ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 грудня 2022 року м.Суми

Справа №577/5465/21

Номер провадження 22-ц/816/831/22

Сумський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - Собини О. І. (суддя-доповідач),

суддів - Криворотенка В. І. , Ткачук С. С.

за участю секретаря судового засідання - Кияненко Н.М.

розглянув у відкритому судовому засіданні в приміщенні Сумського апеляційного суду в порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1

на рішення Конотопського міськрайонного суду Сумської області від 14 червня 2022 року, ухвалене у складі судді Рідзевської І.О. у приміщенні Конотопського міськрайонного суду Сумської області, повний текст рішення виготовлено 20 червня 2022 року,

у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 , яка діє в своїх інтересах та в інтересах малолітнього сина ОСОБА_2 , до ОСОБА_3 , треті особи: Товариство з обмеженою відповідальністю «Житлово-експлуатаційна дільниця «Сім вітрів», ОСОБА_4 про усунення перешкод у користуванні власністю та встановлення порядку користування квартирою.

В С Т А Н О В И В:

У листопаді 2021 року ОСОБА_1 , діючи в своїх інтересах та в інтересах малолітнього ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , звернулась до суду з указаним позовом.

Свої вимоги мотивувала тим, що рішенням Конотопського міськрайонного суду Сумської області від 09 червня 2016 року за нею визнано право власності на 1/2 частину квартири АДРЕСА_1 . Інша 1/2 частина квартири належить відповідачу ОСОБА_4 .

На даний час у квартирі проживають відповідач та його син ОСОБА_4 , позивачка доступу до квартири не має.

Вказує, що вона та її син ОСОБА_5 не мають іншого житла, окрім спірної квартири. Вважає, що відповідач порушує їх права , оскільки чинить перешкоди у користуванні квартирою.

Посилаючись на вказані обставини, просить вселити її разом неповнолітнім сином ОСОБА_2 до квартири АДРЕСА_2 , зобов`язавши ОСОБА_4 усунути перешкоди у користуванні квартирою, надавши їй ключі від замків вхідних дверей; визначити порядок користування квартирою АДРЕСА_1 , виділивши їй та неповнолітньому ОСОБА_2 у користування кімнати площею 16,3 кв. м та 9,1 кв. м, а відповідачу ОСОБА_4 - кімнату площею 15,2 кв. м, усі інші приміщення - кухню, вбиральню, ванну кімнату, передпокій залишити у спільному користуванні, стягнути з відповідача на її користь судові витрати.

Конотопський міськрайонний суд Сумської області рішенням від 14 червня 2022 року позов ОСОБА_1 задовольнив частково.

Зобов`язав ОСОБА_4 усунути перешкоди у користуванні ОСОБА_1 квартирою АДРЕСА_1 , 1/2 частина якої належить ОСОБА_1 на праві власності, шляхом вселення останньої, надавши ключі від замків вхідних дверей.

В іншій частині позовні вимоги ОСОБА_1 залишив без задоволення.

Стягнув з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_1 908,00 грн судового збору.

Конотопський міськрайонний суд Сумської області додатковим рішенням від 30 червня 2022 року стягнув з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_1 витрати, пов`язані з оплатою правничої допомоги в розмірі 2000 грн.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 , не погоджуючись з рішенням суду в частині відмови у задоволенні її позовних вимог про встановлення порядку користування квартирою, просить рішення суду в цій частині скасувати та ухвалити нове рішення, яким визначити порядок користування квартирою АДРЕСА_1 , виділивши їй та її неповнолітній дитині ОСОБА_2 , 2019 року народження, у користування кімнати площею 16,3 кв. м та 9,1 кв. м, а відповідачу ОСОБА_4 - кімнату площею 15,2 кв. м, всі інші приміщення - кухню, вбиральню, ванну кімнату, передпокій залишити у спільному користуванні. Стягнути з відповідача 1362 грн витрат по сплаті судового збору та 2000 грн витрат по оплаті правничої допомоги.

Апеляційна скарга мотивована тим, що підставою для відмови в задоволенні позову суд вказав необхідність перепланування квартири та проведення експертизи, при цьому зазначив, що у спірній квартирі 3 кімнати, а власників - двоє (по Ѕ частині), що унеможливлює забезпечити відповідність реальних часток ідеальним.

На думку скаржниці, такий висновок суду суперечить правовій позиції, що викладена у постанові Верховного Суду від 03 жовтня 2018 року у справі № 363/928/16-ц, де зазначено, що слід розмежовувати порядок поділу спільного майна з метою припинення такого режиму майна та порядок встановлення користування спільним майном. У постанові зазначено, що суд виділяє у користування сторонам спору частки, адекватні розміру їх часток у праві власності, однак допускається можливість відійти в незначних обсягах від відповідності реальних часток ідеальним у зв`язку з неможливістю забезпечити їх точну відповідність.

