ТЕРНОПІЛЬСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/817/270/22 Доповідач - Парандюк Т.С.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

04 липня 2022 року м. Тернопіль

Тернопільський апеляційний суд в складі:

головуючого - Парандюк Т.С.

суддів - Дикун С. І., Костів О. З.,

за участі секретаря Дідух М.Є.

та сторін позивача ОСОБА_1 та його представника адвоката Магдич О.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу № 607/15719/19 за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 06 липня 2020 року, ухваленого суддею Сливкою Л.М., повний текст рішення складено 16 липня 2020 року, у справі за позовом ОСОБА_1 до товариства з обмеженою відповідальністю Кей Колект, державного реєстратора Білобожницької сільської ради Чортківського району Тернопільської області Іванісіка Сергія Васильовича, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору акціонерне товариство Укрсиббанк про визнання недійсним рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, витребування майна із чужого незаконного володіння та зобов`язання вчинити дії,

В С Т А Н О В И В:

у липні 2019 року ОСОБА_1 звернувся в суд із позовом до ТзОВ Кей Колект, державного реєстратора Білобожницької сільської ради Чортківського району Тернопільської області Іванісіка С.В., третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору акціонерне товариство Укрсиббанк, у якому просить визнати недійсним рішення державного реєстратора Білобожницької сільської Чортківського району Тернопільської області Іванісіка С.В. про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу), індексний номер: 47231928 від 06 червня 2019 року; витребувати спірне нежитлове приміщення загальною площею 73,9 кв.м за адресою: АДРЕСА_1 із незаконного володіння відповідача TзOB «Кей-Koлект» та зобов`язати товариство звільнити дане приміщення та передати його власнику.

В обґрунтування позовних вимог посилається на те, що є власником нежитлового приміщення загальною площею 73.9 кв.м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 на підставі договору купівлі-продажу, посвідченого приватним нотаріусом Тернопільського міського нотаріального округу Березій З.А. від 23 листопада 2006 року.

12 червня 2019 року невідомі йому особи увірвалися в належне йому приміщення, застосовуючи фізичну силу заблокували вхід у приміщення та заявили, що вони є його власниками. Вказані особи замінили вхідні замки до приміщення, встановили охоронні пристрої і шляхом психологічного тиску та погроз примусили його залишити приміщення.

Працівникам поліції, які приїхали на його виклик, невідомі особи назвалися представниками TзOB «Кей-Колект», та пред`явили доручення і витяг з державного реєстру прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності. Згідно з Інформаційної довідки від 14 червня 2019 року державний реєстратор Іванісіка С.В. Білобожницької сільської ради Чортківського району, Тернопільської області 06 червня 2019 року прийняв рішення про державну реєстрацію права власності за TзOB «Кей-Колект» на спірне приміщення. Рішення державного реєстратора прийняте на підставі договору відступлення права вимоги № 2459-2460, виданого 11 червня 2012 року, договору іпотеки № 13060 укладеного 23 листопада 2006 року, вимоги про усунення порушень основного зобов`язання № 733578/01 виданої 01 жовтня 2018 року, договору факторингу № 4 укладеного 11 червня 2012 року між ТзОВ «Кей-Колект» та ПАТ «Укрсиббанк ( індексний номер 47231928) .

Позивач вважає, що вказане рішення державного реєстратора Іванісіка С.В. є незаконним, оскільки відповідно до документів, які передавались державному реєстратуру для вчинення реєстрації, не було долучено договір про добровільну передачу приміщення від власника ОСОБА_1 до іпотекодержателя ТОВ Кей-Колект. Отже, іпотекодавець не давав своєї згоди на передачу предмета іпотеки у власність іпотекодержателя.

Рішенням Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 06 липня 2020 року у задоволенні позову ОСОБА_1 до товариства з обмеженою відповідальністю Кей Колект, державного реєстратора Білобожницької сільської ради Чортківського району Тернопільської області Іванісіка Сергія Васильовича, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору акціонерне товариство Укрсиббанк про визнання недійсним рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, витребування майна із чужого незаконного володіння та зобов`язання вчинити дії відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить скасувати рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 06 липня 2020 року та винести нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги у повному обсязі.

В обґрунтування апеляційної скарги апелянт зазначив, що рішення державного реєстратора Іванісіка С.В. є незаконним, та таким, що винесене всупереч вимогам Закону України Про іпотеку. Термін повернення заборгованості за кредитним договором від 21.11.2006 року сплив 22.03.2010 року (п. 1.3. договору іпотеки), тому саме з 22.03.2010 року у кредитора виникло право звернення стягнення на предмет іпотеки.

