П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

29 червня 2022 року м. Київ

Справа №758/2186/20

Провадження № 22-ц/824/5019/2022

Резолютивна частина постанови оголошена 29 червня 2022 року

Повний текст постанови складено 01 липня 2022 року

Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

судді-доповідача Стрижеуса А.М.,

суддів: Поливач Л.Д., Шкоріної О.І.

секретаря: Журавльова Д.Д.

учасники справи: позивач ОСОБА_1 ,

відповідач Акціонерне товариство Комерційний банк «ПриватБанк»,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою представника Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» - адвоката Тузової Владислави Олександрівни на рішення Подільського районного суду міста Києва від 07 жовтня 2021 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» про захист прав споживачів та стягнення коштів за договором банківського вкладу,-

В С Т А Н О В И В:

Історія справи

Короткий зміст позовних вимог

19 лютого 2020 року ОСОБА_1 звернувся о суду із позовом до АТ КБ «ПриватБанк» про захист прав споживачів та стягнення коштів за договором банківського вкладу.

В обґрунтування позовних вимог посилався на те, що 16 березня 2009 року між ОСОБА_2 і ПАТ КБ «Приватбанк», правонаступником якого є АТ КБ «ПриватБанк», укладено договір № SAMDN7661 (вклад «Депозит VIP») (далі також депозитний договір), під час укладення якого ОСОБА_2 передав, а Банк прийняв грошові кошти (вклад) на строк вкладу.

15 жовтня 2017 року між ОСОБА_2 , як первісним кредитором, і ОСОБА_1 , як новим кредитором, укладено договір відступлення права вимоги за депозитним договором від 16 березня 2009 року № SAMDN7661

З метою одержання вкладу і процентів за депозитним договором позивач, як новий кредитор, звертався до відповідача як усно, так і письмово із заявами від 23 жовтня

2017 року та від 28 листопада 2019 року про сплату грошових коштів шляхом перерахування відповідних сум на його банківський рахунок, але Банк проігнорував вказані повідомлення, звернення та заяви.

Невиконання відповідачем зобов`язань щодо своєчасного повернення вкладу та сплати процентів по вкладу і порушення прав ОСОБА_1 , як кредитора у грошовому зобов`язанні та споживача фінансових послуг відповідача, змусили ОСОБА_1 звернутися до суду з позовом про захист прав споживачів та стягнення коштів за договором банківського вкладу.

ОСОБА_1 просив стягнути з АТ КБ «ПриватБанк» на свою користь

2 147 635,23 грн, з яких:

- 837 787,25 грн - проценти по вкладу за період з 16 жовтня 2017 року

по 04 вересня 2019 року;

- 188 136,82 грн - 3 % річних за період з 19 лютого 2017 року по 04 вересня

2019 року за прострочення повернення вкладу;

- 661 759,92 грн - інфляційні нарахування за період з лютого 2017 року по серпень 2019 року включно за прострочення повернення вкладу;

- 459 951,24 грн - інфляційні нарахування за період з лютого 2017 року по січень 2020 року включно за прострочення сплати процентів.

Ухвалою Подільського районного суду міста Києва від 01 лютого 2021 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до АТ КБ «ПриватБанк» про захист прав споживачів та стягнення коштів за договором банківського вкладу. Вирішено справу розглядати за правилами загального позовного провадження. Призначено підготовче судове засідання у справі.

Ухвалою Подільського районного суду міста Києва від 14 квітня 2021 року закрито підготовче провадження та призначено справу до розгляду по суті.

Аргументи сторони відповідача

У березні 2021 року АТ КБ «ПриватБанк» подало до суду відзив, у якому вказувало на невірність розрахункового періоду та помилкового розміру відсотків, які застосовувалися при розрахунку.

Короткий зміст оскаржуваних судових рішень

Рішенням Подільського районного суду міста Києва від 07 жовтня 2021 року, з урахуванням ухвали Подільського районного суду міста Києва від 14 грудня 2021 року про виправлення описки, позовні вимоги ОСОБА_1 до АТ КБ «ПриватБанк» про захист прав споживачів та стягнення коштів за договором банківського вкладу задоволено.

