КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Апеляційне провадження № 22-ц/824/3775/2022
П О С Т А Н О В А

Іменем України

06 липня 2022 року м. Київ

Київський апеляційний суд

у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді Кашперської Т.Ц.,

суддів Фінагеєва В.О., Яворського М.А.,

за участю секретаря Мороз Н.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Київського апеляційного суду цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 , поданою представником ОСОБА_2 , на ухвалу Шевченківського районного суду м. Києва в складі судді Притули Н.Г., постановлену в м. Київ 05 листопада 2021 року щодо відмови в заміні заходів забезпечення позову у справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Білоптторг" до ОСОБА_3 , ОСОБА_1 , треті особи ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 про стягнення заборгованості,

заслухавши доповідь судді, перевіривши доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, -

в с т а н о в и в :

В жовтні 2021 року відповідачі ОСОБА_1 в особі представника ОСОБА_9 та ОСОБА_3 звернулися до суду з заявою про заміну заходів забезпечення позову.

Заява мотивована тим, що 03 червня 2013 року ухвалою Шевченківського районного суду м. Києва вжито заходи забезпечення позову - накладено арешт на багатоповерхову будівлю - гуртожиток, літер А. загальною площею 3327,4 кв. м. за адресою: АДРЕСА_1 , що належить відповідачам. Арешт триває вже понад 7 років, що обмежує права відповідачів як власників майна на вільне розпорядження цим майном. Так, накладення арешту на будівлю є перешкодою відповідачам в реєстрації права власності на земельну ділянку, яка розташована під будівлею гуртожитку, оскільки відповідачі не можуть оформити права користування н земельну ділянку, та здійснити дії для оформлення паспорту прив`язки тимчасової споруди. Крім того, вартість даного гуртожитку складає 89 731 060 грн., що майже в шість разів перевищує ціну позову 15 913 688,73 грн. В той же час, крім гуртожитку, відповідачам належить інше майно на праві власності, а саме нежитлове приміщення за адресою АДРЕСА_2 , вартість якого становить 20 752015 грн., що є співмірним з ціною позову.

На підставі вищевикладеного просили змінити захід забезпечення позову, вжитий ухвалою Шевченківського районного суду м. Києва від 03 червня 2013 року шляхом скасування арешту на багатоповерхову будівлю - гуртожиток, літера А, загальною площею 3327,4 кв.м. за адресою АДРЕСА_1 , що належить ОСОБА_1 та ОСОБА_3 на праві власності, та накласти арешт на інше майно відповідача ОСОБА_3 , а саме нежитлове приміщення, загальною площею 506,9 кв.м., розташоване за адресою АДРЕСА_2 .

Ухвалою Шевченківського районного суду м. Києва від 05 листопада 2021 року в задоволенні заяви про заміну заходів забезпечення позову відмовлено.

Відповідач ОСОБА_1 в особі представника ОСОБА_2 , не погоджуючись з ухвалою суду першої інстанції, подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на необгрунтованість, передчасність і незаконність ухвали суду першої інстанції, формальність, неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи, порушення норм процесуального права, просив скасувати ухвалу Шевченківського районного суду м. Києва від 05 листопада 2021 року та ухвалити нове рішення, яким заяву про заміну виду забезпечення позову задовольнити шляхом заміни заходу забезпечення позову, вжитого ухвалою Шевченківського районного суду м. Києва від 03 червня 2013 року шляхом скасування арешту на багатоповерхову будівлю - гуртожиток, літера А, загальною площею 3327,4 кв.м. за адресою АДРЕСА_1 , що належить ОСОБА_1 та ОСОБА_3 на праві власності, та накладенням арешту на інше майно ОСОБА_3 - нежитлове приміщення, загальною площею 506,9 кв.м., розташоване за адресою АДРЕСА_2 , та ОСОБА_1 - АДРЕСА_3 .

