Справа №639/8376/20
Провадження №2/639/365/22
09 лютого 2022 року Жовтневий районний суд м. Харкова у складі:
головуючого - судді Баркової Н.В.,
за участю секретаря - Волкової С.І.,
представника позивачів - Святець О.М. ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Харкові цивільну справу за позовом ОСОБА_2 , ОСОБА_3 до ОСОБА_4 , третя особа: Новобаварський районний відділ Головного управління Державної міграційної служби України в Харківській області про виселення, -
22.12.2020 року представник позивачів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 - адвокат Святець О.М. звернувся до Жовтневого районного суду м. Харкова із позовом до відповідача ОСОБА_4 , зазначивши третьою особою Новобаварський районний відділ Головного управління Державної міграційної служби України в Харківській області, і просить суд, змінивши первісні позовні вимоги, виселити відповідача з житлового будинку, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 та судові витрати покласти на відповідача.
В обґрунтування позовних вимог позивачі посилаються на те, що ОСОБА_2 , є співвласником житлового будинку, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 . Право власності на 1/2 частину будинку підтверджується договором дарування частки житлового будинку від 20.07.2009 року, що зареєстровано в реєстрі за № 685. Другим співвласником будинку за адресою АДРЕСА_1 , є мати ОСОБА_2 - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , на підставі рішенням Жовтневого районного суду міста Харкова від 22.10.1985 року (справа № 2-1464/85). 01.08.1986 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_4 був укладений шлюб, який зареєстровано в Палаці одруження «Жовтневий». Разом з тим, 11.10.2012 року заочним рішенням Жовтневого районного суду м. Харкова (справа №2012/6309/2012) шлюб розірвано. ОСОБА_2 зазначає, що з 01.08.1998 року відповідач є інвалідом III гр. та знаходиться під наглядом лікаря невропатолога. Позивачі вказують, що починаючи з 35 річного віку хвороба чоловіка стала прогресувати, і у поведінці з`явилася агресія, особливо після зловживання спиртними напоями. Він почав вести антисоціальний спосіб життя, а саме: приводити до дому сторонніх громадян, з якими вживає спиртні напої. Відповідач за декілька днів повністю витрачає свою пенсію, а надалі знаходиться у позивачів на утриманні. При цьому останнім часом поведінка відповідача погіршилася, він вчиняє бійки, спільне проживання з ним почало загрожувати життю, позивачі не можуть спокійно проживати у належному ним будинку. З 2009 по цей час позивачі звертались за допомогою до поліції. В травні 2012 року викликали спеціальну психіатричну швидку допомогу, яку ОСОБА_4 зустрів з сокирою і дубиною. В 2018 році на ОСОБА_4 було складено адміністративний протокол та відправлено матеріали до суду (справа № 639/1693/18). Така поведінка відповідача призвела до припинення шлюбно-сімейних відносин і ведення спільного господарства у березні 2012 року, сім`я перестала існувати. Як вказує позивач ОСОБА_2 , вона боїться відповідача, оскільки його поведінка є реальною загрозою для її житія і здоров`я. Подальше сумісне проживання суперечить її інтересам, оскільки поведінка відповідача ображає її і принижує гідність. При цьому позивач стверджує, що ніякої домовленості або договору про те, що відповідач буде проживати в спірному будинку, немає.
В якості правових підстав позову представник позивачів посилається на положення ст. 406 ЦК України, відповідно до якої сервітут може бути припинений за рішенням суду на вимогу власника майна за наявності обставин, які мають істотне значення. Аналогічний висновок зробив Верховний Суд України у постанові №6-158цс14, від якого не відступила велика Палата Верховного Суду у своїй постанові №14-298цс19 від 21.08.2019 року. Одночасно представник позивачів посилається на положення ст.ст. 71,72 ЖК України.
У зв`язку з викладеним позивачі вимушені звернутися до суду з даним позовом, поданим їх представником.
