П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

29 червня 2022року м. Київ

Справа 752/17163/19

Провадження№22-ц/824/5795/2022

Резолютивна частина постанови оголошена 29 червня 2022 року

Повний текст постанови складено 30 червня 2022 року

Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

судді-доповідача Стрижеуса А.М.,

суддів: Поливач Л.Д., Шкоріної О.І.

секретаря: Журавльова Д.Д.

учасники справи:

позивач(відповідач за зустрічним позовом) - ОСОБА_1 ,

відповідач(позивач за зустрічним позовом) - ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Голосіївського районного суду міста Києва від 18 листопада 2021 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ майна, що є об`єктом спільної сумісної власності подружжя, та за зустрічним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про визнання майна особистою приватною власністю,-

В С Т А Н О В И В:

Історія справи

Короткий зміст позовних вимог

У серпні 2019 року ОСОБА_1 звернулась до суду із позовом до ОСОБА_2 про поділ майна, що є об`єктом спільної сумісної власності подружжя.

Позовні вимоги ОСОБА_1 мотивувала тим, що перебуває у шлюбі з

ОСОБА_2 з 30 листопада 2007 року, справа про розірвання якого на момент звернення з даним позовом перебуває на розгляді у Голосіївському районному суді міста Києва. За час перебування у шлюбі у сторін народився син ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Зазначала, що у період шлюбу ними придбана квартира АДРЕСА_1 . Згоди про добровільний поділ майна між сторонами не досягнуто.

ОСОБА_1 просила поділити майно, а саме: квартиру АДРЕСА_1 , та виділити їй у власність 75 % останньої, з огляду на інтереси малолітньої дитини, яка залишається проживати із нею.

Ухвалою Голосіївського районного суду міста Києва від 10 жовтня 2019 року відкрито провадження у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ майна, що є об`єктом спільної сумісної власності подружжя. Призначено підготовче судове засідання. В підготовче судове засідання викликано учасників справи.

У січні 2020 року ОСОБА_2 звернувся до суду із зустрічними позовними вимогами до ОСОБА_1 про визнання майна особистою приватною власністю.

Зустрічні позовні вимоги ОСОБА_2 мотивовано тим, що спірна квартира АДРЕСА_1 придбана під час шлюбу з ОСОБА_1 , проте, за його особисті кошти, отримані від реалізації належного йому на праві особистої власності майна: земельної ділянки, проданої за 278 536,00 грн, садового будинку, проданого за 124 784,00 грн та квартири, проданої за 511 552,00 грн.

Крім того, ОСОБА_2 вказував, що джерелом коштів, необхідних для придбання спірної квартири, не міг бути прибуток подружжя, оскільки на момент купівлі квартири

АДРЕСА_1 - 05 липня 2012 року ОСОБА_1 перебувала у декретній відпустці, отримуючи незначну соціальну допомогу, а він мав нерегулярний та незначний заробіток. До того ж, всі кошти витрачались на введення домашнього господарства та утримання сина.

Оскільки спірна квартира не є об`єктом права спільної сумісної власності, є його особистою приватною власністю, ОСОБА_2 просив у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовити, а його зустрічний позов про визнання квартири АДРЕСА_1 особистою приватною власністю - задовольнити.

Ухвалою Голосіївського районного суду міста Києва від 15 червня 2020 року підготовче провадження у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ майна, що є об`єктом спільної сумісної власності подружжя та за зустрічним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про визнання майна особистою приватною власністю - закрито. Призначено судовий розгляд по справі. Вирішено проводити судовий розгляд справи у відкритому судовому засіданні.

Короткий зміст оскаржуваного судового рішення

Рішенням Голосіївського районного суду мста Києва від 18 листопада 2021 року позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ майна, що є об`єктом спільної сумісної власності подружжя задоволено частково.

В порядку поділу спільного сумісного майна подружжя визнано за ОСОБА_1 право власності на 1/2 частину квартири АДРЕСА_2 .

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судовий збір в розмірі

2 000,00 грн.

У задоволенні зустрічних позовних вимог ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про визнання майна особистою приватною власністю відмовлено.

Частково задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_1 та відмовляючи у задоволенні зустрічних позовних вимог ОСОБА_2 , суд першої інстанції виходив із того, що спірна квартира є об?єктом права спільної сумісної власності подружжя, ОСОБА_2 не спростовано презумпції права спільної власності подружжя. При цьому ОСОБА_4 не наведено, а судом не встановлено наявність інших обставин, за яких можливе відступлення від засад рівності часток подружжя при поділі спірного будинку, а проживання дитини разом з ОСОБА_1 , само по собі не є підставою для збільшення частки одного з подружжя.