В обґрунтування доводів апеляційної скарги вказував, що суд прийшов до висновків про неможливість прийняття до уваги звіту про незалежну оцінку приміщень, що знаходяться за адресою АДРЕСА_2 , оскільки нібито звіт не містить інформації про особистий огляд об`єкта оцінки або відповідні пояснення щодо неможливості такого огляду, а також відсутній детальний опис об`єкта нерухомості (всі приміщення, які є на поверховому плані), його стан, враховуючи, що це багатоповерхова будівля, однак дані твердження суду спростовуються самим звітом. Не може вважатись слушним доводом висновок суду щодо опису об`єкта та його стану "враховуючи, що це багатоповерхова будівля", оскільки у власності відповідача є лише конкретні нежитлові приміщення, що знаходяться у житловому будинку. Проведення оцінки інших поверхів та житлових квартир у житловому будинку нічим не передбачено і є надмірною вимогою суду, аж ніяким чином не може свідчити про стан нежитлових приміщень відповідача, ніяк не може окремо вплинути на вартість об`єкта оцінки. Таким чином, суд при оцінці звіту неповністю його дослідив, зробив передчасні висновки, а свої сумніви не обґрунтував, фактично шукаючи формальну підставу для відмови у задоволенні заяви щодо заміни виду заходу забезпечення.

Не погоджувався з висновками суду, що майно, запропоноване відповідачами для заміни виду заходів забезпечення позову, належить на праві власності лише одному відповідачу, і у випадку задоволення позову та стягнення коштів лише з ОСОБА_1 виконання можливого рішення суду не буде забезпечене у випадку недобросовісних дій відповідача. Дане твердження спростовується журналом судового засідання, відповідно до якого представник ОСОБА_1 в судовому засіданні запропонував об`єкт нерухомості, що належить даному відповідачу, з метою забезпечення позову на суму заявлених позовних вимог, та просив суд долучити копії документів на нерухоме майно ОСОБА_1 , але суд не прийняв дані документи, пояснюючи це необхідністю їх подання через канцелярію до судового засідання.

Крім того, судом не взято до уваги, що заяву про заміну виду забезпечення позову було підписано уповноваженим представником ОСОБА_1 разом з іншим відповідачем ОСОБА_3 , і відповідно відповідачі узгодили, що враховуючи вартість позовних вимог та наявне в них нерухоме майно буде достатньо для заміни виду забезпечення позову запропонувати суду один об`єкт. Таким чином, суд неповно та невсебічно провів судовий розгляд та упередженість до представників відповідача, що проявилось в неприйнятті клопотання про долучення доказів - копії документів на нерухоме майно ОСОБА_1 , при цьому в подальшому саме на дану причину суд посилався як на одну з підстав для відмови.

Наголошував, що судом не було надано оцінку іншим доводам, в тому числі актуальній та наявній судовій практиці, що була викладена у заяві, а саме в ухвалі Шевченківського районного суду м. Києва, постанові Київського апеляційного суду, правових висновках Верховного Суду, викладених в постанові від 15 вересня 2020 року в справі № 753/22860/17, від 25 вересня 2019 року в справі № 320/3560/18 щодо співмірності забезпечення позову і їх відповідність ціні позову, яку ці заходи не повинні перевищувати.

Вважав, що скасування арешту з гуртожитку та накладення арешту на інше майно відповідача буде відповідати принципам співмірності та розумності забезпечення позову, відновить обмежені права відповідачів на реєстрацію земельної ділянки, на якій знаходиться гуртожиток, та буде гарантувати виконання судового рішення у випадку задоволення позовних вимог, тобто відповідати умовам забезпечення позову відповідно до ч. 2 ст. 149 та ч. 3 ст. 150 ЦПК України.

Звертав увагу, що позивач не має на даний час можливості відшкодувати завдані відповідачам збитки у випадку відмови у задоволенні позовних вимог, оскільки на його рахунки накладено арешт в рамках досудового розслідування кримінального провадження. Крім того, матеріалами судової справи та самим позивачем підтверджено, що об`єкт на який накладено арешт, є гуртожитком, тобто будівлею, яка за своїм призначенням створена для здавання в оренду іншим особам, однак в зв`язку з накладенням арешту не тільки відповідачі, але й орендарі стикаються з проблемами щодо оформлення договорів з підприємствами, установами, організаціями, які надають комунальні послуги, в зв`язку з тим, що земельна ділянка, на якій знаходиться гуртожиток, не оформлена відповідно до чинного законодавства.