Ухвалою Жовтневого районного суду м. Харкова від 05.01.2021 року прийнято позов до розгляду та відкрито спрощене позовне провадження у цивільній справі за позовом ОСОБА_2 , ОСОБА_3 до ОСОБА_4 , третя особа: Новобаварський районний відділ Головного управління Державної міграційної служби України в Харківській області про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням та зняття з реєстрації, призначено судове засідання.
В подальшому представник позивачів в уточненій позовній заяві, яка прийнята судом до розгляду, змінив позовні вимоги і просить виселити відповідача з житлового будинку, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 , не змінюючи правових та фактичних підстав позову.
Ухвалою Жовтневого районного суду м. Харкова від 19.05.2021 року клопотання представника позивачів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 - Святець Олександра Миколайовича про витребування доказів - задоволено. Зобов`язано Управління патрульної поліції в Харківській області надати суду наступну інформацію: чи складався 23.03.2018 року працівниками УПП в Харківській області протокол про адміністративне правопорушення серії АА №322103 відносно ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 за вчинення домашнього насильства в сім`ї за адресою: АДРЕСА_1 , якщо складався - надати його копію та повідомити про результати розгляду адміністративної справи з наданням копії відповідного рішення;чи зверталася ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 до УПП в Харківській області з повідомленнями про вчинення насильства в сім`ї з боку ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 за адресою: АДРЕСА_1 за період часу з 2016 року по 2020 рік, повідомити про результати розгляду таких звернень.
Ухвалою Жовтневого районного суду м. Харкова від 09.08.2021 року заяву представника позивачів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 - Святець Олександра Миколайовича про виклик свідків у цивільній справі за позовом ОСОБА_2 , ОСОБА_3 до ОСОБА_4 , третя особа: Новобаварський районний відділ Головного управління Державної міграційної служби України в Харківській області про виселення - задоволено. Викликано в судове засідання свідка: ОСОБА_5 .
У судовому засіданні, 09.02.2022 року позивач ОСОБА_2 та представник двох позивачів адвокат Святець О.М. надали вступне слово, позовні вимоги про виселення відповідача підтримали у повному обсязі, просили задовольнити, посилаючись на викладені в позові обставини та не заперечували проти заочного розгляду справи. Позивач ОСОБА_2 визнала, що відповідач проживає у спірному будинку, хоча іноді і їздить до матері у Васіщево , де у відповідача є оформлений на нього будинок. Також позивач ОСОБА_2 стверджувала, що неодноразово зверталась до поліції з приводу неналежної поведінки відповідача.
Позивач ОСОБА_3 у судові засідання не з`явилася, повідомлені про дату, час та місце судових засідань належним чином, будь-яких заяв по суті справи від неї на адресу суду не надходило.
Належним чином повідомлений про дату, час та місце розгляду справи відповідач, згідно вимог ст. 128 ЦПК України, у судове засідання повторно не з`явився, в порушення ч. 3 ст. 131 ЦПК України про причини неявки суд не повідомив, відзив не надав, у зв`язку з чим на підставі ухвали Жовтневого районного суду м. Харкова від 09.02.2021 року, занесеної до протоколу судового засіданні, проведено заочний розгляд даної справи згідно з вимогами ст.ст. 280-282 ЦПК України на підставі наявних у справі доказів.
Представник третьої особи Новобаварського районного відділу Головного управління Державної міграційної служби України в Харківській області у судове засідання не з`явився, про причини неявки суд не повідомив, письмові пояснення не надав.
Суд, заслухавши вступне слово позивача та її представника, допитавши свідка та дослідивши письмові докази, приходить до висновку про те, що у задоволенні позовних вимог необхідно відмовити, виходячи з наступного.
Відповідно до наданої позивачами копії рішення Народного суду Жовтневого району міста Харкова від 22.10.1985 року у цивільній справі № 2-1464/85 за ОСОБА_3 визнано право власності в порядку спадкування за законом після смерті чоловіка ОСОБА_7 , померлого в м. Харкові ІНФОРМАЦІЯ_4 на житловий будинок з надвірними будівлями по АДРЕСА_1 (а.с.9).
