Номер провадження: 22-ц/813/5726/22
Головуючий у першій інстанції Науменко А. В.
Доповідач Погорєлова С. О.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05.07.2022 року м. Одеса

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ апеляційного суду Одеської області у складі:

головуючого судді: Погорєлової С.О.

суддів: Заїкіна А.П., Таварткіладзе О.М.

за участю секретаря: Дубрянської Н.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Приморської районної адміністрації Одеської міської ради, як органа опіки та піклування, в інтересах неповнолітньої дитини ОСОБА_1 у справі за позовом Приморської районної адміністрації Одеської міської ради, як органа опіки та піклування, в інтересах неповнолітньої дитини ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 (третя особа - Служба у справах дітей Одеської міської ради) про відібрання дитини без позбавлення батьківських прав, на рішення Приморського районного суду м. Одеси, постановлене під головуванням судді Науменко А.В. 25 листопада 2021 року у м. Одеса, -

встановила:

У серпні 2021 року представник позивача звернувся до суду з позовом в інтересах неповнолітньої дитини ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 (третя особа - Служба у справах дітей Одеської міської ради) про відібрання дитини без позбавлення батьківських прав.

Позов обґрунтовано тим, що на контролі Служби у справах дітей Одеської міської ради перебуває питання соціального захисту прав та інтересів неповнолітнього ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який виховується матір`ю ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та батьком ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 . Родина проживає за адресою: АДРЕСА_1 .

Відповідно до листа КНП «ООДКЛ» ООДР від 20.07.2021 року № 661/24-с позивачу стало відомо, що 19.07.2021 року, приблизно о 17 годині 49 хвилин, лікар екстреної медичної допомоги ОСОБА_4 доставив у супроводі батька ОСОБА_2 , неповнолітнього ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Лікар-анестезіолог ОСОБА_5 встановив, що у дитини важкий стан за рахунок кахексії, зневоднення та значної втрати маси тіла, а також наявність великої кількості синців різної давнини на шкірі хлопця. З розмови з батьком дитини встановлені факти фізичного та психологічного знущання та тортури голодом, про що було негайно повідомлено в правоохоронні органи. Представники поліції наразі проводять перевірку. Стан хлопця був важкий, потребував інтенсивної терапії, попередній діагноз Г-70, синдром дегідратації, анорексія 3-го ст., гіпотрофія -3- гост, БЕН, синдром жорсткого поводження з дитиною, хлопець мав статус інваліда до 23 січня 2020 року.

Спеціалістами Служби у справах дітей Одеської міської ради спільно з інспектором ювенальної превенції Управління №1 відділу поліції № 2 ГУНП в Одеській області та лікарем-анестезіологом КНП «ООДКЛ» ООДР було здійснено виїзд за місцем перебування неповнолітнього ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та з`ясовано, що у дитини важкий стан, значна втрата маси тіла, а також наявні великої кількості синців різної давнини на шкірі хлопця, що можуть свідчити про жорстоке поводження з дитиною.

На підставі листа Служби у справах дітей Одеської міської ради від 21.07.2021 року № 07/8972, було вирішено питання щодо відібрання неповнолітнього ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у батьків.

У зв`язку із викладеним, позивач звернувся до суду з позовом про відібрання дитини без позбавлення батьківських прав.

Рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 25 листопада 2021 року у задоволенні позову Приморської районної адміністрації Одеської міської ради, як органа опіки та піклування, в інтересах неповнолітньої дитини ОСОБА_1 , було відмовлено.

В апеляційній скарзі Приморська районна адміністрація Одеської міської ради, як органа опіки та піклування, в інтересах неповнолітньої дитини ОСОБА_1 , просить рішення суду першої інстанції скасувати, та ухвалити нове судове рішення, яким позов задовольнити у повному обсязі, посилаючись на необґрунтованість рішення суду, неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, порушення судом норм матеріального та процесуального права.

Апеляційна скарга мотивована тим, що: судом першої інстанції не було враховано, що матір дитини ОСОБА_3 знаходиться на стаціонарному лікуванні з 21.07.2021 року з психіатричним діагнозом, що заважає останній виконувати батьківські обов`язки; батько лікував дитину не за призначенням лікаря, а за благословенням духовного наставника духовним методом, що можна розцінювати як умисне завдання шкоди здоров`ю дитини; судом першої інстанції не враховано, що 20.07.2021 року до Єдиного реєстру досудових розслідувань внесено відомості про кримінальне правопорушення за №000090; суд не врахував психічний стан батька.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи та перевіривши наведені у скарзі доводи, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга Приморської районної адміністрації Одеської міської ради, як органа опіки та піклування, в інтересах неповнолітньої дитини ОСОБА_1 , підлягає частковому задоволенню, з наступних підстав.