У відзиві на апеляційну скаргу, що поданий представником позивача Ярошенком Д.В. , позивач спростовував доводи апеляційної скарги, вказував, що 06 вересня 2021 року Шевченківським районним судом м. Києва вже було відмовлено в заміні виду забезпечення позову, вказана ухвала не оскаржувалась і набрала законної сили, повторне ініціювання цього питання говорить про зловживання відповідачем своїми правами. Просив залишити ухвалу суду першої інстанції без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

В судове засідання 06 липня 2022 року з`явився представник позивача ТОВ «Білоптторг», інші учасники справи не з`явились, причин неявки суду не повідомили, заяв про розгляд справи у їх відсутності або про відкладення розгляду справи не направили, при цьому були повідомлені про дату, час і місце розгляду справи належним чином шляхом направлення судових повісток-повідомлень на поштові адреси відповідачам і третім особам, на електронні адреси представникам відповідача ОСОБА_1 і третьої особи ОСОБА_5 , а також шляхом розміщення оголошення на сайті судової влади 09 червня 2022 року про виклик відповідачів і третіх осіб в судове засідання.

Відповідно до ч. 2 ст. 372 ЦПК України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Враховуючи вищевикладене, апеляційний суд вважав за можливе проводити розгляд справи у відсутності вказаних учасників справи.

Заслухавши доповідь судді апеляційного суду, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Залишаючи без задоволення клопотання про заміну заходів забезпечення позову, суд першої інстанції виходив з того, що ухвала Шевченківського районного суду м. Києва від 03 червня 2013 року про забезпечення позову перевірялась в апеляційному порядку та набрала законної сили, судом встановлено, що такий спосіб забезпечення позову є співмірним з заявленими вимогами. Крім того, запропоноване відповідачами майно, на яке вони просять накласти арешт в рамках заміни заходів забезпечення позову, належить на праві власності лише одному відповідачу ОСОБА_3 , отже у разі задоволення позову та стягнення коштів лише з ОСОБА_1 виконання можливого рішення суду не буде забезпечене у випадку недобросовісних дій відповідача.

Апеляційний суд погоджується з такими висновками, виходячи із наступного.

Судом встановлено, що в травні 2013 року ТОВ "Білоптторг" звернулося до суду з даним позовом, просило стягнути з відповідачів солідарно на свою користь 15 913 688,73 грн., посилаючись на те, що ним було укладено договорицесії, відповідно до яких набуто право вимоги від боржників наведених в договорі зобов`язань.

Ухвалою Шевченківського районного суду м. Києва від 03 червня 2013 року, залишеною без змін постановою Апеляційного суду м. Києва, заяву ТОВ "Білоптторг"про забезпечення позову задоволено, накладено арешт на багатоповерхову будівлю - гуртожиток, літера А, загальною площею 3327,4 кв.м. за адресою АДРЕСА_1 , що належить на праві власності ОСОБА_1 та ОСОБА_3 .

Наведене підтверджується матеріалами справи.

До апеляційної скарги заявником додано копії документів на об`єкт нерухомого майна, що належить на праві приватної власності ОСОБА_1 , а саме копію витягу з державного реєстру речових прав щодо майна відповідача ОСОБА_1 , та копію довідки про оціночну вартість об`єкта нерухомого майна від 04 листопада 2021 року.

Відповідно до ч. 1 - 3 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.

Враховуючи, що ОСОБА_1 в апеляційній скарзі посилається на необгрунтоване відхилення судом першої інстанції доказів, поданих ним у судовому засіданні, апеляційний суд з метою всебічного з`ясування обставин, що мають значення для справи, приймає зазначені докази та надає їм оцінку.

Так, згідно Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно від 04 листопада 2021 року, ОСОБА_1 на праві власності належить зокрема ⅙ частина нежитлової нерухомості за адресою АДРЕСА_3 , а саме нежилі приміщення (в літ. А), ІІІ поверху (групи приміщень № 11) загальною площею 1361,6 кв.м., що складають 16/100 часток нежитлового будинку загальною площею 8811,7 кв.м. (а. с. 53).