Як вбачається з копії договору дарування частки житлового будинку від 20.07.2009 року, посвідченого приватним нотаріусом ХМНО Дядіковою О.В., р. № 685 ОСОБА_8 , син, передав безоплатно у власність своїй матері ОСОБА_2 1/2 частку житлового будинку АДРЕСА_1 . (а.с.7-8).Вказане також підтверджуються копією витягу КП «ХМБТІ» від 04.08.2009 року про реєстрацію права власності на 1/2 частку нерухомого майна за ОСОБА_2 (а.с.10).
Також позивачами надано суду технічний паспорт на житловий будинок АДРЕСА_1 , складений 15.07.2009 року.
Між тим належних доказів, що свідчили б про власників зазначеного домоволодіння на час розгляду справи, суду не надано.
Відповідно до копії заочного рішення Жовтневого районного суду м. Харкова від 11.10.2012 року у цивільній справі №2012/6309/2012 позов ОСОБА_2 до ОСОБА_4 про розірвання шлюбу - задоволено. Розірвано шлюб між ОСОБА_4 та ОСОБА_2 , зареєстрований 01.08.1986 року у палаці одруження «Жовтневий» в м. Харкові за реєстровим номером №1045. Позивачу залишено шлюбне прізвище - « ОСОБА_2 » (а.с.11).
Згідно з копією довідки №46 від 2020 року без зазначення дати, виданої майстром приватного сектору ділянки №17 Комітету району в місті жителів приватного сектору Новобаварського району м. Харкова, ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , мешкає та зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 та має такий склад сім`ї: ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 (чоловік) та ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_5 (син) (а.с.16).
Як вбачається з відповіді Департаменту патрульної поліції управління патрульної поліції в Харківській області від 14.06.2021 року 23.03.2018 року у відношенні ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 за вчинення домашнього насильства в сім`ї складався протокол про адміністративне правопорушення серії АА № 322103, за частиною першою статті 173-2 Кодексу України про адміністративні правопорушення. Постановою Жовтневого районного суду міста Харкова по справі 639/1693/18 від 09.07.2018 року, провадження щодо ОСОБА_4 за частиною першою статті 173-2 КУпАП закрито, керуючись частиною першою статті 247 КУпАП. До управління патрульної поліції в Харківській області Департаменту патрульної поліції ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_3 , щодо вчинення домашнього насильства в сім`ї з боку ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 за адресою: АДРЕСА_1 не зверталась (а.с.79).
В судовому засіданні свідок ОСОБА_5 суду пояснила, що позивачі - це її рідна сестра і рідна матір, а відповідач - колишній чоловік сестри. При цьому свідок зазначила, що вона та її родичі проживають за адресою АДРЕСА_1 , однак відповідач постійно пиячить, і в цьому стані тероризує позивачів, влаштовує сварки та бійки, у зв`язку з чим неодноразово викликалась поліція, але відповідач втікав. Відповідач зареєстрований за вказаною адресою, однак він вже не є чоловіком позивача, у нього матір проживає в Васіщево , він її іноді відвідує, однак більшою частиною все одно проживає за місцем реєстрації і тероризує всю родину.
Згідно із ч. 1 ст. 41 Конституції України, кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності.
Відповідно до ч.1 ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.
Згідно з ч. 1 ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.
Положеннями ч. 1 ст. 13 ЦПК України визначено, що суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
Згідно зі ст. 12 ЦПК України та відповідно до ч.ч. 1, 5 та 6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасникам справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Згідно зі ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.
Статтями 77, 78, 79, 80 ЦПК України встановлено правила визначення належності, допустимості, достовірності та достатності доказів.
Згідно з ч. 1 ст. 317 ЦК України, власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном.
Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону.
Згідно з ч.ч. 1, 2 ст. 321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом.
Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.