Короткий зміст вимог та доводів апеляційних скарг

26 січня 2022 року ОСОБА_2 подав до Київського апеляційного суду апеляційну скаргу, у якій, посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення судом норм процесуального права, просить скасувати рішення Голосіївського районного суду міста Києва від 18 листопада 2021 року яким задоволено позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ майна подружжя, що є об?єктом спільної сумісної власності та ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про визнання майна особистою приватною власністю задовольнити.

Апеляційна скарга мотивована тим, що спірна квартира придбана ОСОБА_2 за його особисті кошти, що підтверджується доказами, наявними в матеріалах справи, оцінка яким судом першої інстанції належна не надана. Квартира була придбана ОСОБА_2 за кошти, отримані від реалізації належного йому на праві власності нерухомого майна, а відтак спірна квартира є його особистою приватною власністю. Таким чином, на думку заявника, висновки суду першої інстанції не відповідають обставинам справи. Судом першої інстанції не було застосовано статтю 57 СК України.

Рух апеляційних скарг та матеріалів справи

Згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями

від 26 січня 2022 року апеляційну скаргу передано судді-доповідачу Гаращенко Д. Р.

Листом від 27 січня 2022 року Київського апеляційного суду, витребувано із Голосіївського районного суду міста Києва цивільну справу № 752/17163/19.

07 лютого 2022 року матеріали цивільної справи № 752/17163/19 надійшли до Київського апеляційного суду.

Ухвалою Київського апеляційного суду від 09 лютого 2022 року апеляційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Голосіївського районного суду міста Києва від 18 листопада

2021 року залишено без руху. Надано строк для усунення недоліків протягом десяти днів з дня отримання ухвали шляхом надання суду апеляційної інстанції: заяви про поновлення строку на апеляційне оскарження рішення суду; квитанції про сплату судового збору в розмірі 4 500,00 грн. на реквізити Київського апеляційного суду.

15 лютого 2022 року представником ОСОБА_2 - Горобівським І. Г. на виконання вимог ухвали Київського апеляційного суду від 09 лютого 2022 року надано квитанцію про сплату судового збору, у розмірі визначеному судом, та клопотання про поновлення строку на подання апеляційної скарги.

Ухвалою Київського апеляційного суду від 17 лютого 2022 року клопотання ОСОБА_2 про поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження задоволено.

Поновлено ОСОБА_2 строк на апеляційне оскарження рішення Голосіївського районного суду міста Києва від 18 листопада 2021 року.

Відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Голосіївського районного суду міста Києва від 18 листопада 2021 року в справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ майна, що є об`єктом спільної сумісної власності подружжя, та за зустрічним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про визнання майна особистою приватною власністю.

Ухвалою Київського апеляційного суду від 17 лютого 2022 року призначено справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Голосіївського районного суду міста Києва від 18 листопада 2021 року в справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ майна, що є об`єктом спільної сумісної власності подружжя, та за зустрічним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про визнання майна особистою приватною власністю до розгляду у відкритому судовому засіданні.

У зв?язку із увільненням судді Гаращенка Д. Р. від виконання обов`язків з відправлення правосуддя, відповідно до наказу голови Київського апеляційного суду Головачова Я. В., протоколом автоматичного розподілу судової справи між суддями Київського апеляційного суду від 23 травня 2022 року визначено склад колегії суддів: суддя-доповідач Стрижеуса А. М., судді: Поливач Л. Д., Шкоріна О. І.

Ухвалою Київського апеляційного суду від 24 травня 2022 року прийнято до свого провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ майна, що є об`єктом спільної сумісної власності подружжя, та за зустрічним позовом

ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про визнання майна особистою приватною власністю.

Доводи інших учасників справи

У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_1 заперечувала проти доводів апеляційної скарги, посилаючись на те, що доводи, викладені у ній є безпідставними та необґрунтованими та такими, що не відповідають діючим нормам законодавства України та фактичним обставинам справи.

Позиція Київського апеляційного суду

В судовому засіданні представник ОСОБА_2 адвокат Горобівський І.Г. підтримали доводи апеляційної скарги.