Згідно довідки про оціночну вартість об`єкта нерухомого майна від 04 листопада 2021 року, складеної Мойсеєнком Р.О. , унікальний реєстраційний номер 201-02976606, вартість нежитлової нерухомості за адресою АДРЕСА_3 , розмір частки що оцінюється, 1361,60 кв.м., становить 64 353 310,87 грн. (а. с. 49 - 50).

Оцінюючи доводи апеляційної скарги і перевіряючи правильність висновків суду першої інстанції по суті клопотання про заміну заходів забезпечення позову, апеляційний суд виходить із наступного.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 149 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову.Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Відповідно до ч. 1 ст. 150 ЦПК України позов забезпечується накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб.

З аналізу статей 149 - 150 ЦПК України можна дійти висновку, що забезпечення позову - це сукупність процесуальних дій, які гарантують виконання рішення суду у разі задоволення позовних вимог.

З наведених вищевказаних положень закону вбачається, що застосування у справі заходів забезпечення позову є виправданим, якщо з обставин справи встановлено об`єктивну можливість вчинення відповідачем дій, які можуть утруднити чи унеможливити виконання рішення суду в разі задоволенні позову.

При цьому варто враховувати, що підтвердити за допомогою реально існуючих доказів подію, яка ймовірно настане або може настати в майбутньому, фактично неможливо, а тому наявність чи відсутність підстав для забезпечення позову оцінюються судом в залежності від кожного конкретного випадку, з урахуванням фактичних обставин справи і змісту позовних вимог.

Відповідно до ч. 7 - 10 ст. 158 ЦПК України у разі ухвалення судом рішення про задоволення позову заходи забезпечення позову продовжують діяти протягом дев`яноста днів з дня набрання вказаним рішенням законної сили або можуть бути скасовані за вмотивованим клопотанням учасника справи. Якщо протягом вказаного строку за заявою позивача (стягувача) буде відкрито виконавче провадження, вказані заходи забезпечення позову діють до повного виконання судового рішення. У випадку залишення позову без розгляду, закриття провадження у справі або у випадку ухвалення рішення щодо повної відмови у задоволенні позову суд у відповідному судовому рішенні зазначає про скасування заходів забезпечення позову. У такому разі заходи забезпечення позову зберігають свою дію до набрання законної сили відповідним рішенням або ухвалою суду.

Відповідно до ч. 1 - 3 ст. 156 ЦПК України за клопотанням учасника справи суд може допустити заміну одного заходу забезпечення позову іншим. Питання про заміну одного заходу забезпечення позову іншим вирішується судом у судовому засіданні не пізніше наступного дня після надходження до суду відповідного клопотання учасника справи. За наслідками розгляду клопотання про заміну одного заходу забезпечення позову іншим постановляється ухвала. Копії ухвали про заміну одного заходу забезпечення позову іншим направляються учасникам справи не пізніше наступного дня після її постановлення. У разі заміни одного заходу забезпечення позову іншим суд може відповідно змінити заходи зустрічного забезпечення.

Розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам. При встановленні зазначеної відповідності слід враховувати, що вжиті заходи не повинні перешкоджати господарській діяльності юридичної особи або фізичної особи, яка здійснює таку діяльність і зареєстрована відповідно до закону як підприємець. Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв`язку із застосуванням відповідних заходів. Наприклад, обмеження можливості господарюючого суб`єкта користуватися та розпоряджатися власним майном іноді призводить до незворотних наслідків.

Із наданих заявником доказів вбачається, що ТОВ "Білоптторг" звернувся із позовом до ОСОБА_1 , ОСОБА_3 про стягнення боргу, що вказує на наявність майнового спору між сторонами, і у випадку задоволення позову з відповідачів може бути стягнуто солідарно борг у розмірі 15 913 688,73 грн.

Відповідно до ст. 178 ЦК України об`єкти цивільних прав можуть вільно відчужуватися або переходити від однієї особи до іншої в порядку правонаступництва чи спадкування або іншим чином, якщо вони не вилучені з цивільного обороту, або не обмежені в обороті, або не є невід`ємними від фізичної чи юридичної особи.

Оскільки нерухоме майно як об`єкт цивільних прав не вилучене в обороті, ризик його відчуження за умови невжиття заходів забезпечення позову є постійним.