Згідно з ч. 1 ст. 383 ЦК України, власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім`ї, інших осіб і не має права використовувати його для промислового виробництва.
В поряду ст. 150 ЖК України, громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди.
Відповідно до ст. 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.
Згідно з ч. 1 ст. 109 ЖК України, виселення із займаного жилого приміщення допускається з підстав, установлених законом. Виселення проводиться добровільно або в судовому порядку.
Відповідно до ч. 3 ст. 116 ЖК Української РСР, осіб, які самоправно зайняли жиле приміщення, виселяють без надання їм іншого жилого приміщення.
Відповідно до ч. 1, 3 ст. 156 ЖК Української РСР, члени сім`ї власника жилого будинку (квартири), які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку (квартири), якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням.
До членів сім`ї власника будинку (квартири) належать особи, зазначені в частині другій статті 64 цього Кодексу.
Згідно з ч. 2 ст. 64 ЖК Української РСР, до членів сім`ї наймача належать дружина наймача, їх діти і батьки. Членами сім`ї наймача може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з наймачем і ведуть з ним спільне господарство.
Між тим законодавець при прийнятті ЦК України не визначив особливостей застосування норм ЦК України до житлових правовідносин в цілому, разом з тим, відносини, які регулюються ЖК УРСР, у своїй більшості є цивільно-правовими та мають регулюватися саме нормами ЦК України.
Частиною першою статті 401 ЦК України передбачено, що право користування чужим майном (сервітут) може бути встановлене щодо земельної ділянки, інших природних ресурсів (земельний сервітут) або іншого нерухомого майна для задоволення потреб інших осіб, які не можуть бути задоволені іншим способом.
Згідно ч. 1 ст. 402 ЦК України сервітут може бути встановлений договором, законом, заповітом або рішенням суду. Право користування чужим майном може бути встановлено щодо іншого нерухомого майна (будівлі, споруди тощо).
За положеннями ст. 406 ЦК України сервітут припиняється у разі, зокрема, припинення обставини, яка була підставою для встановлення сервітуту.
Сервітут може бути припинений за рішенням суду на вимогу власника майна за наявності обставин, які мають істотне значення. Сервітут може бути припинений в інших випадках, встановлених законом.
Отже, при розгляді питання про припинення права користування колишнього члена сім`ї власника житла, суди мають приймати до уваги як формальні підстави, передбачені статтею 406 ЦК України, так і зважати на те, що сам факт припинення сімейних відносин з власником будинку (квартири) не позбавляє їх права користування займаним приміщенням, та вирішувати спір з урахуванням балансу інтересів обох сторін.
Положення статті 406 ЦК України у спорі між власником та колишнім членом його сім`ї з приводу захисту права власності на житлове приміщення, можуть бути застосовані за умови наявності таких підстав - якщо сервітут був встановлений, але потім припинився. Однак встановлення такого сервітуту презюмується на підставі статті 402, частини першої статті 405 ЦК України.
Дійсна сутність відповідних позовних вимог має оцінюватись судом виходячи з правових та фактичних підстав позову, наведених у позовній заяві, а не лише тільки з формулювань її прохальної частини, які можуть бути недосконалими.
Власник має право вимагати від осіб, які не є членами його сім`ї, а також не відносяться до кола осіб, які постійно проживають разом з ним і ведуть з ним спільне господарство, усунення порушень свого права власності у будь-який час.
Представник позивача в обґрунтування позовних вимог посилається на судову практику.
Між тим така практика досить різноманітна. Зокрема зроблені висновки по наступним позиціям.
- Втрата сімейних зв`язків сама по собі не є підставою для виселення колишнього члена сім`ї та припинення сервітуту на житлове приміщення (постанова Великої палати ВС від 13.10.2020 року у справі № 447/455/17).