Стягнуто з АТ КБ «ПриватБанк» на користь ОСОБА_1 суму грошових коштів у розмірі 2 147 635, 23 грн, з яких: 837 787,25 грн - проценти по вкладу за період з 16 жовтня 2017 року по 04 вересня 2019 року; 188 136,82 грн - 3 % річних за період

з 19 лютого 2017 року по 04 вересня 2019 року за прострочення повернення вкладу;

459 951,24 грн - інфляційні нарахування за період з лютого 2017 року по січень 2020 року включно за прострочення сплати процентів та 661 759,92 грн - інфляційні нарахування за період з лютого 2017 року по серпень 2019 року включно за прострочення повернення вкладу.

Рішення мотивовано так:

1) щодо процентів по вкладу за ставкою 18 % за умовами договору за період з 16 жовтня 2017 року по 04 вересня 2019 року суд вказав, що позивач має право на одержання від Банку процентів по вкладу за вказаний період, оскільки правомірність нарахування процентів по вкладу за ставкою 18 % річних за весь фактичний час перебування вкладу у розпорядженні Банку підтверджується судовими рішеннями у справі № 758/14151/17. Всупереч умовам депозитного договору проценти за період з 16 жовтня 2017 року

до 04 вересня 2019 року не виплачувалися Банком після закінчення кожного місяця їх нарахування, а в порушення абзацу 2 частини шостої статті 1061 ЦК України вказані проценти не були виплачені навіть під час повернення вкладу 04 вересня 2019 року;

2) щодо стягнення 3 % річних та інфляційних втрат, суд врахував правову позицію Великої Палати Верховного Суду викладену у постанові від 08 листопада 2019 року у справі № 127/15672/16-ц (провадження № 14-254цс19) що строків позовної давності у правовідносинах щодо стягнення коштів за частиною другою статті 625 ЦК України, та вказав:

-сума 3 % річних від простроченого вкладу у розмірі 2 469 253,43 грн за період з

19 лютого 2017 року по 04 вересня 2019 року (927 днів) становить 188 136,82 грн. (розрахунок міститься в матеріалах справи);

- сума інфляційних нарахувань на прострочений вклад у розмірі 2 469 253,43 грн за період з лютого 2017 року по серпень 2019 року включно становить 661 759,92 грн (розрахунок міститься в матеріалах справи);

- інфляційні нарахування на суму процентів по вкладу, нарахованих з 17 березня

2014 року по 15 жовтня 2017 року, розраховуються за час прострочення з лютого

2017 року по серпень 2019 року включно (оскільки вказані проценти були сплачені

04 вересня 2019 року);

- інфляційні нарахування на суму процентів по вкладу, нарахованих з 16 жовтня 2017 року по 04 вересня 2019 року, розраховуються за час прострочення з грудня 2017 року по січень 2020 року включно (оскільки вказані проценти не сплачені на даний час);

Загальна сума інфляційних нарахувань на усю суму прострочених процентів з лютого 2017 року по січень 2020 року включно становить 459951,24 грн (розрахунок міститься в матеріалах справи).

Короткий зміст вимог та доводів апеляційної скарги

10 січня 2022 року представник АТ КБ «ПриватБанк» - адвокат Тузова В. О. через засоби поштового зв?язку подала до Київського апеляційного суду апеляційну скаргу, у якій, посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення судом норм процесуального права, просить:

-змінити мотивувальну та резолютивну частини рішення Подільського районного суду міста Києва від 07жовтня 2021 року шляхом зменшення розміру відсотків, нарахованих на вклад, з 837 787,25 грн до 18 265,71 грн; шляхом зменшення розміру 3 % річних з

188 135,82 грн до 187 122,05 грн; шляхом зменшення розміру інфляційних втрат з

661 759,92 грн до 630 163,75 грн;

- скасувати рішення Подільського районного суду міста Києва від 07 жовтня 2021 року в частині стягнення інфляційних втрат в розмірі 459 951,24 грн, нарахованих на суму процентів на вклад, та ухвалити в цій частині нове рішення про відмову у задоволенні вимог в цій частині повністю.

Апеляційна скарга мотивована тим, що нарахування складових у період з 30 серпня 2019 року по 04 вересня 2019 року є незаконним та безпідставним, оскільки фактичне виконання АТ КБ «ПриватБанк» судового рішення у справі № 758/14151/17 здійснено

30 серпня 2019 року. Заявник вказує також на безпідставність нарахування 18 % за умовами депозитного договору, оскільки нарахування відсотків на вклад за період після дати розірвання договору неможливе, про що вказала Велика Палата Верховного Суду у постанові від 09 листопада 2021 року у справі № 320/5115/17. Заявник також вказує на неправомірне стягнення 3 % річних у розмірі 188 136,82 грн, оскільки такий нарахований за період з 19 лютого 2017 року по 04 вересня 2019 року, в той час коли рішення суду у справі № 758/14151/17 було виконано 30 серпня 2019 року. Заявник вказує, що нарахування інфляційних втрат на суму несвоєчасно повернутих відсотків, нарахованих на депозит (вклад) є неправомірним.

