ЧЕРКАСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Номер провадження 22-ц/821/1574/22Головуючий по 1 інстанції
Справа №711/4297/21 Категорія: 305010900 Демчик Р. В.
Доповідач в апеляційній інстанції
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 грудня 2022 року Черкаський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ :

Головуючого Нерушак Л.В. ( суддя - доповідач )

Суддів Вініченка Б.Б., Новікова О.М.

учасники справи:

позивач ОСОБА_1 ;

відповідачі ОСОБА_2 ; Товариство з додатковою відповідальністю «Страхова компанія «Ю.ЕС.АЙ»;

особа, яка подає апеляційну скаргу відповідач ОСОБА_2

розглянувши в м. Черкаси в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Придніпровського районного суду м. Черкаси від 06.10.2022 року, постановлене під головуванням судді Демчика Р.В. у залі № 1 Придніпровського районного суду м. Черкаси 06.10.2022 року о 11 год. 15 хв., повний текст рішення складений 11.10.2022 року, у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , Товариства з додатковою відповідальністю «Страхова компанія «Ю.ЕС.АЙ» про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої адміністративним правопорушенням та стягнення страхового відшкодування, -

в с т а н о в и в :

09.07.2021 року ОСОБА_1 звернулася в суд з позовом до ОСОБА_2 , ТОВ «Страхова компанія «Ю.ЕС.АЙ» про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої адміністративним правопорушенням та стягнення страхового відшкодування.

В обґрунтування позовних вимог ОСОБА_1 вказує, що 22.04.221 року о 19:05 год. у м. Черкаси по бульвару Шевченка, 334, відповідач ОСОБА_2 , керуючи автомобілем Lexus RX 350 д. н. з. НОМЕР_1 , при перестроюванні не надала перевагу в русі автомобілю Маzda 3 д .н. з. НОМЕР_2 , за кермом якого перебувала водій ОСОБА_2 та скоїла зіткнення.

Постановою Придніпровського районного суду м. Черкаси від 30.04.2021 року відповідача ОСОБА_2 визнано винною у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст.124 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 850 грн.

В позовній заяві вказується, що починаючи з 24.04.2022 року позивач ОСОБА_1 неодноразово зверталася до лікарів за допомогою. Внаслідок дорожньо транспортної пригоди позивач отримала тілесні ушкодження у вигляді закритої черепно мозкової травми та струс головного мозку легкого ступеня тяжкості.

Позивач посилається, що їй було завдано шкоди, пов`язаної з лікуванням від дорожньо транспортної пригоди на загальну суму 1748,47 грн.

Також, наслідком дорожньо транспортної пригоди є завдання їй моральної шкоди, яка полягає у фізичному болю та стражданнях, яких позивач ОСОБА_1 зазнала у зв`язку з іншим ушкодженням здоров`я та у душевних стражданнях, яких вона зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї.

18.05.2021 року ОСОБА_1 звернулася до ТОВ «Страхова компанія «Ю.ЕС.АЙ», з якою відповідач уклала договір обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів із заявою про сплату страхового відшкодування в сумі 1748,47 грн., витрат пов`язаних з лікуванням. Станом на момент звернення позивача до суду вказана заява залишена без відповідного реагування страховою компанією.

На підставі наведеного позивач ОСОБА_1 просила суд стягнути з відповідача ОСОБА_2 на її користь 50000 грн. моральної шкоди та витрати, пов`язані з правовою допомогою. Стягнути з ТОВ «Страхова компанія «Ю.ЕС.АЙ» на користь ОСОБА_1 1748,47 грн., витрат, пов`язаних з її лікуванням та моральну шкоду в розмірі 5 відсотків страхової виплати за шкоду, заподіяну здоров?ю.

Рішенням Придніпровського районного суду м. Черкаси від 06.10.2022 року позов ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_3 , місце проживання: АДРЕСА_1 ) до ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_4 , місце проживання АДРЕСА_2 ), Товариства з додатковою відповідальністю «Страхова компанія «Ю.ЕС.АЙ» (, місце знаходження: м. Київ, вул. Героїв Сталінграда, 4, корпус 6А) про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої адміністративним правопорушенням та стягнення страхового відшкодування задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 моральну шкоду, завдану в результаті дорожньо-транспортної пригоди в сумі 10000 (десять тисяч) грн.