Представник ОСОБА_1 адвокат Левшунов Д.С. проти доводів апеляційної скарги заперечував, посилаючись на законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла таких висновків.

Частинами першою-третьою статті 367 ЦПК України встановлено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.

Фактичні обставини справи

Встановлено, що 30 листопада 2007 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 зареєстровано шлюб, про що Відділом реєстрації актів цивільного стану Солом`янського районного управління юстиції у місті Києві зроблено актовий запис № 2581, який розірвано рішенням Голосіївського районного суду міста Києва від 28 серпня 2019 року у цивільній справі № 752/13452/19 за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про розірвання шлюбу.

За час перебування у шлюбі у сторін ІНФОРМАЦІЯ_2 народився син ОСОБА_3 .

02 грудня 2011 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_6 укладено попередній договір, за умовами якого ОСОБА_2 бажає продати, а покупець бажає набути у власність нерухоме майно - літній садовий будинок, який знаходиться за адресою:

АДРЕСА_3 . На підтвердження своїх намірів ОСОБА_6 передала ОСОБА_2 24 120,00 грн (3 000,00 доларів США).

07 березня 2012 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_6 укладено договір купівлі-продажу за ціною 124 784,00 грн літнього садового будинку, який знаходиться за адресою: АДРЕСА_3 ).

07 березня 2012 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_6 укладено договір купівлі-продажу земельної ділянки площею 0,0602 га, кадастровий номер :90:834:0006, яка розташована за адресою: АДРЕСА_4 , за умовами якого ОСОБА_2 , якому вказана земельна ділянка належала на підставі державного акту на право власності на земельну ділянку серії КВ № 131164, виданого 27 травня 2005 року ГУ земельних ресурсів виконавчого органу КМР (КМДА) на підставі договору дарування земельної ділянки від 15 лютого 2005 року за реєстровим № 5-998 (ВВТ № 716636), за 278 536,00 грн дану земельну ділянку передано у власність покупця.

05 липня 2012 року між ОСОБА_7 (продавець) та ОСОБА_2 (покупець) укладено договір купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1 , за умовами якого за погодженням сторін продаж предмета договору вчиняється за 651 185,00 грн (81 500,00 доларів США), з яких 479 400,00 грн

(60 000,00 доларів США) сплачено покупцем до підписання цього договору, а решту еквівалент 21 500,00 доларів США покупець зобов`язується сплатити продавцю до

31 грудня 2012 року.

24 липня 2012 року ОСОБА_7 заявою про повний розрахунок, посвідченою приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Сергеєвим О. О. за реєстровим № 749, підтвердив про отримання повного розрахунку за договором купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1

від 05 липня 2012 року.

24 липня 2012 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_8 укладено договір купівлі-продажу квартири АДРЕСА_5 , належної продавцю на праві приватної власності на підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом, виданого 21 липня 1993 року за реєстровим № 3с-659, за умовами якого вказана квартира за ціню в розмірі 511 552,00 грн (64 000,00 доларів США) перейшла у власність покупця.

Рішенням Голосіївського районного суду міста Києва від 07 квітня 2020 року у цивільній справі № 752/17161/19 позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання дитини - ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , аліменти в розмірі 1/4 частки всіх видів заробітку (доходу), але не менше ніж 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи від дня пред`явлення до суду позовної заяви, тобто з 19 серпня 2019 року, і до досягнення дитиною повноліття.

Вказаним рішенням встановлено, що ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , проживає разом з матір?ю - ОСОБА_1 і знаходиться на її утриманні.

Мотиви з яких виходить суд та застосовані норми матеріального права

У частинах першій, другій та п`ятій статті 263 ЦПК України встановлено, що судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Зазначеним вимогам закону оскаржуване судове рішення в повній мірі не відповідає.

Рішення суду як найважливіший акт правосуддя покликане забезпечити захист гарантованих Конституцією Україниправ і свобод людини та здійснення проголошеного Основним Законом України принципу верховенства права.

Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором (частина перша статті 5 ЦПК України).

Суд, здійснюючи правосуддя на засадах верховенства права, забезпечує кожному право на справедливий суд та повагу до інших прав і свобод, гарантованих Конституцією і законами України, а також міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України (стаття 2 Закону України «Про судоустрій і статус суддів»).

Обов`язком суду при розгляді справи є дотримання вимог щодо всебічності, повноти й об`єктивності з`ясування обставин справи та оцінки доказів.