Відповідно до пункту 3 частини першої статті 376 ЦПК України, підставами для зміни судового рішення є неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи.

Як вбачається з матеріалів справи, згідно листа КНП «ООДКЛ» ООДР від 20.07.2021 року № 661/24-с, 19.07.2021 року, приблизно о 17 годині 49 хвилин, лікар екстреної медичної допомоги ОСОБА_4 доставив у супроводі батька ОСОБА_2 , неповнолітнього ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Відповідно до відповіді з КНП Обласна дитяча клінічна лікарня від 29 жовтня 2021 року № 968, з 2015 року ОСОБА_1 спостерігається психіатрами з приводу розумової відсталості легкого ступеню з аутистичними рисами. Дитині призначено лікарями-психіатрами статус інваліда дитинства через розлади психіки. На протязі спостереження в 2-х стаціонарах встановлено діагноз: F70 з аутистичними рисами, анорексія, хронічна недостатність харчування важкового ступеню, церебральна атрофія атрофією гіпокампа церебральна кахексія, дистрофія, дисфагія. Ускладнення: гемограгічний синдром капілярного типу, білатеральний нефіксованний еквінус.

21.07.2021 року Спеціалістами Служби у справах дітей Одеської міської ради спільно з інспекторами ювенальної превенції відділу поліції № 2 Одеського районного управління поліції № 1 ГУНП в Одеській області було здійснено виїзд за адресою проживання родини ОСОБА_6 , а саме: АДРЕСА_1 , для з`ясування обставин.

За результатами комісійного виїзду було складено акт обстеження умов проживання родини ОСОБА_6 та встановлено, що квартира складається з 4-х окремих кімнат, кухні, коридору, роздільного санвузла та балкона. Квартира облаштована усіма необхідними меблями та побутовою технікою, електро-, водо-, газопостачання у наявності. У дитини окрема кімната, облаштована усіма необхідними меблями, речі у достатній кількості, місце для навчання. За цією адресою проживають: мати ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , батько ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , бабуся ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , дідусь ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_5 . Стосунки у родині добрі.

21.07.2021 року гр. ОСОБА_2 надав письмове пояснення, в якому зазначив, що лікував дитину за благословенням духовного наставника о. Іона духовним методом, мастив святою олією під керівництвом сина. Харчування було пісне без вживання м`яса та молочних продуктів протягом дев`яти років. Вагу неповнолітній ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , почав втрачати з березня 2021 року. Приблизно за два тижня до госпіталізації дитина почала погано їсти та мало пити, батько був переконаний, що син виліковується, але помилився.

Відповідно до характеристики з Одеської спеціалізованої школи № 75 І-ІІ ступенів Одеської міської ради Одеської області від 21.07.2021 року, неповнолітній ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , має діагноз згідно медичної довідки. Порушені складні форми пізнавальної діяльності. Мислення конкретне, причино-наслідкові зв`язки не висловлює, послаблені всі види пам`яті, низький рівень уваги, словниковий запас блідний, висловлюється простими непоширеними реченнями, прочитаний вчителем текст переказати не може. Загальний стан моторики задовільний, пише повільно, по декілька разів наводить букви, конфігурація букв в межах норми, прописаний рядок тримає. Порушений стан емоційно вольової сфери, переважає збудженість. На зауваження вчителя реагує спалахами роздратувань, стан збудженості супроводжується істеричними криками, плачем, швидкими рухами. Прояв гніву виражається бурхливо, імпульсивно, неконтрольовано.

Згідно довідки КНП «Міський психіатричний диспансер Одеської міської ради» від 30.06.2020 року № 94 неповнолітній ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , має наступне захворювання: синдром дегідратації, легка розумова відсталість з аутистичними рисами, системний недорозвиток мови II рівня. Діагноз Б70.1.

На підставі листа Служби у справах дітей Одеської міської ради від 21.07.2021 року № 07/8972 про вирішення питання щодо відібрання неповнолітнього ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , Приморською районною адміністрацією Одеської міської ради було видано висновок органу опіки та піклування від 22.07.2021 року № 01-11/1309/1.

Відповідно до вказаного висновку, вирішено вважати доцільним відібрання неповнолітнього ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , від матері ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та батька ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , без позбавлення батьківських прав.