Рух апеляційної скарги та матеріалів справи

Згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями

від 11січня 2022 року апеляційну скаргу передано судді-доповідачу.

Ухвалою Київського апеляційного суду від 12 січня 2022 року витребувано з Подільського районного суду міста Києва матеріали цивільної справи № 758/2186/20 за позовом ОСОБА_1 до АТ КБ «ПриватБанк» про захист прав споживачів та стягнення коштів за договором банківського вкладу.

28 січня 2022 року матеріали цивільної справи № 758/2186/20 надійшли до Київського апеляційного суду.

Ухвалою Київського апеляційного суду від 08 лютого 2022 року відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою АТ КБ «ПриватБанк».

Ухвалою Київського апеляційного суду від 30 травня 2022 року справу призначено до розгляду з викликом учасників справи.

Доводи інших учасників справи

У відзиві на апеляційну скаргу представник ОСОБА_1 адвокат Нижник М.М. проти доводів апеляційної скарги заперечувала, просила залишити апеляційну скаргу без задоволення а рішення суду першої інстанції без змін, зазначаючи, що апеляційна скарг є необґрунтованою, посилаючись на те, що рішення суду першої інстанції не змінило природу зобов`язань та підстав їх виникнення, характер та обсяг прав і обов`язків сторін залишилося незмінним. Вказаним рішенням суду лише зафіксовано суму боргу за депозитним договором на певну дату, підтверджено факт настання строку її сплати і додалася безпосередня можливість примусового виконання цього зобов`язання, що не виключало можливості добровільного виконання Банком свого обов`язку.

Позиція Київського апеляційного суду

В судовому засіданні представник АТ КБ «ПриватБанк» адвокат Тузова В.О. підтримала доводи апеляційної скарги.

Представник ОСОБА_1 адвокат Нижник М.М. проти доводів апеляційної скарги заперечувала, посилаючись на законність та обґрунтованість рішення суду.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи апеляційної скарги, врахувавши аргументи, наведені у відзиві на апеляційну скаргу, колегія суддів дійшла таких висновків.

Частинами першою-третьою статті 367 ЦПК України встановлено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.

Фактичні обставини справи

Встановлено, що 16 березня 2009 року між ОСОБА_2 і АТ КБ «ПриватБанк» укладено договір № SAMDN7661, під час укладення якого ОСОБА_2 передав, а Банк прийняв грошові кошти (вклад) на строк вкладу. Строк дії вказаного депозитного договору складав 12 місяців з можливістю автоматичної пролонгації, дострокового розірвання, а також з можливістю поповнення вкладу.

15 жовтня 2017 року між ОСОБА_2 , як первісним кредитором, і ОСОБА_1 , як новим кредитором, укладений договір відступлення права вимоги.

Відповідно до умов договору відступлення права вимоги первісний кредитор відступив новому кредитору право вимагати від АТ КБ «ПриватБанк» виконання грошових зобов`язань боржника в загальному розмірі 4 061 920,23 грн, які виникли на підставі депозитного договору і складаються із суми вкладу та суми процентів по вкладу, нарахованих по 15 жовтня 2017 року включно.

15 жовтня 2017 року ОСОБА_2 і ОСОБА_1 уклали угоду до договору відступлення права вимоги.

Відповідно до умов вказаної Угоди новий кредитор одержав право вимагати від АТ КБ «ПриватБанк» виконання зобов`язань по сплаті суми процентів по вкладу за депозитним договором за весь період після 15 жовтня 2017 року до дати фактичного повернення вкладу боржником, суми інфляційних нарахувань, 3 % річних від простроченої суми відповідно до частини другої статті 625 ЦК України, а також суми штрафних санкцій (неустойки, штрафу, пені тощо), компенсацій і відшкодувань згідно із законодавством України за весь час прострочення виконання Боржником зобов`язань за Депозитним договором.