В оскаржуваному рішенні суд першої інстанції залишив поза увагою усі доводи та аргументи, обмежившись лише твердженням про те, що сплив строку позовної давності не є підставою для припинення зобов`язання згідно глави 50 ЦК України. Разом із тим, грошова вимога, яка пред`явлена поза межами позовної давності не є безспірною відтак вона не може бути задоволена у позасудовому порядку. Отже, посилання лише на підстави припинення зобов`язання передбачені ст. ст. 599-609 ЦК України при даних обставинах справи без врахування строку позовної давності є невідповідністю висновків суду обставинам справи.

Також, вказує на те, що ТзОВ "Кей-Колект" незаконно зареєструвало на себе право власності на приміщення за адресою АДРЕСА_1 , подавши заяву 24.05.2019 року до державного реєстратора Іванісіка С.В.

Судом не взято до уваги, що договір іпотеки передбачає право на задоволення вимог іпотекодержателя шляхом добровільної передачі предмета іпотеки у його власність лише на підставі окремого договору про перехід права власності, однак договір про добровільну передачу предмета іпотеки - нежилого приміщення не укладався позивачем ні з АКІБ ''Укрсиббанк, ні з правонаступником банку у даному зобов`язанні ТзОВ "Кей-Колект", що виключало можливість прийняття спірного рішення про реєстрацію права власності на предмет іпотеки.

ТзОВ Кей-Колект подало відзив на апеляційну скаргу ОСОБА_1 у якому зазначило, що доводи апелянта про те, що ТзОВ Кей-Колект, як іпотекодержатель не мало права на звернення стягнення на предмет іпотеки внаслідок спливу строків позовної давності суперечать статті 267 ЦК України та умовам пункту 9.5 договору, де зазначено, що Строк дії даного договору встановлюється з дня укладення цього договору і до повного погашення суми кредиту, сплати нарахованих процентів та/або пені у разі її нарахування

Таким чином, за загальним правилом ЦК України зі спливом позовної давності, навіть за наявності рішення суду про відмову в позові з підстави пропущення позовної давності, зобов`язання не припиняється.

Підставами припинення іпотеки окремо визначені в статті 17 Закону України Про іпотеку. Конструкція цієї статті дає підстави для висновку, що припинення іпотеки можливе виключно з тих підстав, які передбачені цим Законом.

Отже, Законом України Про іпотеку не передбачено такої підстави для припинення іпотеки, як сплив позовної давності до основної чи додаткової вимог кредитора за основним зобов`язанням.

Обрання певного способу правового захисту, у тому числі й досудового врегулювання спору, є правом, а не обов`язком особи, яка добровільно, виходячи з власних інтересів, його використовує, а тому просили відмовити у задоволенні апеляційної скарги.

У судовому засіданні ОСОБА_1 та його представник адвокат Магдич О.О. апеляційну скаргу підтримали з мотивів, викладених в ній.

Представник ТзОВ Кей-Колект, державний реєстратор Чортківської сільської ради Іванісік С.В., третя особа АТ ІБ Укрсиббанк належним чином повідомленні про день, час та місце розгляду справи, про що свідчать повідомлення про вручення поштових відправлень. Жодних заяв чи клопотань від цих осіб не поступало.

У відповідності до вимог ч. 2 ст. 372 ЦПК України - неявка у судове засідання будь-якого учасника процесу за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, тому колегія суддів вважає за можливе розглянути справу у відсутності учасників процесу, які не з`явились і не подали будь-яких клопотань.

Розглянувши справу в межах позовних вимог та доводів апеляційної скарги, заслухавши пояснення учасників процесу, доповідача, суд апеляційної інстанції вважає, що апеляційна скарга підлягає до задоволення.

Згідно із ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що ОСОБА_1 належним чином не виконував взяті грошові зобов`язання за кредитним договором. Також врахувавши положення договору іпотеки, яким передбачено право іпотекодержателя звернути стягнення на предмет іпотеки відповідно до застереження про задоволення вимог іпотекодержателя, який має право власності на предмет іпотеки у порядку, встановленому статтею 37 Закону України Про іпотеку прийшов до висновку про те, що було підставно проведено реєстрацію за товариством.

