дочки, -

В С Т А Н О В И В:

у квітні 2022 року представник ОСОБА_1 адвокат Сідорова І.А. звернулася до суду із заявою про видачу судового наказу про стягнення з ОСОБА_2 аліментів на утримання дочки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі однієї чверті заробітку (доходу) боржника, але не менше ніж 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку та не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку щомісячно, починаючи з дня подання заяви і до досягнення дитиною повноліття.

Ухвалою Кременецького районного суду Тернопільської області від 06 червня 2022 року відмовлено у видачі наказу за заявою представника заявника ОСОБА_1 адвоката Сідорової Ірини Анатоліївни про видачу судового наказу про стягнення з ОСОБА_2 аліментів на утримання дочки.

В апеляційній скарзі представник ОСОБА_1 адвокат Сідорова І.А. просить скасувати ухвалу Кременецького районного суду Тернопільської області від 06 червня 2022 року та прийняти нову ухвалу, якою справу направити до суду першої інстанції для продовження розгляду.

В обґрунтування апеляційної скарги представник апелянта зазначила, що вказівка у заяві про видачу судового наказу на мінімальний гарантований розмір аліментів, що передбачений частиною 2 статті 182 СК України, не свідчить про невідповідність заявленої вимоги положенням ст. 161 ЦПК України, а лише конкретизує її зміст з метою недопущення на стадії виконання судового рішення стягнення з боржника аліментів у розмірі, що є меншим, ніж мінімальний гарантований розмір аліментів.

Формулювання заявниками та задоволення судами таких вимог є усталеною судовою практикою, яка ґрунтується на принципі, що будь-який сімейний спір стосовно дитини має вирішуватися з урахуванням та якнайкращим забезпеченням інтересів дитини.

З огляду на наведене, вказівка у судовому наказі мінімального гарантованого розміру аліментів, що належить до стягнення із боржника, не порушує вимог ст. 161 ЦПК України, а сприяє якнайкращому забезпеченню інтересів дитини, усуває можливі потенційні непорозуміння стосовно мінімального граничного розміру аліментів на стадії виконання судового рішення.

Відзив на апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 адвоката Сідорової І.А. у визначений ухвалою суду термін не поступив.

У судовому засіданні представник ОСОБА_1 адвокат Сідорова І.А. апеляційну скаргу підтримала з мотивів, викладених в ній.

ОСОБА_2 у судове засідання не з`явився і не повідомив причин не явки. Заяви чи клопотання про відкладення справи не поступило.

У відповідності до вимог ч. 2 ст. 372 ЦПК України - неявка у судове засідання будь-якого учасника процесу за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, тому колегія суддів вважає за можливе розглянути справу у відсутності учасників процесу.

Розглянувши справу в межах позовних вимог та доводів апеляційної скарги, заслухавши пояснення учасників процесу, доповідача, суд апеляційної інстанції вважає, що апеляційна скарга підлягає до часткового задоволення.

Відмовляючи у задоволенні заяви про видачу судового наказу, суд першої інстанції, виходив з того, що ОСОБА_1 заявлена вимога не менше ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку», що відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 161 ЦПК України, ч. 5 ст. 183 СК України, для вимоги про стягнення аліментів в частці від заробітку не передбачено.

Однак, колегія суддів не погоджується з таким висновком суду першої інстанції з огляду на наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Згідно з ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до статті 160 ЦПК України, судовий наказ є особливою формою судового рішення, що видається судом за результатами розгляду вимог, передбачених статтею 161 цього Кодексу.

Із заявою про видачу судового наказу може звернутися особа, якій належить право вимоги, а також органи та особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб. Судовий наказ підлягає виконанню за правилами, встановленими для виконання судових рішень у порядку, встановленому законом.

За змістом статті 161 ЦПК України, судовий наказ може бути видано, зокрема, якщо: заявлено вимогу про стягнення аліментів у розмірі на одну дитину - однієї чверті, на двох дітей - однієї третини, на трьох і більше дітей - половини заробітку (доходу) платника аліментів, але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку на кожну дитину, якщо ця вимога не пов`язана із встановленням чи оспорюванням батьківства (материнства) та необхідністю залучення інших заінтересованих осіб.