Усебічність та повнота розгляду передбачає з`ясування усіх юридично значущих обставин та наданих доказів з усіма притаманними їм властивостями, якостями та ознаками, їх зв`язків, відносин і залежностей. Усебічне, повне та об`єктивне з`ясування обставин справи забезпечує, як наслідок, постановлення законного й обґрунтованого рішення.

Надаючи оцінку аргументам, наведеним в апеляційній скарзі, Київський апеляційний суд виходить із такого.

Частиною першою статті 15 ЦК України передбачено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Суд також може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом чи судом у визначених законом випадках (стаття 16 ЦК України).

За правилами статті 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу).

Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту (частина перша статті 61 ЦК України).

Тлумачення статті 61 СК України свідчить, що спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу, можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на ім`я кого з подружжя вони були набуті.

Згідно зі статтею 63 СК України дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними.

Відповідно до частини першої статті 70 СК України у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

Конструкція норми статті 60 СК України свідчить про презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу. Разом із тим, зазначена презумпція може бути спростована й один із подружжя може оспорювати поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об`єкт, у тому числі в судовому порядку. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує.

Такий правовий висновок викладений у постанові Верховного Суду України

від 24 травня 2017 року у справі № 6-843цс17 та постанові Великої Палати Верховного Суду від 21 листопада 2018 року у справі № 372/504/17-ц, провадження № 14-325цс18.

Отже, на майно, набуте за час шлюбу, діє презумпція виникнення права спільної сумісної власності подружжя, а визнання такого майна особистою приватною власністю дружини чи чоловіка потребує доведення.

Належність майна до спільної сумісної власності подружжя визначається не тільки фактом придбання його під час шлюбу, але й спільною участю подружжя коштами або працею в набутті майна. Застосовуючи норму статті 60 СК України та визначаючи право спільної сумісної власності подружжя на майно, суд повинен установити не тільки факт набуття майна під час шлюбу, але й той факт, що джерелом його набуття були спільні сумісні кошти або спільна праця подружжя.

Тобто критеріями, які дозволяють надати майну статус спільної сумісної власності, є: 1) час набуття такого майна; 2) кошти, за які таке майно було набуте (джерело набуття); 3) мета придбання майна, яка дозволяє надати йому правовий статус спільної власності подружжя.

Стаття 60 СК України вважається застосованою правильно, якщо набуття майна відповідає цим критеріям.

Подібний висновок зроблено Верховним Судом у постанові від 08 листопада

2021 року у справі № 607/15394/19 (провадження № 61-10620св21).

Спростовуючи поширення на квартиру АДРЕСА_1 правового режиму спільного сумісного майна подружжя, ОСОБА_2 звернувся до суду із зустрічними позовними вимогами, посилаючись на те, що зазначену квартиру набуто за кошти, що були виручені від продажу належного йому на праві особистої власності майна: земельної ділянки, проданої за 278 536,00 грн, садового будинку, проданого за 124 784,00 грн та квартири, проданої за 511 552,00 грн.

Встановлено, що ОСОБА_2 на праві особистої власності, належали земельна ділянка площею 0,0602 га, кадастровий номер :90:834:0006, яка розташована за адресою: АДРЕСА_4 , на підставі державного акту на право власності на земельну ділянку серії КВ № 131164, виданого

27 травня 2005 року ГУ земельних ресурсів виконавчого органу КМР (КМДА) на підставі договору дарування земельної ділянки від 15 лютого 2005 року за реєстровим № 5-998 (ВВТ № 716636), літній садовий будинок, який знаходиться за адресою: АДРЕСА_3 ) на підставі договору дарування від 15 лютого 2005 року за реєстровим № 5-996 та квартира

АДРЕСА_5 - на підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом, виданого 21 липня 1993 року за реєстровим № 3с-659.

Земельна ділянка площею 0,0602 га, кадастровий номер :90:834:0006, яка розташована за адресою: АДРЕСА_4 , та літній садовий будинок, який знаходиться за адресою: АДРЕСА_3 , були відчужені 07 березня 2012 року, тобто за

4 місяці до укладення договору купівлі-продажу спірної квартири, за ціною у загальній сумі 403 320,00 грн, в той час як згідно договору купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1 від 05 липня 2012 року за погодженням сторін продаж предмета договору вчинено за 651 185,00 грн

(81 500,00 доларів США), з яких 479 400,00 грн (60 000,00 доларів США) сплачено покупцем до підписання цього договору.