Сплив позовної давності до основної і додаткової вимоги кредитора про стягнення боргу за кредитним договором і про звернення стягнення на предмет іпотеки сам по собі не припиняє основного зобов`язання за кредитним договором, а тому не може вважатись підставою для припинення відповідно до абзацу другого частини першої статті 17 Закону України Про іпотеку.

Колегія суддів з даним висновком суду не погоджується.

Рішенням Тернопільського міськрайонного суду від 06 липня 2020 року, залишеним без змін постановою Тернопільського апеляційного суду від 28 жовтня 2020 року у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено.

Постановою Верховного суду від 15 грудня 2021 року касаційну скаргу ОСОБА_1 задоволено частково. Постанову Тернопільського апеляційного суду від 28 жовтня 2020 року скасовано, а справу передано на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Відповідно до ч. 1 ст. 417 вказівки, що містяться в постанові суду касаційної інстанції, є обов`язковими для суду першої та апеляційної інстанції під час нового розгляду справи.

Судом встановлено, що 21 листопада 2006 року між АКІБ УкрСиббанк та ОСОБА_1 укладено договір про надання кредиту № 0, за умовами якого ОСОБА_1 надано кредит у розмірі 85 000,00 швейцарських франків, з терміном повернення до 20 листопада 2013 року.

На забезпечення зобов`язань за договором про надання кредиту № 0 від 23 листопада 2006 року між АКІБ «УкрСиббанк» та ОСОБА_1 було укладено договір іпотеки, за умовами якого ОСОБА_1 передав в іпотеку АКІБ «УкрСиббанк» належне йому приміщення, загальною площею 73,9 кв. м, що знаходиться на АДРЕСА_1 , вартістю 434400,00 грн.

Договір іпотеки від 23 листопада 2006 року посвідчено приватним нотаріусом Тернопільського міського нотаріального округу Березій З.А. та зареєстровано у реєстрі за № 13061/137.

Згідно з пунктом 1.4 договору іпотеки від 23 листопада 2006 року у випадку невиконання іпотекодавцем положень договору про надання кредиту від 21 листопада 2006 року № 0 іпотекодержатель має право отримати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами.

Відповідно до пункту 5.2 договору іпотеки від 23 листопада 2006 року задоволення вимог іпотекодержателя здійснюється: шляхом добровільної передачі предмета іпотеки у власність іпотекодержателя; шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки.

Пунктом 5.3 договору іпотеки визначено, що добровільна передача предмета іпотеки у власність іпотекодержателя здійснюється в порядку, встановленому у підпункті 5.3.1.

Згідно з підпунктом 5.3.1 «Застереження про добровільну передачу» договору іпотеки від 23 листопада 2006 року сторони погодили, що у випадку невиконання (або часткового невиконання) іпотекодавцем своїх зобов`язань перед іпотекодержателем за кредитним договором та/або за цим договором іпотеки предмет іпотеки переходить у власність іпотекодержателя. Зазначена згода сторін оформляється договором про перехід права власності, що набуває чинності з моменту, зазначеного в підпункті 5.3.3.

Підпунктом 5.3.3 договору іпотеки визначено, що у випадку невиконання (або часткового невиконання) іпотекодавцем своїх зобов`язань перед іпотекодержателем за кредитним договором та/або за цим договором іпотеки іпотекодержатель звертається до нотаріуса за вчиненням виконавчого напису на цьому договорі і направляє повідомлення про перехід права власності та застосування застереження про добровільну передачу предмета іпотеки іпотекодержателю. З моменту відправлення повідомлення та здійснення виконавчого напису іпотекодержатель набуває право власності на предмет іпотеки, а предмет іпотеки вважається переданим іпотекодержателю.

У зв`язку з неналежним виконанням зобов`язань за договором про надання кредиту № 0 у ОСОБА_1 утворилася заборгованість.

Рішенням Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 22 березня 2010 року у цивільній справі № 2-684/10 стягнуто із ОСОБА_1 на користь АКІБ «УкрСиббанк» 569 799,27 грн заборгованості за договором про надання кредиту від 21 листопада 2006 року № 0.

11 червня 2012 року між правонаступником АКІБ «УкрСиббанк» ПАТ УкрСиббан та ТзОВ «Кей-Колект» укладено договір факторингу № 4 та договір відступлення прав вимоги за договорами іпотеки, відповідно до яких та згідно з актом приймання-передачі документації від 12 грудня 2012 року від ПАТ «УкрСиббанк» до ТзОВ «Кей-Колект» перейшло право вимоги до боржника ОСОБА_1 за договором про надання кредиту від 21 листопада 2006 року № 0 та договором іпотеки від 23 листопада 2006 року.

З інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна, сформованої 14 червня 2019 року у формі витягу за № 170519785, вбачається, що 06 червня 2019 року державним реєстратором Білобожницької сільської ради Чортківського району Тернопільської області Іванісіком С.В. винесено рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер 47231928, яким зареєстровано за ТзОВ «Кей-Колект» право приватної власності на нежитлове приміщення, загальною площею 73,9 кв. м, що знаходиться на АДРЕСА_1 .

01 жовтня 2018 року ТОВ «Кей-Колект» направило на адресу ОСОБА_1 вимогу про усунення порушень основного зобов`язання за № 733578/01, у якій його повідомлено про необхідність погасити заборгованість у розмірі 2879015,39 грн, а у випадку невиконання вимоги протягом тридцятиденного строку ТзОВ «Кей-Колект» має намір звернути стягнення на предмет іпотеки в порядку, передбаченому статтею 37 Закону України Про іпотеку.

Вказана вимога отримана ОСОБА_1 , що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення (довідка за формою від 30 жовтня 2018 року № 119) (а. с. 70).

Відповідно до статті 1 Закону України Про іпотеку іпотека - це вид забезпечення виконання зобов`язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов`язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому цим Законом.

Оскільки іпотечний договір між сторонами було укладено 23 листопада 2006 року, то застосуванню до спірних правовідносин підлягає Закон України Про іпотеку в редакції від 12 травня 2006 року.

Іпотека виникає на підставі договору, закону або рішення суду. До іпотеки, яка виникає на підставі закону або рішення суду, застосовуються правила щодо іпотеки, яка виникає на підставі договору, якщо інше не встановлено законом (стаття 3 Закону України Про іпотеку).

Згідно із частинами першою, третьою статті 33 Закону України Про іпотеку (в редакції, чинній на час укладення договору іпотеки) у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов`язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов`язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Право іпотекодержателя на звернення стягнення на предмет іпотеки також виникає з підстав, встановлених статтею 12 цього Закону.

Звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя.

Стаття 37 Закону України Про іпотеку (в редакції, чинній на час укладення договору іпотеки) передбачала, що іпотекодержатель може задовольнити забезпечену іпотекою вимогу шляхом набуття права власності на предмет іпотеки. Договір про задоволення вимог іпотекодержателя, який передбачає передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов`язання, є правовою підставою для реєстрації права власності іпотекодержателя на нерухоме майно, що є предметом іпотеки.

Отже, одним із способів звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом здійснення позасудового врегулювання є передача іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов`язання на підставі договору про задоволення вимог іпотекодержателя у порядку, встановленому Законом України Про іпотеку.

З внесенням змін до цієї норми Законом України від 25 грудня 2008 року № 800-VІ Про запобігання впливу світової фінансової кризи на розвиток будівельної галузі та житлового будівництва статтею 37 Закону України Про іпотеку передбачено, що іпотекодержатель може задовольнити забезпечену іпотекою вимогу шляхом набуття права власності на предмет іпотеки. Правовою підставою для реєстрації права власності іпотекодержателя на нерухоме майно, яке є предметом іпотеки, є договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору за своїми правовими наслідками та передбачає передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов`язання.

Стаття 36 Закону України Про іпотеку (в редакції, яка діяла на час укладення договору іпотеки) передбачала, що сторони іпотечного договору можуть вирішити питання про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору. Позасудове врегулювання здійснюється згідно із застереженням про задоволення вимог іпотекодержателя, що міститься в іпотечному договорі, або згідно з окремим договором між іпотекодавцем і іпотекодержателем про задоволення вимог іпотекодержателя, який підлягає нотаріальному посвідченню і може бути укладений у будь-який час до набрання законної сили рішенням суду про звернення стягнення на предмет іпотеки.

Договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору за своїми правовими наслідками, може передбачати, в тому числі передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов`язання у порядку, встановленому статтею 37 цього Закону.

Рішення про реєстрацію права власності іпотекодержателя на нерухоме майно, що є предметом іпотеки, може бути оскаржено іпотекодавцем у суді.