В задоволені решти позовних вимог відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, відповідач ОСОБА_2 оскаржила рішення суду в апеляційному порядку, подавши апеляційну скаргу.

В обгрунтування доводів апеляційної скарги скаржник ОСОБА_2 вказує, що судом першої інстанції не було дотримано норм процесуального права, здійснено спрощений підхід до розгляду справи, неповно з?ясовано всі обставини справи, не встановлено відсутність доказів на підтвердження підстав для задоволення позовних вимог у розмірі 10000 грн. моральної шкоди та не враховано принцип змагальності сторін.

Апеляційна скарга мотивується ОСОБА_2 тим, що в матеріалах справи відсутні докази того, що ЗЧМТ, струс ГМ легкого ступеню важкості, стійкий цефалгічний сидром отримано позивачем саме внаслідок дорожньо транспортної пригоди за участі ОСОБА_2 .

Скаржник ОСОБА_2 вважає, що сума стягнутої моральної шкоди є не співвмірною та має бути пропорційна і становити 1000 грн.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 зазначає, що вище вказаний діагноз постановлено за зверненням позивача лише 24.04.2021 року, сама дорожньо транспортна пригода відбулась 22.04.2021 року, а тому вказує, що є підстави вважати, що лікарем-неврологом відображено походження отриманого ушкодження здоров`я зі слів пацієнта, що вказує на відсутність підтвердження причинно-наслідкового зв`язку між дорожньо транспортною пригодою та постановленим діагнозом, що є обов`язковим елементом при вирішенні питання про стягнення моральної шкоди.

Скаржник посилається, що судом першої інстанції, при вирішенні даного спору помилково прийнято до уваги аргумент щодо отримання внаслідок дорожньо - транспортної пригоди тілесних ушкоджень у вигляді закритої черепно-мозкової травми, струсу головного мозку легкого ступеня важкості, стійкого цефалгічного синдрому, оскільки ця обставина не була довела належним чином.

Таким чином, на думку скаржника позовні вимоги про відшкодування моральної шкоди підлягають задоволенню лише у розмірі 1000 грн. за душевні хвилювання та порушення нормального життєвого ритму внаслідок дорожньо - транспортної пригоди, а не отримання ушкоджень, на які поскаржилася позивач згодом, що є співвмірним, пропорційним та відповідає підтвердженим фактичним обставинам справи.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 просить скасувати рішення Придніпровського районного суду м. Черкаси від 06.10.2022 року у справі № 711/4297/21 і ухвалити нове рішення, яким стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 моральну шкоду у розмірі 1000 року та вирішити питання про розподіл судових витрат.

25 листопада 2022 року на адресу Черкаського апеляційного суду від ОСОБА_1 надійшов відзив на апеляційну скаргу.

У відзиві зазначається, що апеляційна скарга відповідача ОСОБА_2 є необґрунтованою, а доводи скаржника такими, що не спростовують висновків суду першої інстанції.

Відзив обґрунтований тим, що відповідач жодним чином не намагалася здійснити відшкодування завданої нею шкоди, навіть не вибачилася. Під час розгляду справи про адміністративне правопорушення відповідач ОСОБА_2 не визнавала своєї вини. Лише після перегляду відеозапису з камер відеоспостереження, під тиском доказів визнала свою вину у судовому засіданні. Таким чином, позивач ОСОБА_1 вважає, що поведінка сторони (відповідача) у справі має ознаки недобросовісності.

Позивач ОСОБА_1 у відзиві зазначає, що є необґрунтованими, суперечать матеріалам справи та встановленим в судовому засіданні обставинам, доводи відносно не розкриття позивачем змісту завданих моральних страждань, їх інтенсивності, глибини та тривалості.