З огляду на викладене, справа по суті не вирішена, а отже підстави, з яких було забезпечено позов, не відпали.

Апеляційний суд погоджується з висновками суду першої інстанції, що ухвала Шевченківського районного суду м. Києва від 03 червня 2013 року переглядалася в апеляційному порядку та набрала законної сили, апеляційним судом встановлено, що такий спосіб забезпечення позову є співмірним із заявленими вимогами.

Відтак, є необґрунтованими та відхиляються апеляційним судом доводи апеляційної скарги щодо порушення принципу співмірності при визначенні заходів забезпечення позову, з посиланням на правові висновки Верховного Суду, викладених в постанові від 15 вересня 2020 року в справі № 753/22860/17, від 25 вересня 2019 року в справі № 320/3560/18 щодо співмірності забезпечення позову і їх відповідність ціні позові, яку ці заходи не повинні перевищувати.

Посилання апеляційної скарги на судову практику, викладену в ухвалі судів першої та апеляційної інстанції апеляційний суд відхиляє, як такі, що не відповідають вимогам ч. 4 ст. 263 ЦПК України.

Апеляційний суд відхиляє доводи апеляційної скарги, що суд першої інстанції при розгляді заяви неповно та не всебічно провів судовий розгляд, упереджено поставившись до представників відповідача та відхиливши їх клопотання про долучення доказів - копій документів на нерухоме майно ОСОБА_1 , що в подальшому стало підставою для відмови в задоволенні заяви про заміну заходів забезпечення позову, виходячи з наступного.

Відповідно до ч. 1 ст. 156 ЦПК України за клопотанням учасника справи суд може допустити заміну одного заходу забезпечення позову іншим.

Станом на час розгляду судом заяви ОСОБА_1 про заміну заходу забезпечення позову вимоги заяви полягали у скасуванні арешту на багатоповерхову будівлю - гуртожиток, літера А, загальною площею 3327,4 кв.м. за адресою АДРЕСА_1 , що належить ОСОБА_1 та ОСОБА_3 на праві власності, та накладенні арешту на інше майно відповідача ОСОБА_3 , а саме нежитлове приміщення, загальною площею 506,9 кв.м., розташоване за адресою АДРЕСА_2 .

Докази уточнення вимог заяви про заміну заходу забезпечення позову на момент її розгляду судом першої інстанції в матеріалах справи відсутні.

Отже, у суду першої інстанції були відсутні підстави задовольняти заяву про заміну заходу забезпечення позову шляхом накладення арешту на майно обох відповідачів, в тому числі відповідача ОСОБА_1 , оскільки в даному випадку суд першої інстанції вийшов би за межі заявлених вимог.

Таким чином, апеляційний суд погоджується з обґрунтованими висновками суду першої інстанції, що враховуючи обставину належності запропонованого для забезпечення позову майна лише відповідачу ОСОБА_3 , і оскільки відповідачем ОСОБА_1 не запропоновано будь-якого об`єкта нерухомості для можливості забезпечення позову на суму заявлених позовних вимог, відповідної заяви до суду подано не було, відтак у випадку задоволення позовних вимог та стягнення коштів лише з ОСОБА_1 виконання можливого рішення суду не буде забезпечене у випадку недобросовісних дій відповідача.

У сукупності з наведеними висновками суду першої інстанції, апеляційний суд відхиляє як необґрунтовані та не підтверджені будь-якими доказами доводи апеляційної скарги щодо неповноти та невсебічності судового розгляду та упередженого ставлення суду до представників відповідача ОСОБА_1 .

Враховуючи вищевикладене, доводи апеляційної скарги, що оцінка судом першої інстанції звіту про незалежну оцінку приміщень від 13 вересня 2021 року, складеного ТОВ "Експертна оцінка майнових прав", є помилковою та спростовується самим звітом, не спростовують правильних по суті висновків суду першої інстанції про відсутність передбачених законом підстав про заміну заходів забезпечення позову, та відхиляються апеляційним судом.

Відповідно до статті 1 Протоколу № 1 до Європейської Конвенції з прав людини кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

При здійсненні судочинства суди застосовують Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року № ETS № 005 (далі - Конвенція) та практику Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) як джерело права (стаття 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини»).