Згідно характеристики ОСОБА_1 , 2005 року народження, доданої позивачем до позовної заяви, - дитина виховується у повній сім`ї, родина приділяє багато уваги навчальному та виховному процесу дитини, батьки старанно виконують всі рекомендації вчителя.

Згідно відповіді з КНП Обласна дитяча, клінічна лікарня від 29 жовтня 2021 року №968, відповідач ОСОБА_2 постійно знаходиться разом з дитиною ОСОБА_1 і доглядає за ним самостійно, включаючи проведення гігієнічних процедур, оволодів методикою годування через шлунковий зонд, через неспроможність самостійного приймання їжі хлопцем, обумовленою наявністю психогенної анорексії, дисфагії, пов`язаними зі станом психічного розвитку дитини. Батько виконує рекомендації лікарів щодо харчування, самостійно блендерує приготовану їжу, що має у своєму складі м`ясо, рибу та інші продукти. Їжу купує бабуся дитини. Також, родина постійно купує спеціальні суміші для енетерального зондового харчування.

Щодо швидкої втрати ваги ОСОБА_1 , його батько під час судового засідання суду першої інстанції зазначив, що за місяць до госпіталізації у дитини почався стан загострення хвороби «дисфагії», при якому дитина не може самостійно ковтати їжу.

Судом встановлено, що діагноз «дисфагія» підтверджений відповіддю з КНП Обласна дитяча клінічна лікарня від 29 жовтня 2021 року № 968, де серед інших захворювань зазначена і вказана хвороба.

Зазначений діагноз був підтверджений і свідком - лікарем ОСОБА_9 , яка приймала участь у лікуванні дитини після доставлення його в лікарню 19.07.2021 року. Також свідок пояснила суду першої інстанції, що на цей час батько навчився годувати сина, робити масаж та інші необхідні дії по нагляду за дитиною. В клініці та у соцслужбах не має спеціального персоналу, хто зміг би надавати такий догляд.

При цьому, під час судового засідання ОСОБА_2 визнав, що винен у тому, що не знав, як можна нагодувати дитину іншим способом.

Твердження позивача щодо знущання над сином відповідач заперечував у повному обсязі, вказуючи, що самостійно викликав швидку допомогу. Наразі слідує всім рекомендаціям лікарів та на протязі всього часу перебування сина у лікарні турбувався про нього.

Згідно ч. 1 ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства» батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці.

Згідно ч. 1 ст. 152 Сімейного кодексу України, право дитини на належне батьківське виховання забезпечується системою державного контролю, що встановлена законом.

Частиною 4 ст. 155 Сімейного кодексу України передбачено, що ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом.

Суд може постановити рішення про відібрання дитини від батьків або одного з них, не позбавляючи їх батьківських прав, у випадках, якщо батьки: ухиляються від виконання своїх обов`язків щодо виховання дитини та/або забезпечення здобуття нею повної загальної середньої освіти; жорстоко поводяться з дитиною; є хронічними алкоголіками або наркоманами; вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва, а також в інших випадках, якщо залишення дитини у них є небезпечним для її життя, здоров`я і морального виховання (п.п. 2-5 ч. 1 ст. 164,ч. 1 ст. 170 СК України).

Згідно ч. 1 ст. 153 СК України - мати, батько та дитина мають право на безперешкодне спілкування між собою, крім випадків, коли таке право обмежене законом.

Статтею 157 СК України встановлено, що питання виховання дитини вирішується батьками спільно, крім випадку, передбаченого частиною п`ятою цієї статті. Той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини.

За вимогами статті 171 СК України, суд повинен врахування думки дитини при вирішенні питань, що стосуються її життя. Дитина має право на те, щоб бути вислуханою батьками, іншими членами сім`ї, посадовими особами з питань, що стосуються її особисто, а також питань сім`ї. Дитина, яка може висловити свою думку, має бути вислухана при вирішенні між батьками, іншими особами спору щодо її виховання, місця проживання, у тому числі при вирішенні спору про позбавлення батьківських прав, поновлення батьківських прав, а також спору щодо управління її майном.

Відповідач в судовому засіданні заперечував проти позовних вимог та просив відмовити у їх задоволенні, адже дитина повинна проживати в сім`ї.

Згідно ст. 15,16 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Декларацією прав дитини, прийнятою Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року, у принципі 6 проголошено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Вона повинна, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю своїх батьків і, в усякому випадку, в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості.