В той же день, 15 жовтня 2017 року, первісний кредитор передав ОСОБА_1 за Актом приймання-передачі документів документи, які підтверджують право вимоги до боржника і підстави його виникнення, а саме: договір № SAMDN7661 (вклад «Депозит VIP») від 16 березня 2009 року, додаткову угоду від 16 березня 2009 року до договору № SAMDN7661, квитанцію № 146977431 Tr.N CAGRAGR69543 від 16 березня 2009 року, виписку з депозитного рахунку від 03 вересня 2014 року № 19314808, розрахунок процентів та загальної суми заборгованості за вкладом і процентами станом на 15 жовтня 2017 року.

З метою одержання вкладу і процентів за депозитним договором позивач, як новий кредитор, звертався до відповідача письмово із заявами від 23 жовтня 2017 року та від

28 листопада 2019 року про сплату грошових коштів шляхом перерахування відповідних сум на його банківський рахунок (копії заяв, описів вкладення у цінні листи, фіскальних чеків та доказів вручення містяться в матеріалах справи).

Банк не надав відповіді на вказані повідомлення, звернення та заяви.

Рішенням Подільського районного суду міста Києва від 12 квітня 2018 року у справі № 758/14151/17, яке залишено без змін постановою Київського апеляційного суду від 07 серпня 2019 року, стягнуто з АТ КБ «ПриватБанк» на користь ОСОБА_1 2 469 253,43 грн - депозитний вклад, 1 592 666,80 грн - проценти за період з 17 березня 2014 року по 15 жовтня 2017 року за депозитним договором, а всього стягнуто

4 061 920,23 грн. У задоволенні зустрічного позову Банку про визнання недійсним Договору відступлення права вимоги відмовлено.

Постановою Верховного Суду від 15 жовтня 2020 року постанову Київського апеляційного суду від 07 серпня 2019 року залишено без змін.

Рішення Подільського районного суду міста Києва від 12 квітня 2018 року у справі № 758/14151/17 набрало законної сили 07 серпня 2019 року.

Вклад та проценти, нараховані по 15 жовтня 2017 року, були сплачені

ОСОБА_1 04 вересня 2019 року внаслідок примусового виконання рішення суду органами державної виконавчої служби.

Заяви про застосування строків позовної давності відповідачем не заявлялось.

Мотиви з яких виходить суд та застосовані норми матеріального права

У частинах першій, другій та п`ятій статті 263 ЦПК України встановлено, що судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Зазначеним вимогам закону оскаржуване судове рішення не відповідає.

Рішення суду як найважливіший акт правосуддя покликане забезпечити захист гарантованих Конституцією Україниправ і свобод людини та здійснення проголошеного Основним Законом України принципу верховенства права.

Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором (частина перша статті 5 ЦПК України).

Суд, здійснюючи правосуддя на засадах верховенства права, забезпечує кожному право на справедливий суд та повагу до інших прав і свобод, гарантованих Конституцією і законами України, а також міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України (стаття 2 Закону України «Про судоустрій і статус суддів»).

Обов`язком суду при розгляді справи є дотримання вимог щодо всебічності, повноти й об`єктивності з`ясування обставин справи та оцінки доказів.

Усебічність та повнота розгляду передбачає з`ясування усіх юридично значущих обставин та наданих доказів з усіма притаманними їм властивостями, якостями та ознаками, їх зв`язків, відносин і залежностей. Усебічне, повне та об`єктивне з`ясування обставин справи забезпечує, як наслідок, постановлення законного й обґрунтованого рішення.

Надаючи оцінку аргументам, наведеним в апеляційній скарзі, Київський апеляційний суд виходить із такого.

У даному позові ОСОБА_1 заявляє до стягнення з АТ КБ «ПриватБанк» проценти по вкладу за період з 16 жовтня 2017 року до 04 вересня 2019 року, а також 3 % річних та інфляційні нарахування згідно з частини другої статі 625 ЦК України за порушення строків повернення вкладу та сплати процентів.

щодо стягнення 837 787,25 грн процентів по вкладу за період з 16 жовтня

2017 року по 04 вересня 2019 року та інфляційних нарахувань на суму процентів по вкладу за період з 16 жовтня 2017 року по 04 вересня 2019 року

Проценти на банківський вклад нараховуються від дня, наступного за днем надходження вкладу у банк, до дня, який передує його поверненню вкладникові або списанню з рахунка вкладника з інших підстав (частина п`ята статті 1061 ЦК України).

Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом (стаття 612 ЦК України).