Наголошує на тому, що оскільки жила площа квартири становить 40,6 кв. м, тому кожному із співвласників слід виділити у користування по 20, 3 кв. м. Сторони згодні, щоб позивачці у користування була виділена кімната площею 16,3 кв. м, а відповідачу - площею 15,2 кв. м, що на думку скаржниці, не порушує права відповідача, бо невідповідність ідеальної частки реальній площі кімнати становить лише 5,1 кв. м, що є незначною площею. Якщо навіть позивачці виділити 2 кімнати площею 16,3 кв. м та 9,1 кв. м, то невідповідність площі житла ідеальній частці становить лише 5,2 кв. м, що також є незначною.

Звертає увагу на те, що відповідач просив залишити у спільному користуванні кімнату площею 9,1 кв. м, як і всі інші приміщення. Вважає, що суд міг ухвалити таке рішення, що не суперечить закону.

Крім того, наголошує на тому, що у позові не міститься вимог про перепланування квартири, тому призначення по даній справі експертизи не відповідає вимогам статті 103 ЦПК України.

Відповідач ОСОБА_4 у відзиві на апеляційну скаргу просить рішення суду від 14 червня 2022 року та додаткове рішення суду від 30 червня 2022 року залишити без змін. Вказує, що в апеляційній скарзі зазначені недостовірні дані, у спірній квартирі проживає він та його син, 1997 року народження. Позивачка хоче отримати в користування 25,4 кв. м (2 кімнати), що з урахуванням балкону буде становити 26 кв. м, а йому виділити 15, 2 кв. м, тобто різниця буде становити 10,8 кв. м.

Вважає прийнятним залишити йому в користування кімнату, в якій він проживає більше 30 років - 15,2 кв. м, позивачці - 16,3 кв. м. та площу балкону. Кімнату 9,1 кв. м залишити у спільному користуванні. Першу кухню залишити йому, другу - позивачці. Туалет та коридор - залишити у спільному користуванні.

Рішення суду в частині вирішення вимог про усунення перешкод у користуванні квартирою не оскаржується, а тому колегією суддів відповідно до положень ч. 1 ст. 367 ЦПК України не переглядається.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного.

Суд першої інстанції встановив та з матеріалів справи вбачається, що Конотопський міськрайонний суд Сумської області рішенням від 09 червня 2016 року у справі № 577/2307/16-ц встановив факт належності по Ѕ частині квартири АДРЕСА_1 ОСОБА_6 , померлій ІНФОРМАЦІЯ_2 , та ОСОБА_4 ; визнав за ОСОБА_7 право власності на Ѕ частини вказаної квартири в порядку спадкування за заповітом (а.с. 14-15).

ОСОБА_7 15 грудня 2018 року зареєструвала шлюб з ОСОБА_8 , після державної реєстрації шлюбу її прізвище « ОСОБА_9 » (а.с. 6), від шлюбу має дитину - сина ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с. 6-7).

За відомостями Державного реєстру речових прав не нерухоме майно, Ѕ частина квартири АДРЕСА_1 належить на праві власності позивачці, інша Ѕ частина квартири - належить на праві власності відповідачу ОСОБА_4 (а.с. 94-95).

В квартирі зареєстровані позивачка ОСОБА_1 , її дядько - відповідач по справі ОСОБА_4 та її двоюрідний брат - третя особа ОСОБА_4 (а.с. 9).

Відповідно до даних технічного паспорту, виготовленого 06 квітня 2016 року станом на 09 лютого 2000 року вказана квартира посімейного заселення, розташована на третьому поверсі триповерхового будинку та складається з 3-х кімнат житловою площею 40,6 кв. м, у тому числі 1-ша кімната - 15,2 кв. м, 2-га кімната - 16,3 кв. м, 3-тя кімната - 9,1 кв. м, кухні площею 4,5 кв. м, вбиральні 0,6 кв. м, ванної кімнати площею 3,3 кв. м, передпокою площею 5,1; 0,8 кв. м. Квартира обладнана балконом 0,7 кв. м. Загальна площа квартири 55,6 кв. м (а.с. 11-13).

Статтею 41 Конституції України та статтею 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналась 17 липня 1997 року відповідно до Закону України від 17 липня 1997 року № 475/97-ВР «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів №№ 2, 4, 7 та 11 до Конвенції», закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд вчиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Непорушність права власності закріплено і в статті 321 ЦК України, відповідно до частини першої якої ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Відповідно до статті 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд, має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону, при здійсненні своїх прав та виконанні обов`язків власник зобов`язаний додержуватися моральних засад суспільства. Усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення своїх прав.