Статтею 18 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованою Україною 27 лютого 1991 року, визначено принцип загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини, а також встановлено, що найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування.

Згідно статті 9 Конвенції, держави-учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить найкращім інтересам дитини.

Згідно ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства», виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність з виховання, навчання і розвитку дитини. Батьки або особи, які їх заміняють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці.

У п. 54 рішення ЕСПЛ « Хант проти України» ( від 07.12.2006 року) суд нагадує, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків. Зокрема, стаття 8 Конвенції не надає батькам права вживати заходів, які можуть зашкодити здоров`ю чи розвитку дитини.

Практика ЕСПЛ встановлює акценти, відповідно до яких при розгляді сімейного спору пріоритет мають інтереси дитини над інтересами батьків; діти, народжені у шлюбі, і діти, народжені поза шлюбом, є рівними у своїх правах; будь-яке обмеження, накладене на особисте спілкування у відносинах між батьками та дітьми, повинне ґрунтуватися на належних до справи та обґрунтованих причинах, висунутих для захисту інтересів дитини і для подальшого об`єднання сім`ї (Справа «Савіни проти України» від 18 грудня 2008 року, «МакМайкл проти Сполученого Королівства» від 24 лютого 1995 року).

Згідно ч. 4. 5 ст. 19 СК України при розгляді судом спорів щодо участі одного з батьків у вихованні дитини, місця проживання дитини, виселення дитини, зняття дитини з реєстрації місця проживання, визнання дитини такою, що втратила право користування житловим приміщенням, позбавлення та поновлення батьківських прав, побачення з дитиною матері, батька, які позбавлені батьківських прав, відібрання дитини від особи, яка тримає її у себе не на підставі закону або рішення суду, управління батьками майном дитини, скасування усиновлення та визнання його недійсним обов`язковою є участь органу опіки та піклування, представленого належною юридичною особою. Орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи. Суд може не погодитися з висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини.

Суд першої інстанції був ознайомлений з висновком про відібрання дитини від батька без позбавлення батьківських прав, однак, при вирішені питання по суті, зважаючи на вищевказані норми права, суд при ухваленні рішення обґрунтовано керувався інтересами дитини.

Колегія суддів погоджується із висновком суду про те, що до матеріалів справи не надано достатніх доказів на підтвердження того, що відповідачі ухиляються від виконання своїх обов`язків щодо виховання дитини, жорстокого поводження з дитиною чи того, що батьки навмисно не годують свого сина.

Також судом вірно враховані показання свідка педагога ОСОБА_10 , яка на протязі вела індивідуальні заняття з дитиною, яка пояснила, що батьки та бабуся максимально опікуються за дитиною.

При цьому, згідно з ч. 6 ст. 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

При визначенні основних інтересів дитини у кожному конкретному випадку необхідно враховувати дві умови: по-перше, у якнайкращих інтересах дитини буде збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; по- друге, у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним.

Як вірно вказано у рішенні суду, позивачем заявлено вимоги щодо відібрання дитини від батьків, однак суду не надано доказів на підтвердження того, що, враховуючи фізичний та психологічний стан ОСОБА_1 , влаштування його у відповідний навчально-виховний заклад буде відповідати його інтересам.

Якщо рішення мотивується необхідністю захистити дитину від небезпеки, має бути доведено, що така небезпека справді існує. При винесенні рішення про відібрання дитини від батьків може постати необхідність врахування цілої низки чинників. Можливо, потрібно буде з`ясувати, наприклад, чи зазнаватиме дитина якщо її залишать під опікою батьків, жорстокого поводження, чи страждатиме вона через відсутність піклування, через неповноцінне виховання та відсутність емоційної підтримки, або визначити, чи виправдовується встановлення державної опіки над дитиною станом її фізичного або психічного здоров`я. З іншого боку, навіть той факт, що дитина може бути поміщена в середовище, більш сприятливе для її виховання, не виправдовує примусового відібрання її від батьків. Такий захід не можна також виправдовувати виключно посиланням на ненадійність ситуації, адже такі проблеми можна вирішити за допомогою менш радикальних засобів, не вдаючись до роз`єднання сім`ї, наприклад, забезпеченням цільової фінансової підтримки та соціальним консультуванням (Справа «Савіни проти України» від 18 грудня 2008 року, № 39948/06, § 50, ЄСПЛ).