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 09 листопада 2021 року у справі № 320/5115/17 (провадження № 14-133цс20) зроблено висновок, що «після розірвання договорів їх умови припиняють діяти і правове регулювання відносин між сторонами здійснюється на законодавчих, а не договірних підставах, оскільки розірвання договорів у контексті статей 598 та 651 ЦК України є підставою для припинення зобов`язання. Однак при вирішенні спору судами не враховано, що виплата передбачених пунктом 1 договорів та встановлених статтями 1061, 1070 ЦК України процентів поширюється лише на період дій договорів вкладу та після припинення таких договорів вказані проценти не нараховуються. Після розірвання договорів банківського вкладу за судовим рішенням проценти не виплачуються, оскільки договірні зобов`язання, у тому числі і з виплати процентів, припиняються. Тому положення статті 1070 ЦК України до правовідносин, які виникли після рішення суду, яким припинено договори вкладу, не застосовуються. Суди першої й апеляційної інстанцій помилково стягнули проценти за ставкою в розмірі 1 %, що зазвичай сплачується банком за вкладом «на вимогу» відповідно до вимог статті 1070 ЦК України».

В постановах Великої Палати Верховного Суду уже неодноразово вказувалося на те, що цивільне законодавство передбачає як випадки, коли боржник правомірно користується наданими йому коштами та має право не сплачувати кредитору свій борг протягом певного узгодженого часу, такі випадки, коли боржник повинен сплатити борг кредитору, однак не сплачує коштів, користуючись ними протягом певного строку неправомірно. Зокрема, відносини щодо сплати процентів за одержання боржником можливості правомірно не сплачувати кредитору борг протягом певного часу врегульовані частиною першою статті 1048 ЦК України. Такі проценти є звичайною платою боржника за право тимчасово користуватися наданими йому коштами на визначених договором та законодавством умовах, тобто у межах належного та добросовісного виконання сторонами договірних зобов`язань, а не у випадку їх порушення. Натомість наслідки прострочення грошового зобов`язання (коли боржник повинен сплатити грошові кошти, але неправомірно не сплачує їх) також урегульовані законодавством. У випадках, коли боржник порушив умови договору, прострочивши виконання грошового зобов`язання, за частиною першою статті 1050 ЦК України застосуванню у таких правовідносинах підлягає положення статті 625 цього Кодексу.

Установлено, що договірні відносини між сторонами припинилися 26 жовтня

2017 року, шляхом отримання Банком заяви позивача про виплату коштів від 16 жовтня 2017 року.

За таких обставин, суд першої інстанції помилково стягнув проценти за ставкою в розмірі 18 %, за договором до вимог статті 1070 ЦК України.

З наведених підстав судове рішення підлягає скасуванню в частині стягнення процентів по вкладу за вказаний у позові період з ухваленням у цій частині нового рішення про відмову в задоволенні цієї позовної вимоги.

Подібні висновки зроблено Верховним Судом у постановах 23 лютого 2022 року у справі № 363/3965/15 (провадження № 61-11520св20) та від 27 квітня 2022 року 3 справі № 321/1260/19 (провадження № 61-1297св22).

Оскільки Київський апеляційний суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення позову в частині вимог про стягнення 837 787,25 грн процентів по вкладу за період з 16 жовтня 2017 року по 04 вересня 2019 року, тому відсутні підстави для задоволення вимог в частині стягнення інфляційних нарахувань на вказану суму процентів по вкладу.

щодо стягнення 3 % річних та інфляційних втрат на підставі статті 625 ЦК України

Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках (частина перша статті 13 ЦПК України).

Звертаючись до суду з позовом, ОСОБА_1 також просив стягнути з АТ КБ «ПриватБанк» на свою користь відповідно до частини другої статті 625 ЦК України:

- 188 136,82 грн - 3 % річних за період з 19 лютого 2017 року по 04 вересня

2019 року за прострочення повернення вкладу;

- 661 759,92 грн - інфляційні нарахування за період з лютого 2017 року по серпень 2019 року включно за прострочення повернення вкладу;

- 459 951,24 грн - інфляційні нарахування за період з лютого 2017 року по січень 2020 року включно за прострочення сплати процентів.

Обґрунтовуючи свої вимоги в цій частині, позивач зазначав, що рішення Подільського районного суду міста Києва від 12 квітня 2018 року було виконано лише

04 вересня 2019 року, у зв?язку із чим, позивач має право на отримання 3 % річних та інфляційних втрат відповідно до частини другої статті 625 ЦК України.