Відносини, пов`язані з державною реєстрацією прав на нерухоме майно та їх обтяжень, регулює Законом України Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, згідно з частиною другою статті 18 якого порядок державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень встановлює Кабінет Міністрів України.

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 2 Закону України Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень визначено, що державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень (далі - державна реєстрація прав) - це офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

Порядком державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 25 грудня 2015 року № 1127, визначено процедуру проведення державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, перелік документів, необхідних для її проведення, права та обов`язки суб`єктів у сфері державної реєстрації прав, а також процедуру взяття на облік безхазяйного нерухомого майна.

Згідно з пунктом 61 Порядку (у редакції, чинній на час прийняття рішення про державну реєстрацію) для державної реєстрації права власності на підставі договору іпотеки, що містить застереження про задоволення вимог іпотекодержателя шляхом набуття права власності на предмет іпотеки, також подаються: 1) копія письмової вимоги про усунення порушень, надісланої іпотекодержателем іпотекодавцеві та боржникові, якщо він є відмінним від іпотекодавця; 2) документ, що підтверджує наявність факту завершення 30-денного строку з моменту отримання іпотекодавцем та боржником, якщо він є відмінним від іпотекодавця, письмової вимоги іпотекодержателя у разі, коли більш тривалий строк не зазначений у відповідній письмовій вимозі; 3) заставна (якщо іпотечним договором передбачено її видачу).

Умовами договору іпотеки сторони передбачили можливість позасудового урегулювання питання звернення стягнення на предмет іпотеки.

Так, за змістом пунктів 1.4 та 5.2 договору іпотеки від 23 листопада 2006 року передбачено, що у випадку невиконання іпотекодавцем положень договору про надання кредиту від 21 листопада 2006 року № 0 іпотекодержатель набуває право звернути стягнення на предмет іпотеки шляхом: добровільної передачі предмета іпотеки у власність іпотекодержателя; звернення стягнення на предмет іпотеки.

В оцінці доводів сторін щодо наявності/відсутності застереження про добровільну передачу предмета іпотеки іпотекодержателю колегія суддів враховує зміст підпункту 5.3.1 договору іпотеки, яким згода сторін (щодо добровільної передачі предмета іпотеки у власність іпотекодержателя) оформляється договором про перехід права власності.

Водночас відповідно до пункту 5.3 договору іпотеки добровільна передача предмета іпотеки у власність іпотекодержателя здійснюється в порядку, встановленому у підпункті 5.3.1 («Застереження про добровільну передачу»), яким, в свою чергу, передбачено, що у випадку невиконання (або часткового невиконання) іпотекодавцем своїх зобов`язань перед іпотекодержателем за кредитним договором та/або за цим договором іпотеки предмет іпотеки переходить у власність іпотекодержателя. Зазначена згода сторін оформляється договором про перехід права власності, що набуває чинності з моменту, зазначеного в підпункті 5.3.3.

Підпунктом 5.3.3 договору іпотеки визначено, що у випадку невиконання (або часткового невиконання) іпотекодавцем своїх зобов`язань перед іпотекодержателем за кредитним договором та/або за цим договором іпотеки, іпотекодержатель звертається до нотаріуса за вчиненням виконавчого напису на цьому договорі і направляє повідомлення про перехід права власності та застосування застереження про добровільну передачу предмета іпотеки іпотекодержателю. З моменту відправлення повідомлення та здійснення виконавчого напису іпотекодержатель набуває права власності на предмет іпотеки, а предмет іпотеки вважається переданим іпотекодержателю.

Крім того, за змістом вимоги ТзОВ «Кей-Колект» про усунення порушень основного зобов`язання за № 733578/01, направленої 01 жовтня 2018 року на адресу ОСОБА_1 , останнього повідомлено про необхідність погасити заборгованість у розмірі 2879015,39 грн, а у випадку невиконання вимоги протягом тридцятиденного строку, ТзОВ «Кей-Колект» має намір звернути стягнення на предмет іпотеки в порядку, передбаченому статтею 37 Закону України Про іпотеку.

Тобто, сам іпотекодержатель вирішив надати перевагу зверненню стягнення на загальних умовах відповідно до Закону України Про іпотеку, а не за договором іпотеки.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 12 грудня 2018 року у справі № 199/1276/17 сформульовано правову позицію щодо аналогічних правовідносин, відповідно до якої, ураховуючи відсутність укладеного між сторонами договору про задоволення вимог іпотекодержателя, тобто у спосіб, визначений статтею 37 Закону України Про іпотеку (в редакції, чинній на момент укладення договору), ненадання такого договору нотаріусу та залишення без перевірки наявності чи відсутності факту виконання відповідних умов правочину, з яким Закон пов`язує можливість переходу права власності, дії приватного нотаріуса щодо реєстрації за банком права власності на спірну квартиру, не можна вважати законними.