- Питання про визнання припиненим права користування житлом та зобов`язання особи звільнити житло у контексті пропорційності застосування такого заходу має оцінюватися з урахуванням обставин щодо об`єкта нерухомого майна та установлених статтею 50 ЖК УРСРвимог, що ставляться до жилих приміщень, а також наявності чи відсутності іншого житла. Також необхідно дослідити питання дотримання балансу між захистом права власності та захистом права колишнього члена сім`ї власника на користування будинком (постанова Великої Палати Верховного Суду від 13.10.2020 у справі № 447/455/17-ц).
- Згідно зі статтею 8 Конвенції та статті 1 Першого протоколу до Конвенції, викладені у рішеннях ЄСПЛ, виселення особи з житла без надання іншого житлового приміщення можливе за умов, що таке втручання у право особи на повагу до приватного життя та права на житло, передбачене законом, переслідує легітимну мету, визначену пунктом 2 статті 8 Конвенції, та є необхідним у демократичному суспільстві. Законність визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням, яке по факту є втручанням у право на житло та право на повагу до приватного життя у розумінні статті 8 Конвенції, має бути оцінено на предмет пропорційності такого втручання. (постанова Великої Палати ВС від 21.08.2019 у справі № 569/4373/16-ц).
На підставі наданих суду доказів судом встановлено, що відповідач ОСОБА_4 не є власником будинку АДРЕСА_1 , та на даний час вже не є членом сім`ї позивача ОСОБА_2 , оскільки шлюб між ними розірвано. Однак ОСОБА_4 має за вказаною адресою зареєстроване місце проживання і фактично проживає за адресою реєстрації, що визнано позивачами. При цьому позивачами не надано суду належних та достатніх доказів належності їм на праві власності будинку АДРЕСА_1 на час звернення до суду з даним позовом та доказів фактичного порядку користування вказаним житлом, яке склалося між зареєстрованими особами та власниками будинку, що впливає на визначення судом факту втручання у право на житло як позивачів так і відповідача з метою дотримання їх інтересів. Також суду не надано доказів наявності у відповідача іншого житла, належних і достатніх доказів порушення відповідачем правил співмешкання з позивачами, і взагалі порушення ним права власності позивачів, оскільки для такого висновку є недостатніми лише показання одного свідка, яка є близьким родичем позивачів, і наявність постанови про закриття справи про адміністративне правопорушення за обставинами, що відбувались в 2018 році.
Таким чином, з урахуванням викладеного, суд приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог ОСОБА_2 , ОСОБА_3 до ОСОБА_4 , третя особа: Новобаварський районний відділ Головного управління Державної міграційної служби України в Харківській області про виселення, у зв`язку з недоведеністю позивачами визначених законом обставин, які є підставами для виселення.
Згідно з ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Оскільки у задоволенні позову відмовлено у повному обсязі, то судовий збір на користь позивача не стягується.
Враховуючи викладене, керуючись ст.ст. 41, 47 Конституції України, ст.ст. 4, 5, 13, 76-81, 133, 141, 166, 256, 264, 265, 280-282 ЦПК України, ст. 64, 109, 116, 150, 156 ЖК України, ст. 316, 317, 319, 328, 346, 383, 391 ЦК України, -
У задоволенні позову ОСОБА_2 , ОСОБА_3 до ОСОБА_4 , третя особа: Новобаварський районний відділ Головного управління Державної міграційної служби України в Харківській області про виселення - відмовити.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручено у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду. Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.
Позивач має право оскаржити заочне рішення в загальному порядку, встановленому ЦПК України.
Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Харківського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складання повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення не були вручені у день його проголошення або складання, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Позивачі:

-ОСОБА_2 , адреса: АДРЕСА_1 ;

-ОСОБА_3 , адреса: АДРЕСА_1 ;

Відповідач: ОСОБА_4 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 ;

Третя особа: Новобаварський районний відділ Головного управління Державної міграційної служби України в Харківській області, адреса: м. Харків, Григорівське шосе, буд. 67.

Повне рішення складено 21.02.2022 року.

Суддя Н.В. Баркова