З матеріалів справи відомо, що рішенням Подільського районного суду міста Києва від 12 квітня 2018 року стягнуто з АТ КБ «ПриватБанк» на користь ОСОБА_1 депозитний вклад у розмірі 2 469 253,43 грн та проценти за період з 17 березня 2014 року по 15 жовтня 2017 року у розмірі 1 592 666,80 грн, а всього стягнуто 4 061 920,23 грн.

Рішення суду виконано 04 вересня 2019 року.

Відповідно до частини першої статті 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплати гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Згідно з частиною другою статті 509 ЦК України зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Відповідно до частини другої статті 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є не лише договори й інші правочини, а й завдання майнової (матеріальної) і моральної шкоди іншій особі та інші юридичні факти.

Завдання майнової (матеріальної) і моральної шкоди породжує зобов`язання між особою, яка таку шкоду завдала, та потерпілою особою. Залежно від змісту такого зобов`язання воно може бути грошовим або негрошовим.

За змістом статей 524, 533-535 і 625 ЦК України грошовим є зобов`язання, виражене у грошових одиницях (національній валюті України чи у грошовому еквіваленті зобов`язання, вираженого в іноземній валюті), що передбачає обов`язок боржника сплатити гроші на користь кредитора, який має право вимагати від боржника виконання цього обов`язку. Тобто, грошовим є будь-яке зобов`язання, в якому праву кредитора вимагати від боржника сплати коштів кореспондує обов`язок боржника з такої сплати.

Згідно з частиною другою статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Стаття 625 ЦК України розміщена у розділі І «Загальні положення про зобов`язання» книги 5 ЦК України. Відтак, приписи розділу І книги 5 ЦК України поширюються як на договірні зобов`язання (підрозділ 1 розділу III книги 5 ЦК України), так і на недоговірні (деліктні) зобов`язання (підрозділ 2 розділу III книги 5 ЦК України).

Отже, у статті 625 ЦК України визначені загальні правила відповідальності за порушення будь-якого грошового зобов`язання незалежно від підстав його виникнення. Приписи цієї статті поширюються на всі види грошових зобов`язань, якщо інше не передбачено договором або спеціальними нормами закону, який регулює, зокрема, окремі види зобов`язань.

Такий правовий висновок зроблено Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 16 травня 2018 року у справі № 686/21962/15-ц (провадження

№ 14-16цс18), якою відступлено від правових висновків, зроблених Верховним Судом України у постановах від 20 січня 2016 року у справі № 6-2759цс15, який полягав у тому, що правовідносини, що виникають з приводу виконання судових рішень, врегульовані Законом України «Про виконавче провадження», і до них не можуть застосовуватися норми, що передбачають цивільну-правову відповідальність за невиконання грошового зобов`язання (стаття 625 ЦК України); та від 02 березня 2016 року у справі № 6-2491цс15, який полягав у тому, що дія статті 625 ЦК України поширюється на порушення грошового зобов`язання, яке існувало між сторонами до ухвалення рішення суду, а частина п`ята статті 11 ЦК України не дає підстав для застосування положень статті 625 ЦК України у разі наявності між сторонами деліктних, а не зобов`язальних правовідносин.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 10 квітня 2018 року у справі № 910/10156/17 вказала, що приписи статті 625 ЦК України поширюються на всі види грошових зобов`язань, та погодилася з висновками Верховного Суду України, викладеними у постанові від 01 червня 2016 року у справі № 3-295гс16, за змістом яких грошове зобов`язання може виникати між сторонами не тільки з договірних відносин, але й з інших підстав, передбачених цивільним законодавством, зокрема, і з факту завдання шкоди особі.

Правовий аналіз положень статей 526, 599, 611, 625 ЦК України дає підстави для висновку, що наявність судового рішення про стягнення суми боргу за кредитним договором, в тому числі і за договором страхування, яке боржник не виконав, не припиняє правовідносин сторін цього договору, не звільняє боржника від відповідальності за невиконання грошового зобов`язання та не позбавляє кредитора права на отримання сум, передбачених статтею 625 цього Кодексу, за увесь час прострочення. Зазначена позиція підтверджена у постановах Великої Палати Верховного Суду від 04 липня 2018 року у справі № 310/11534/13-ц (провадження № 14-154цс18), від 04 червня 2019 року у справі № 916/190/18 (провадження

№ 12-302гс18).