Відповідно до статті 6 Конвенції кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру.

Відповідно до статті 13 Конвенції кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

При цьому ЄСПЛ у рішенні від 29 червня 2006 року у справі «Пантелеєнко проти України» зазначив, що засіб юридичного захисту має бути ефективним, як на практиці, так і за законом.

У рішенні від 31 липня 2003 року у справі «Дорани проти Ірландії» ЄСПЛ зазначив, що поняття «ефективний засіб» передбачає запобігання порушенню або припиненню порушення, а так само встановлення механізму відновлення, поновлення порушеного права. При чому, як наголошується у рішенні ЄСПЛ, ефективний засіб - це запобігання тому, щоб відбулося виконання заходів, які суперечать Конвенції, або настала подія, наслідки якої будуть незворотними.

При вирішенні справи «Каіч та інші проти Хорватії» (рішення від 17 липня 2008 року) ЄСПЛ вказав, що для Конвенції було б неприйнятно, якби стаття 13 декларувала право на ефективний засіб захисту, але без його практичного застосування. Таким чином, обов`язковим є практичне застосування ефективного механізму захисту. Протилежний підхід суперечитиме принципу верховенства права.

Таким чином, держава Україна несе обов`язок перед заінтересованими особами забезпечити ефективний засіб захисту порушених прав, зокрема - через належний спосіб захисту та відновлення порушеного права. Причому обраний судом спосіб захисту порушеного права має бути ефективним та забезпечити реальне відновлення порушеного права.

На це вказується, зокрема, і в пункті 4 мотивувальної частини рішення Конституційного Суду України від 02 листопада 2004 року № 15-рп/2004 у справі № 1-33/2004, в якому зазначено, що верховенство права вимагає від держави його втілення у правотворчу та правозастосовну діяльність, яка здійснюється, зокрема і судом як основним засобом захисту прав, свобод та інтересів у державі.

Крім того, Конституційний Суд України у пункті 9 мотивувальної частини рішення від 30 січня 2003 року № 3-рп/2003 у справі № 1-12/2003 наголошує на тому, що правосуддя за своєю суттю визнається таким лише за умови, що воно відповідає вимогам справедливості і забезпечує ефективне поновлення в правах.

ЄСПЛ у рішенні від 20 липня 2004 року у справі «Шмалько проти України» вказав, що право на виконання судового рішення є складовою права на судовий захист, передбаченого статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, для цілей якої виконання рішення, ухваленого будь-яким судом, має розцінюватися як складова частина судового розгляду (пункт 43).

Апеляційний суд звертає увагу, що саме по собі накладення арешту на спірне майно без наміру власника його відчужити жодним чином не впливає на правовий статус майна і не впливає на права і законні інтереси такого власника.

Доводи апеляційної скарги ОСОБА_1 , а саме що позивач не має на даний час можливості відшкодувати відповідачам завдані збитки у випадку відмови в задоволенні позову, а також про те, що накладення арешту на гуртожиток створює перешкоди для нормального функціонування та ведення нормального способу життя не тільки для відповідачів, а й для інших осіб, які орендують відповідні приміщення в гуртожитку, а також в частині упередженості суду першої інстанції відносно представників відповідача не підтверджуються будь-якими доказами, є припущеннями та відхиляються апеляційним судом як необґрунтовані.

Інші доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, зводяться до незгоди з ухвалою суду першої інстанції, переоцінки доказів, не ґрунтуються на законі та не можуть бути підставою для скасування ухвали суду.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

За таких обставин апеляційний суд приходить до висновку, що ухвала суду першої інстанції постановлена із додержанням вимог закону і не може бути скасована з підстав, що викладені в апеляційній скарзі.

Керуючись ст. 367, 374, 375, 381, 382 ЦПК України, суд, -

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , подану представником ОСОБА_2 , залишити без задоволення.

Ухвалу Шевченківського районного суду м. Києва від 05 листопада 2021 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає.

Повний текст постанови складено 07 липня 2022 року.

Головуючий: Кашперська Т.Ц.

Судді: Фінагеєв В.О.

Яворський М.А.