Згідно зі статтею 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

В абз. 2 п. 33 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» від 07.02.2014 № 5 роз`яснено, що відповідно до положень статей 391, 396 ЦК України позов про усунення порушень права, не пов`язаних із позбавленням володіння, підлягає задоволенню у разі, якщо позивач доведе, що він є власником або особою, яка володіє майном (має речове право) з підстави, передбаченої законом або договором, і що діями відповідача, не пов`язаними з позбавленням володіння, порушується його право власності чи законного володіння.

Отже, незалежно від розміру частки у праві власності, за умови фактичного не допуску одним із співвласників іншого співвласника до спільного майна, що має місце у даній справі, вбачається наявність порушення права власності у співвласника, який не має змоги використовувати спільне майно.

Відповідно до ч. 1 ст. 356 ЦК України, власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю.

Згідно з ч.ч. 1-3 ст. 358 ЦК України, право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою.

Відмовляючи ОСОБА_1 в задоволенні вимог про встановлення порядку користування квартирою, суд першої інстанції виходив з того, що технічної характеристики об`єкта нерухомості, щодо якого виник даний спір, який налічує 3 житлові кімнати, та кількісного складу співвласників - 2 особи, не можна взяти до уваги посилання представника позивача щодо можливості відійти в незначних обсягах від відповідності реальних часток ідеальним у зв`язку з неможливістю забезпечити їх точну відповідність. Крім того, суд вказав, що учасники справи не заявляли клопотань про призначення судової будівельно-технічної експертизи, для вирішення питання з технічної точки зору можливості встановити порядок користування квартирою. Також зазначив, що заявлена вимога і щодо виділення кімнати площею 9,1 кв. м, однак, на момент ухвалення рішення перепланування, як умова, за якої можливе встановлення порядку користування спірною квартири, не було проведене.

Колегія суддів не може погодитися з такими висновками місцевого суду, так як суд дійшов їх з неправильним застосуванням норм матеріального права та порушенням норм процесуального права.

Отже, сторонам по справі належить на праві спільної часткової власності по Ѕ частині квартири АДРЕСА_1 . Між ними виник спір з приводу встановлення порядку користування вказаною квартирою.

У даному випадку спірні правовідносини стосуються не поділу квартири, а встановлення порядку спільного користування нею. Тому, критерій необхідності виділення у користування кожному зі співвласників ізольованого приміщення, особливо, якщо при цьому неможливо забезпечити відповідність ідеальних часток реальним, не є обов`язковим.

Оскільки спірні правовідносини не стосуються розподілу майна для припинення права спільної часткової власності і такий правовий режим зберігається, суд виділяє в користування сторонам спору в натурі частки, адекватні розміру їх часток у праві власності на спільне майно. При цьому допускається можливість відійти в незначних обсягах від відповідності реальних часток ідеальним у зв`язку з неможливістю забезпечити їх точну відповідність. Таке рішення не змінює розміру часток співвласників у праві власності на спільне майно, не порушує їх прав як власників.

Зазначена правова позиція висловлена Верховним Судом України у постанові №6-1500цс15 від 17 лютого 2016 року, а також її застосовано у Постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 03 жовтня 2018 року у справі №363/928/16-ц.

З технічного паспорту на спірну квартиру вбачається, що вона складається з трьох житлових кімнат площею: 15,2 кв. м, 16,3 кв. м та 9,1 кв.м.

Позивачка ставить питання про виділення їй та її неповнолітній дитині - сину ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у користування двох житлових кімнат площею 16,3 кв. м та 9,1 кв.м., а відповідачу - виділити відповідно житлову кімнату площею 15,2 кв. м.

Проте оскільки син позивачки не є співвласником спірної квартири, а квартира належить їй та відповідачу на праві спільної часткової власності по Ѕ частині кожному, відповідно забезпечення прав дитини на проживання в належних умовах не може здійснюватися за рахунок власності інших осіб, які в силу закону чи договору не мають обов`язку утримувати неповнолітнього, так як такий обов`язок покладається на батьків чи осіб, які їх заміняють.

Доводи ОСОБА_1 , що у разі виділення їй в користування двох вказаних житлових кімнат, невідповідність ідеальним часткам буде незначною, не ґрунтуються на матеріалах справи.

Отже, підстав для виділення позивачці у користування двох житлових кімнат не вбачається.

З відзиву відповідача ОСОБА_4 на позовну заяву вбачається, що він не заперечував проти виділення позивачці ОСОБА_1 у користування житлової кімнати площею 16,3 кв. м, а йому - житлової кімнати площею 15,2 кв. м, в якій він проживає, та де зберігаються його речі.

Отже, враховуючи вказані обставини та норми права, висновок суду про відмову у задоволенні позовних вимог про встановлення порядку користування квартирою є помилковим та рішення суду в цій частині на підставі п. 4 ч. 1 ст. 376 ЦПК України підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про часткове задоволення цих вимог.