Позивач просив стягнути з банку 188 136,82 грн - 3 % річних за період з 19 лютого 2017 року по 04 вересня 2019 року за прострочення повернення вкладу.

Розрахунок 3 % річних за прострочення повернення вкладу:

період прострочення: 19лютого 2017 року - 03 вересня 2019 року;

сума заборгованості по вкладу - 2 469 253,43 грн;

кількість днів прострочення - 927;

сума 3 % річних = 2 469 253,43*3/100/365*316 + 2 469 253,43*3/100/365*365 + 2 469 253,43*3/100/365*246= 188 136,75 грн.

З урахуванням того, що позивач просив стягнути з банку 188 136,82 грн - 3 % річних за прострочення повернення вкладу, а згідно розрахунку суду 3 % річних за прострочення повернення вкладу (в межах заявленого періоду) становлять 188 136,75 грн то стягненню підлягає саме ця сума 3 % річних за прострочення повернення вкладу.

Позивач просив стягнути з банку 661 759,92 грн - інфляційних втрат за період з лютого 2017 року по серпень 2019 року включно за прострочення повернення вкладу.

Розрахунок інфляційних втрат:

період прострочення: 01 лютого 2017 року - 31 серпня 2019 року;

сума заборгованості - 2 469 253,43 грн;

У період з 01 лютого 2017 року по 31 серпня 2019 року індексація на суму 2 469 253,43 грн(Сукупний індекс інфляції) = 101,00% ? 101,80% ? 100,90% ? 101,30% ? 101,60% ? 100,20% ? 99,90% ? 102,00% ? 101,20% ? 100,90% ? 101,00% ? 101,50% ? 100,90% ? 101,10% ? 100,80% ? 100,00% ? 100,00% ? 99,30% ? 100,00% ? 101,90% ? 101,70% ? 101,40% ? 100,80% ? 101,00% ? 100,50% ? 100,90% ? 101,00% ? 100,70% ? 99,50% ? 99,40% ? 99,70% = 126,776% (за період лютий 2017 року - серпень 2019 року) (інфляційні нарахування) = 2 469 253,43 грн (сума боргу) ? 126,776 % (сукупний індекс інфляції) / 100% - 2 469 253,43 грн (сума боргу) = 661 157,92 грн.

З урахуванням того, що позивач просив стягнути з банку 661 759,92 грн інфляційних втрат, а згідно розрахунку суду інфляційні втрати за прострочення повернення вкладу за період заявлений позивачем становлять 661 157,92 грн, то стягненню підлягає саме ця сума інфляційних втрат за прострочення повернення вкладу.

Позивач також просив стягнути з банку інфляційні втрати за період з лютого

2017 року по січень 2020 року включно за прострочення сплати процентів.

Розрахунок інфляційних втрат:

період прострочення: 01 лютого 2017 року - 03вересня 2019 року;

сума заборгованості - 1 592 666,80 грн;

У період з 01 лютого 2017року по 03 вересня 2019року індексація на суму 1 592 666,80 грн (сукупний індекс інфляції) = 101,00% ? 101,80% ? 100,90% ? 101,30% ? 101,60% ? 100,20% ? 99,90% ? 102,00% ? 101,20% ? 100,90% ? 101,00% ? 101,50% ? 100,90% ? 101,10% ? 100,80% ? 100,00% ? 100,00% ? 99,30% ? 100,00% ? 101,90% ? 101,70% ? 101,40% ? 100,80% ? 101,00% ? 100,50% ? 100,90% ? 101,00% ? 100,70% ? 99,50% ? 99,40% ? 99,70% = 126,776% (за період лютий 2017 рік - серпень

2019 рік) (інфляційні нарахування) = 1 592 666,80 грн (сума боргу) ? 126,776% (сукупний індекс інфляції) / 100% - 1 592 666,80 грн (сума боргу) = 426 446,41 грн.

З урахуванням того, що позивач просив стягнути з банку 459 951,24 грн інфляційних втрат, а згідно розрахунку суду інфляційні втрати за прострочення сплати процентів (в межах заявленого періоду) становлять 426 446,41 грн, то стягненню підлягає саме ця сума інфляційних втрат за прострочення сплати процентів.