В судовому засіданні апеляційного суду представник ОСОБА_2 на запитання суду не зміг пояснити, за який рахунок була внесена сума 479 400,00 грн, останній не зміг підтвердити належними та допустимими доказами, що отримані від реалізації земельної ділянки та садового будинку кошти в повному обсязі були витрачені на придбання спірної квартири, а також джерело походження решти суми - 76 080,00 грн (479 400,00 грн -

403 320,00 грн). Так само представник ОСОБА_2 не зміг пояснити та підтвердити належними та допустимими доказами вказаних обставин з точки зору позиції відповідача за первісним позовом - позивача за зустрічним про те, що джерелом коштів, необхідних для придбання спірної квартири, не міг бути прибуток подружжя, оскільки на момент купівлі квартири АДРЕСА_1 -

05 липня 2012 року ОСОБА_1 перебувала у декретній відпустці, отримуючи незначну соціальну допомогу, а ОСОБА_2 мав нерегулярний та незначний заробіток, а всі зароблені кошти витрачались на ведення домашнього господарства.

Київським апеляційним судом також встановлено, що договір купівлі-продажу спірної квартири ОСОБА_2 , як одним з подружжя, було укладено в інтересах сім`ї, а не для його особистих потреб, з метою поліпшення житлових умов через народження сина, оскільки подружжя ОСОБА_2 до придбання спірної квартири разом проживали в однокімнатній квартирі АДРЕСА_5 , яка

24 липня 2012 року була відчужена ОСОБА_2 .

Вказані обставини сторонами не заперечувалися.

Надавши належну оцінку поданим сторонами доказам, суд першої інстанції зробив правильний висновок про те, що спірна квартира була придбана в інтересах сім`ї з метою поліпшення житлових умов сім?ї ОСОБА_2 . При цьому ОСОБА_2 та ОСОБА_1 разом із сином проживали у спірній квартирі з часу її придбання і до припинення сімейних відносин.

Таким чином, спірну квартиру придбано сторонами за час шлюбу та проживання однією сім`єю.

Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції, правильно встановивши фактичні обставини справи, зробив вірний висновок про те, що спірна квартира придбана за спільні кошти подружжя, а тому вона є спільною сумісною власністю подружжя і ОСОБА_1 має право на 1/2 частину квартири.

Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін (частина перша статті 12 ЦПК України).

Статтею 76 ЦПК України визначено, що доказами, є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів),

що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається

як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Правові підстави для визнання майна особистою приватною власністю дружини чи чоловіка закріплені у статті 57 СК України, у пунктах 1-3 частини першої якої визначено, що особистою приватною власністю дружини, чоловіка є: майно, набуте нею, ним до шлюбу; майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але на підставі договору дарування або в порядку спадкування; майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але за кошти, які належали їй, йому особисто.

ОСОБА_2 не довів належними та допустимими доказами, що спірна квартира була придбана хоча і за час шлюбу, однак за належні йому особисті кошти. Вказані доводи апеляційної скарги спростовуються матеріалами справи та відхиляються.

При цьому суд першої інстанції правильно виходив із того, що спірну квартиру придбано саме з метою проживання у ній сім`ї і після її придбання подружжя спільно проживало у ній разом із дитиною до припинення сімейних відносин.

З урахуванням наведеного Київський апеляційний суд погоджується з висновком суду першої інстанції про часткове задоволення позову ОСОБА_1 та відмову у задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 , оскільки спірна квартира є спільним майном подружжя, а презумпція виникнення права спільної сумісної власності подружжя чоловіком не спростована.

Висновки за результатом розгляду апеляційної скарги

Згідно з пунктом 1 частиною першою статті 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Відповідно до частин першої статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Зважаючи на те, що судом першої інстанції правильно застосовано норми матеріального та процесуального права, обставини справи встановлено повно, колегія суддів вважає за необхідне залишити апеляційну скаргу ОСОБА_2 без задоволення а рішення Голосіївського районного суду м. Києва від 18 листопада 2021 року - без змін.

Керуючись ст.ст. 268, 367, 368, 369, 374, 375, 381, 382, 383, 390 ЦПК України, суд,-

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - залишити без задоволення.

Рішення Голосіївського районного суду міста Києва від 18 листопада 2021 року - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом 30 днів до Верховного Суду з дня складення повної постанови шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Суддя-доповідач: А.М. Стрижеус

Судді: Л.Д. Поливач

О.І. Шкоріна