Колегія суддів вважає за можливе встановити наступний порядок користування спірною квартирою АДРЕСА_1 загальною площею 55,6 кв.м, житловою площею 40,6 кв. м, виділивши в користування сторонам спору частки, адекватні розміру їх часток у праві власності на спільне майно, а саме: виділити у користування ОСОБА_1 житлову кімнату площею 16,3 кв.м. обладнану балконом площею 0,7 кв.м.; виділити у користування ОСОБА_4 житлову кімнату площею 15,2 кв. м. Житлову кімнату площею 9,1 кв.м, кухню площею 4,5 кв. м, вбиральню 0,6 кв. м, ванну кімнату площею 3,3 кв. м, передпокій площею 5,1 кв. м та 0,8 кв. м, - залишити у спільному загальному користуванні.

Відповідно до приписів ч. 13 ст. 141 ЦПК України, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Відповідно до роз`яснень, викладених в п. 36 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 17 жовтня 2014 року № 10 «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах» якщо вимогу пропорційності розподілу судових витрат при частковому задоволенні позову точно визначити неможливо (наприклад, при частковому задоволенні позову немайнового характеру), то судові витрати розподіляються між сторонами порівну.

У зв`язку з частковим задоволенням позовних вимог ОСОБА_1 про встановлення порядку користування квартирою, рішення суду підлягає зміні в частині розподілу судових витрат, та слід стягнути з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_1 судові витрати по сплаті судового збору за подання позовної заяви на загальну суму 1362 грн (908 грн - за вимогу про усунення перешкод у користуванні квартирою та 454 грн - за вимогу про встановлення порядку користування квартирою).

Крім того, також підлягає стягненню з відповідача на користь позивачки судовий збір за подання апеляційної скарги в сумі 681 грн.

У зв`язку зі частковим скасуванням рішення Котонопського міськрайонного суду Сумської області від 14 червня 2022 року підлягає скасуванню і додаткове рішення Конотопського міськрайонного суду Сумської області від 30 червня 2022 року.

Частиною 1 ст. 133 ЦПК України передбачено, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Згідно ч. 1, п. 3) ч. 2 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи покладаються у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Частиною 3 ст. 133 ЦПК України визначено, що до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу .

Склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі.

Відповідно до ч.ч. 3-4 ст. 137 ЦПК України, для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із:

1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг);

2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг);

3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт;

4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У разі недотримання вимог ч. 4 цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.

Згідно з ч. 8 ст.141 ЦПК України, розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.

В суді першої інстанції інтереси позивачки представляв адвокат Кондратенко М.І. Стороною позивача було надано докази понесених витрат на професійну правничу допомогу на загальну суму 4000 грн.

У зв`язку з частковим задоволенням позовних вимог ОСОБА_1 , з врахуванням приписів с. 141 ЦПК України та роз`яснень, викладених в п. 36 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 17 жовтня 2014 року № 10 «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах» необхідно стягнути з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_1 3000 грн витрат понесених на професійну правничу допомогу.

Враховуючи предмет позову та оскільки вказана справа не відноситься до категорії спорів, передбачених ч. 4 ст. 274 ЦПК України, суд визнає вказану справу малозначною, як справу незначної складності.

Керуючись ст. ст. 367; 374 ч. 1 п. 2; 376 ч. 1 п. 4; 381-382 ЦПК України, суд -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Конотопського міськрайонного суду Сумської області від 14 червня 2022 року скасувати в частині відмови у задоволенні позовних вимог про встановлення порядку користування квартирою та ухвалити в цій частині нове рішення про часткове задоволення цих вимог.

Встановити порядок користування квартирою АДРЕСА_1 , загальною площею 55, 6 кв. м, житловою площею 40,6 кв. м, а саме: виділити у користування ОСОБА_1 житлову кімнату площею 16,3 кв. м. обладнану балконом площею 07 кв.м.; виділити у користування ОСОБА_3 житлову кімнату площею 15,2 кв. м. Житлову кімнату площею 9,1 кв. м, кухню площею 4,5 кв. м, вбиральню 0,6 кв. м, ванну кімнату площею 3,3 кв. м, передпокій площею 5,1 кв. м та 0,8 кв. м. залишити у спільному загальному користуванні.

Рішення Конотопського міськрайонного суду Сумської області від 14 червня 2022 року змінити в частині розподілу судових витрат.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 судові витрати по сплаті судового збору за подання позовної заяви в сумі 1362 гривні 00 копійок.

Додаткове рішення Конотопського міськрайонного суду Сумської області від 30 червня 2022 року скасувати.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 3000 гривень 00 копійок витрат понесених на професійну правничу допомогу.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 судові витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги в сумі 681 гривню 00 копійок.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Головуючий - О. І. Собина

Судді: В. І. Криворотенко

С. С. Ткачук