Висновки за результатом розгляду апеляційних скарг

Згідно з пунктом 2 частиною першою статті 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Відповідно до пункту 4 частини першої статті 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Неправильним застосуванням норм матеріального права вважається: неправильне тлумачення закону, або застосування закону, який не підлягає застосуванню, або незастосування закону, який підлягав застосуванню. Порушення норм процесуального права може бути підставою для скасування або зміни рішення, якщо це порушення призвело до неправильного вирішення справи (частина друга статті 376 ЦПК України).

Зважаючи на те, що судом першої інстанції неправильно застосовано норми матеріального та процесуального права, колегія суддів дійшла висновку, що рішення Подільського районного суду міста Києва від 07 жовтня 2021 року підлягає скасуванню з ухваленням у справі нового судового рішення про часткове задоволення позову.

Щодо судових витрат

Згідно з підпунктом б), в) пункту 4 частини першої статті 382 ЦПК України постанова суду апеляційної інстанції складається з резолютивної частини із зазначенням нового розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи у суді першої інстанції, - у випадку скасування або зміни судового рішення; розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції.

Частиною тринадцятою статті 141 ЦПК України передбачено, що якщо суд касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

У постанові Верховного Суду в складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 18 травня 2020 року в справі № 530/1731/16-ц (провадження № 61-39028св18) зроблено висновок, що: «у разі, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат. Разом із тим, у випадку, якщо судом касаційної інстанції скасовано судові рішення з передачею справи на розгляд до суду першої/апеляційної інстанції, то розподіл суми судових витрат здійснюється тим судом, який ухвалює остаточне рішення за результатами нового розгляду справи, керуючись загальними правилами розподілу судових витрат».

Тому, з урахуванням висновку щодо суті апеляційної скарг, розподіл судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції, здійснюється тим судом, який ухвалює (ухвалив) остаточне рішення у справі, керуючись загальними правилами розподілу судових витрат.

За правилами частини шостої статті 141 ЦПК України якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Якщо обидві сторони звільнені від оплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Позивач згідно частини третьої статті 22 Закону України «Про судовий збір» є таким, що звільнений від сплати судового збору.

Оскільки Київський апеляційний суд дійшов висновку про часткове задоволення апеляційної скарги, скасування рішення суду першої інстанції та ухвалення у справі нового судового рішення про часткове задоволення позову, судові витрати в розмірі 6 243,16 грн за розгляд справи судом першої інстанції слід стягнути з АТ КБ «ПриватБанк» в дохід держави.

А судові витрати в розмірі 6 400,26 грн, що є різницею між 15 765,00 грн (фактично сплачений судовий збір за подання апеляційної скарги) та 9 364,74 грн (судовий бір пропорційно до задоволених позовних вимог за наслідком перегляду справи в суді апеляційної інстанції) слід компенсувати за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Керуючись ст.ст. 268, 367, 368, 369, 374, 376, 381, 382, 383, 390 ЦПК України, суд,-

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу представника Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» - адвоката Тузової Владислави Олександрівни задовольнити частково.

Рішення Подільського районного суду міста Києва від 07 жовтня 2021 року -скасувати та ухвалити у справі нове судове рішення.

Позовні вимоги ОСОБА_1 до Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» про захист прав споживачів та стягнення коштів за договором банківського вкладу задовольнити частково.

Стягнути з Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» (Код ) на користь ОСОБА_1 (реєстраційний номер облікової кратки платника податків НОМЕР_1 ) 3 % річних за прострочення повернення вкладу в сумі 188 136,75 грн.

Стягнути з Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» (Код ) на користь ОСОБА_1 (реєстраційний номер облікової кратки платника податків НОМЕР_1 ) інфляційні втрати за прострочення повернення вкладу в сумі 661 157,92 грн.

Стягнути з Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» (Код ) на користь ОСОБА_1 (реєстраційний номер облікової кратки платника податків НОМЕР_1 ) інфляційні втрати за прострочення повернення процентів в сумі 426 446,41.

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» про стягнення процентів по вкладу за період з 16 жовтня 2017 року по 04 вересня 2019 року та інфляційних втрат відмовити.

Стягнути з Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» (Код ) в дохід держави 6 243,16 грн судових витрат за розгляд справи судом першої інстанції.

Компенсувати Акціонерному товариству Комерційний банк «ПриватБанк» (Код ) за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України 6 400,26 грн судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом 30 днів до Верховного Суду з дня складення повної постанови шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Суддя-доповідач: А.М. Стрижеус

Судді: Л.Д. Поливач

О.І. Шкоріна