За змістом п. 3 ч. 1 ст. 165 ЦПК України, суддя відмовляє у видачі судового наказу, якщо заявлено вимогу, яка не відповідає вимогам статті 161 цього Кодексу.

Частиною 5 статті 183 СК України визначено, що той із батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина, має право звернутися до суду із заявою про видачу судового наказу про стягнення аліментів у розмірі на одну дитину - однієї чверті, на двох дітей - однієї третини, на трьох і більше дітей - половини заробітку (доходу) платника аліментів, але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку на кожну дитину.

Як вбачається з матеріалів справи, представник ОСОБА_1 адвокат Сідорова І.А. звертаючись до суду з заявою про видачу судового наказу про стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліментів на утримання малолітньої дитини ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , просила стягнути з боржника аліменти на утримання малолітньої дитини, у розмірі 1/4 частини з усіх видів його заробітку (доходу), щомісячно, але не менш ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку та не більше десяти прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, щомісяця, починаючи стягнення з дня подання заяви і до досягнення дитиною повноліття.

У апеляційній скарзі представник ОСОБА_1 адвокат Сідорова І.А. посилається на те, що нею до стягнення заявлений розмір аліментів, який повністю відповідає ст. 161 ЦПК України та ст. ст. 182,185 СК України.

Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції на вищевикладене уваги не звернув та помилково прийшов до висновку про відмову у видачі судового наказу у справі на підставі п. 3 ч. 1 ст. 165 ЦПК України.

При цьому розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини (ч. 2 ст. 182 СК України).

Також, як передбачено вимогами ч. 2 ст. 182 СК України, мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Тобто, незалежно від способу стягнення аліментів, розмір присуджених до сплати аліментів не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Отже, дане положення закону є безспірною, встановленою державою правовою гарантією для неповнолітніх осіб, права яких не можуть бути обмежені внаслідок застосування того чи іншого судового провадження при вирішенні питання їх належного матеріального утримання, мінімальне матеріальне забезпечення неповнолітніх дітей у вказаному розмірі є законним обов`язком боржника.

З наведеного слідує, що відмова заявниці у видачі судового наказу у справі без законних на те підстав, є порушенням її конституційних прав в доступі до правосуддя, та порушенням статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

ЄСПЛ зауважив, що внутрішньодержавним судам при застосуванні процесуальних норм належить уникати як надмірного формалізму, так і надмірної гнучкості, які можуть призвести до скасування процесуальних вимог, встановлених законом (рішення ЄСПЛ від 20 лютого 2014 року в справі Шишков проти Росії).

Надмірний формалізм у трактуванні національного процесуального законодавства, згідно з усталеною практикою ЄСПЛ, визнається ним неправомірним обмеженням права на доступ до суду (як елемента права на справедливий суд згідно зі статтею 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод).

Не повинно бути занадто формального ставлення до передбачених законом вимог, оскільки доступ до правосуддя повинен бути не лише фактичним, але і реальним (рішення ЄСПЛ від 16 грудня 1992 року в справі "Жоффр де ля Прадель проти Франції").

Відповідно до ст. 379 ЦПК України підставами для скасування ухвали суду, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції є неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, порушення норм процесуального права чи неправильне застосування норм матеріального права, які призвели до постановлення помилкової ухвали.

Отже, враховуючи те, що ухвалення судового рішення за заявою по видачу судового наказу перебуває за межами повноважень суду апеляційної інстанції, в зв`язку з цим апеляційна скарга підлягає задоволенню частково, а оскаржувана ухвала скасуванню на підставі п. 4 ч. 1 ст. 379 ЦПК України з направленням справи для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 379, 381, 382, 383, 384, 389 ЦПК України, суд апеляційної інстанції, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 адвоката Сідорової Ірини Анатоліївни задовольнити частково.

Ухвалу Кременецького районного суду Тернопільської області від 06 червня 2022 рок скасувати, а справу направити для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Повний текст постанови складено 05 серпня 2022 року.

Головуюча Т.С. Парандюк

Судді: С.І. Дикун

Н.М. Храпак