За подібних обставин у справі та за наявності у договорі іпотеки умови про письмове повідомлення іпотекодавця про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом переходу до іпотекодержателя права власності на предмет іпотеки, Верховний Суд у постанові від 13 листопада 2020 року у справі № 303/4230/18 (провадження № 61-22266св19) зробив правовий висновок про те, що, укладаючи у 2006 році іпотечний договір, позивач не узгоджував з іпотекодержателем умови щодо автоматичного звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом набуття ним права власності у порядку реєстрації такого права державним реєстратором - нотаріусом, а значить, таку згоду він не надав, а надав лише згоду на задоволення забезпеченої іпотекою вимоги у порядку, визначеному статтею 37 Закону України Про іпотеку, тобто в порядку укладення окремого договору про задоволення таких вимог, який і міг бути єдиною підставою для реєстрації права власності на предмет іпотеки за іпотекодержателем.

Крім того, Верховний Суд у постанові від 13 листопада 2020 року у справі № 303/4230/18 зазначив, що чинна на момент укладення іпотечного договору редакція статті 37 Закону України Про іпотеку (2006 року) передбачала необхідність укладення окремого договору з цього приводу, чого зроблено не було.

Відповідні зміни до статті 37 Закону України Про іпотеку, якими передбачалася можливість реєстрації права власності за іпотекодержателем на підставі самого іпотечного застереження, внесені 25 грудня 2008 року, а отже, не поширюються на правовідносини, які виникли між сторонами.

Отже, добровільна передача предмету іпотеки у власність іпотекодержателю здійснюється лише в добровільному порядку та за згодою сторін на підставі складання окремого договору.

Матеріалами справи доведено, що договір про добровільну передачу предмета договору іпотеки (спірного приміщення) не укладався позивачем ні з АКІБ «Укрсиббанк», ні з правонаступником банку у даному зобов`язанні - TOB «Кей-Колект».

Відповідно до документів, які передавалися державному реєстратору для вчинення спірної реєстраційної дії, не було доручено договору про добровільну передачу приміщення від власника ОСОБА_1 до іпотекодержателя TOB «Кей-Колект». Отже, іпотекодавець не давав своєї згоди на передачу предмета іпотеки у власність іпотекодержателя, що виключає можливість прийняття спірного рішення про реєстрацію права власності на предмет іпотеки.

За таких обставин рішення державного реєстратора від 06.06.2019 року під індексним номером 47231928 є незаконним та таким, що суперечить Закону України "Про іпотеку".

Аналогічний правовий висновок викладено у постанові по справі №759/6976/16-ц (провадження №14-523цс18) Великої Палати Верховного Суду України від 28.11.2018року.

Колегія суддів вважає, що дії відповідача є неправомірними в частині перереєстрації права власності іпотечного майна за TOB «Кей-Колект», оскільки, між позивачем та ПАТ «УкрСиббанк» не укладався окремий договір про задоволення вимог іпотекодержателя, а положення договору іпотеки не передбачає перехід права власності на предмет іпотеки до іпотекодержателя, а є лише передумовою для укладення сторонами договору про задоволення вимог іпотекодержателя на добровільних засадах.

Суд першої інстанції не звернув уваги на те, що матеріали цивільної справи не містять доказів того, що на момент прийняття рішення про державну реєстрацію права власності проводилась оцінка предмета іпотеки, а відтак, державним реєстратором не були дотримані положення статті 37 Закону України «Про іпотеку», відповідно до яких іпотекодержатель набуває предмет іпотеки у власність за вартістю, визначеною на момент такого набуття на підставі оцінки предмета іпотеки суб`єктом оціночної діяльності

Відповідно до ч. 3 ст. 37 Закону України "Про іпотеку"( в редакції станом на момент виникнення спірних правовідносин) - "Іпотекодержатель набуває предмет іпотеки у власність за вартістю, визначеною на момент такого набуття на підставі оцінки предмета іпотеки суб`єктом оціночної діяльності. У разі набуття права власності на предмет іпотеки іпотекодержатель зобов`язаний відшкодувати іпотекодавцю перевищення 90 відсотків вартості предмета іпотеки над розміром забезпечених іпотекою вимог іпотекодержателя."