Матеріалами справи встановлено, що родина проживає в 4-кімнатній квартирі, у дитини є окрема кімната, облаштована всіма необхідними меблями, речі у достатній кількості, місце для навчання. Тобто, доведеним є той факт, що батьки створили достатні та комфортні умови для розвитку та проживання сина.

Отже, при винесенні рішення про відмову у задоволенні позовних вимог, судом першої інстанції обґрунтовано прийнято до уваги інтереси дитини, які переважають над інтересами, заявленими позивачем. Стороною позивача не надано достатніх доказів, які б стали підставою для застосування судом таких радикальних дій, як відібрання дитини від батька, поведінка якого щодо батьківства змінилась на краще. Сам факт наявності проблем зі здоров`ям сина, його інвалідністю - не є підставою для висновку про наявність підстав для відібрання дитини від батьків без позбавлення батьківських прав.

На підставі викладеного, суд першої інстанції дійшов вірного висновку про відмову у задоволенні позовних вимог Приморської районної адміністрації Одеської міської ради, як органа опіки та піклування, в інтересах неповнолітньої дитини ОСОБА_1 .

Колегія суддів вважає необґрунтованими доводи апеляційної скарги Приморської районної адміністрації Одеської міської ради, як органа опіки та піклування, в інтересах неповнолітньої дитини ОСОБА_1 про те, що матір дитини ОСОБА_3 знаходиться на стаціонарному лікуванні з 21.07.2021 року з психіатричним діагнозом, що заважає останній виконувати батьківські обов`язки.

Колегія суддів зазначає, що у матеріалах справи не міститься будь-яких належних доказів на підтвердження того, що захворювання ОСОБА_3 створює небезпечну для дитини обстановку.

Щодо доводів апеляційної скарги про те, що батько лікував дитину не за призначенням лікаря, а за благословенням духовного наставника духовним методом, що можна розцінювати як умисне завдання шкоди здоров`ю дитини, то колегія суддів зазначає, що матеріалами справи підтверджений той факт, що за останній місяць до госпіталізації у дитини почався стан загострення хвороби «дисфагії» при якому дитина не може самостійно ковтати їжу. Діагноз «дисфагія» підтверджений відповіддю з КНП Обласна дитяча клінічна лікарня від 29 жовтня 2021 року № 968, де серед інших захворювань зазначена вказана хвороба.

Згідно відповіді на адвокатський запит від 29.10.2021 року №968, ОСОБА_2 постійно знаходився разом з дитиною ОСОБА_1 під час перебування останнього у лікарні. Крім того, наявними у справі доказами підтверджено, що ОСОБА_2 самостійно доглядає за сином, проводить гігієнічні процедури, оволодів методикою годування через шлунковий зонт. Батько виконував рекомендації лікаря щодо харчування.

Таким чином, вказані факти є підтвердженням бажання батька вилікувати сина, та свідчать про відсутність у його діях умислу на завдання шкоди здоров`ю дитини.

Колегія суддів не приймає до уваги доводи апеляційної скарги Приморської районної адміністрації Одеської міської ради, як органа опіки та піклування, в інтересах неповнолітньої дитини ОСОБА_1 , про те, що 20.07.2021 року до Єдиного реєстру досудових розслідувань внесено відомості про кримінальне правопорушення за №000090 з попередньою кваліфікацією за ст. 166 КК України (злісне невиконання обов`язків по догляду за дитиною).

Колегія суддів зазначає, що згідно статтею 17 КПК України закріплена презумпція невинності, суть якої полягає у тому, що особа вважається невинуватою у вчиненні кримінального правопорушення і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено у порядку, передбаченому цим Кодексом, і встановлено обвинувальним вироком суду, що набрав законної сили.

Таким чином, враховуючи, що станом на день розгляду даної справи відсутній вирок суду, який набрав законної сили, у кримінальному правопорушенні за №000090, то, відповідно, не є доведеною вина відповідачів - батьків дитини ОСОБА_1 у злісному невиконанні обов`язків по догляду за дитиною.

Безпідставними та такими, що не мають правового значення для вирішення справи, посилання апелянта на те, що суд першої інстанції не врахував психічний стан батька.

Колегія суддів зауважує, що будь-яких належних та допустимих доказів наявності у батька дитини ОСОБА_2 психічних захворювань апелянтом не надано.