В пункті 5.4.1 іпотечного договору сторони встановили, що набуття іпотекодержателем права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання зобов`язання по кредитному договору здійснюється у порядку, передбаченому ст. 37 Законом України "Про іпотеку". При цьому, ціною придбання іпотекодержателем у власність предмету іпотеки є ринкова вартість предмету іпотеки, яка визначається незалежним суб`єктом оціночної діяльності, визначеним за вибором іпотекодержателя.

Отже і законом, і договором прямо визначена необхідність саме при передачі іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки встановлення вартості предмету іпотеки на момент такого набуття на підставі оцінки предмета іпотеки суб`єктом оціночної діяльності.

Даний висновок підтверджується і постановою Великої Палати Верховного Суду від 20.03.2019 у справі № 306/2053/16-ц, в якій зазначено, що суди зробили обґрунтований висновок, що у матеріалах справи, зокрема, відсутні відомості про інформацію про вартість майна, за якою відбулося зарахування вимог, оскільки ціна набуття права власності на предмет іпотеки є істотною обставиною.

Відповідно до ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

Відповідно до ч. 1 ст. 321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Згідно з п. 3 ч. 2 ст. 16 ЦК України, встановлено, що способом захисту цивільних прав та інтересів є, зокрема, визнання недійсним рішення, дій або бездіяльності органу державної влади або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових та службових осіб.

Власник має право вимагати усунення порушень свого права в тому числі шляхом витребування майна із чужого незаконного володіння (стаття 387 ЦК України).

Колегія суддів, врахувавши обставини справи, вважає, що ТзОВ Кей-Колект заволоділо майном позивача поза його волею на підставі незаконних дій вчинених державним реєстратором, який зареєстрував право власності на спірне нежитлове приміщення за товариством, яке належало ОСОБА_1 . В зв`язку з цим, відповідач зобов`язаний звільнити дане приміщення і повернути його власнику позивачу, оскільки незаконними діями відповідачів (відсутність договору про добровільну передачу предмета іпотеки у його власність) його було передано товариству, що привело до порушення права власності ОСОБА_1 на дане майно.

У відповідності до п. п. 3, 4 ч. 1 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Таким чином, судове рішення в даній справі не може залишатися в силі, а підлягає скасуванню з ухваленням нового судового рішення про задоволення позовних вимог ОСОБА_1 .

За приписами частини першої статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

З урахуванням того, що позовна заява ОСОБА_1 задоволена, тому сума судового збору, яка підлягає стягненню з ТзОВ Кей-Колект та державного реєстратора Білобожницької сільської ради Чортківського району Тернопільської області Іванісіка С. В. на користь позивача за подання позовної заяви та апеляційної скарги становить 3842 грн (1536,8 грн + 2305,2 грн).

Керуючись ст. ст. 367, 369, 374, 376, 381, 382, 383, 384, 389, 390 ЦПК України суд апеляційної інстанції, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 06 липня 2020 року скасувати та ухвалити нове, яким визнати недійсним рішення державного реєстратора Білобожницької сільської ради Чортківського району Тернопільської області Іванісіка Сергія Васильовича про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу), індексний номер: 47231928 від 06.06.2019 року.

Витребувати спірне нежитлове приміщення загальною площею 73,9 кв.м. за адресою АДРЕСА_1 із незаконного володіння відповідача товариства з обмеженою відповідальністю Кей-Колект.

Зобов`язати товариство з обмеженою відповідальністю Кей-Колект звільнити приміщення за адресою АДРЕСА_1 та передати його належному власнику.

Стягнути з товариства з обмеженою відповідальністю Кей-Колект (01042, місто Київ, вулиця Іоанна Павла 11, будинок 4/6, корпус В, поверх 4 кабінет 402), державного реєстратора Білобожницької сільської ради Чортківського району Тернопільської області Іванісіка Сергія Васильовича (село Білобожниця, Чортківського району, Тернопільської області, 48530) в користь ОСОБА_1 (ІН НОМЕР_1 , проживаючого АДРЕСА_2 ) 3842 грн в рівних частках, сплаченого судового збору за розгляд справи як у суді першої, так і апеляційної інстанцій.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 08 липня 2022 року.

Головуюча Т.С. Парандюк

Судді: С.І. Дикун

О.З. Костів