Крім того, колегія суддів враховує, що з характеристики батька ОСОБА_2 з останнього місця роботи, де він працював на посаді продавця-консультанта запчастин, вбачається, що свою роботу ОСОБА_2 виконував якісно і відповідально. Крім того, завжди поводився коректно, стримано. З колегами підтримував рівні взаємовідносини, трудову дисципліну не порушував, догану не мав. У керівництва користувався довірою.

Відповідно до довідки від 28.09.2021 року №78, яка видана КНП «Міський психіатричний диспансер» Одеської міської ради, ОСОБА_2 на обліку у лікаря психіатра не перебуває.

Відповідно до Акту обстеження умов проживання сім`ї було встановлено, що родина проживає в 4-кімнатній квартирі, у дитини є окрема кімната, облаштована всіма необхідними меблями, речі у достатній кількості, місце для навчання. Тобто, батьки створили якнайкращі умови для розвитку та проживання сина.

При цьому, матеріали справи не містять негативних характеристик, доказів винної поведінки відповідачів та умисного жорстокого поводження з сином.

Судом апеляційної інстанції враховуються положення статті 3, 163 СК України, статті 11, 12, 14 Закону України «Про охорону дитинства», преамбулу та ст. 9 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифіковану Постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789-XII, а також відповідна практику Європейського суду з прав людини, які містять такий висновок: сім`я вважається природним середовищем для розвитку дитини; виховання в сім`ї відповідає найкращим інтересам дитини, і тільки коли виявиться, що сім`я є особливо непридатною або неблагонадійною, зв`язки з нею можуть бути перервані. Розлучення дітей із батьками всупереч їхній волі можливе тільки за умови, коли таке розлучення необхідне в інтересах дитини і цього вимагає рішення суду, що набрало законної сили.

Погоджуючись із висновком суду першої інстанції про відсутність правових підстав для задоволення позовних вимог про відібрання дитини без позбавлення батьківських прав, суд апеляційної інстанції виходить із недоведеності позивачем факту системного неналежного піклування про неповнолітню дитину, ухилення від виконання батьками своїх обов`язків з виховання дитини, доведену наявність заінтересованості батька у фізичному, духовному та моральному розвитку сина.

Інші докази та обставини, на які посилається заявник в апеляційній скарзі, були предметом дослідження судом першої інстанції та додаткового правового аналізу не потребують, оскільки при їх дослідженні та встановлені судом дотримані норми матеріального і процесуального права.

Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматися як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення.

Крім того, з урахуванням наявних у матеріалах справи доказів незадовільного стану здоров`я дитини, потреби останнього у постійному нагляді лікарів та контролю за станом здоров`я дитини, колегія суддів вважає за необхідне доповнити резолютивну частину рішення Приморського районного суду м. Одеси від 25 листопада 2021 року абзацем наступного змісту:

«Попередити ОСОБА_2 та ОСОБА_3 про необхідність виконання своїх батьківських обов`язків щодо забезпечення належного стану здоров`я дитини ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Зобов`язати Приморську районну адміністрацію Одеської міської ради, як орган опіки та піклування, здійснювати контроль за здійсненням ОСОБА_2 та ОСОБА_3 своїх батьківських обов`язків щодо неповнолітньої дитини - ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ».

При викладених обставинах, колегія суддів вважає, що рішення Приморського районного суду м. Одеси від 25 листопада 2021 року підлягає зміні шляхом доповнення резолютивної частини рішення абзацем вищевказаного змісту. В іншій частині судове рішення підлягає залишенню без змін.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 376, 381-384, 390 ЦПК України, колегія суддів, -

постановила:

Апеляційну скаргу Приморської районної адміністрації Одеської міської ради, як органа опіки та піклування, в інтересах неповнолітньої дитини ОСОБА_1 - задовольнити частково.

Рішення Приморського районного суду м. Одеси від 25 листопада 2021 року - змінити.

Доповнити резолютивну частину рішення суду абзацем наступного змісту:

«Попередити ОСОБА_2 та ОСОБА_3 про необхідність виконання своїх батьківських обов`язків щодо забезпечення належного стану здоров`я дитини ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Зобов`язати Приморську районну адміністрацію Одеської міської ради, як орган опіки та піклування, здійснювати контроль за здійсненням ОСОБА_2 та ОСОБА_3 своїх батьківських обов`язків щодо неповнолітньої дитини - ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ».

В решті рішення залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, та може бути оскаржена в касаційному порядку за правилами ст. 389 ЦПК України.

Повний текст судового рішення складений 11 липня 2022 року.

Головуючий С.О. Погорєлова

Судді А.П. Заїкін

О.М. Таварткіладзе