Так, у позовній заяві було вказано, що яким саме чином змінився спосіб життя позивача після дорожньо транспортної пригоди, яких додаткових зусиль позивачу довелося докладати для відновлення звичного розпорядку дня та відновлення нормального психоемоційного стану, описано і глибина та тривалість страждань.

У відзиві ОСОБА_1 просить залишити без задоволення апеляційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Придніпровського районного суду м. Черкаси від 06.10.2022 року, а рішення суду без змін.

Згідно ч. 3 ст. 360 ЦПК України відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду із ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду у порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Частиною 13 ст. 7 ЦПК України визначено, що розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Практика Європейського суду з прав людини з питань гарантій публічного характеру провадження у судових органах в контексті пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, свідчить про те, що публічний розгляд справи може бути виправданим не у кожному випадку (рішення від 08 грудня 1983 року у справі «Axen v. Germany», заява № 8273/78, рішення від 25 квітня 2002 року «Varela Assalino contre le Portugal», заява № 64336/01). Так, у випадках, коли мають бути вирішені тільки питання права, то розгляд письмових заяв, на думку ЄСПЛ, є доцільнішим, ніж усні слухання, і розгляд справи на основі письмових доказів є достатнім. Зокрема, коли фактичні обставини не є предметом спору, а питання права не становлять особливої складності, та обставина, що відкритий розгляд не проводився, не є порушенням вимоги пункту 1 статті 6 Конвенції про проведення публічного розгляду справи.

Суд апеляційної інстанції створив учасникам процесу належні умови для ознайомлення з рухом справи шляхом надсилання процесуальних документів та апеляційної скарги, а також надав сторонам строк для подачі відзиву.

Крім того, кожен з учасників справи має право безпосередньо знайомитися з її матеріалами, зокрема, з аргументами іншої сторони, та реагувати на ці аргументи відповідно до вимог ЦПК України.

Бажання сторони у справі викласти під час публічних слухань свої аргументи, які висловлені нею в письмових та додаткових поясненнях, не зумовлюють необхідності призначення до розгляду справи з викликом її учасників (ухвала Великої Палати Верховного Суду у справі № 668/13907/13-ц).

Враховуючи характер спірних правовідносин між сторонами, предмет доказування, зважаючи на конкретні обставини у справі, які не вимагають проведення судового засідання з повідомленням сторін для повного та всебічного встановлення обставин справи, оскільки в матеріалах справи містяться докази, надані сторонами, колегія суддів апеляційного суду вважає за необхідне розглядати справу у порядку письмового провадження без участі сторін згідно вимог процесуального законодавства.

Заслухавши суддю - доповідача, вивчивши та обговоривши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів та вимог апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга підлягає до часткового задоволення, виходячи з наступних підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Колегія суддів апеляційного суду вважає за важливе вказати, що рішення суду першої інстанції оскаржується лише в частині задоволення позовних вимог, щодо стягнення моральної шкоди у розмірі 10000 грн., а тому рішення суду першої інстанції в іншій частині відмови у задоволенні позовних вимог судом апеляційної інстанції не перевіряється та не переглядається відповідно до частини першої статті 367 ЦПК України.

Згідно до п. 2 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення чи змінити його.

Відповідно до ст. 376 ЦПК України підставами для скасування рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміні судового рішення є: неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків суду, викладеним у рішенні суду першої інстанції обставинам справи; порушення норм процесуального або неправильне застосування норм матеріального права.

Статтею 263 ЦПК України передбачено, що законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Рішення суду першої інстанції не повністю відповідає вищевказаним вимогам закону.

Вирішуючи спір та ухвалюючи рішення про часткове задоволення позовних вимог ОСОБА_1 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої адміністративним правопорушенням та стягнення страхового відшкодування, суд першої інстанції виходив з того, що позивач в результаті дорожньо транспортної пригоди отримала тілесні ушкодження у вигляді закритої черепно-мозкової травми 22.04.2021 року : струс головного мозку легкого ступеню важкості, стійкий цефалгічний сидром, проходила лікування, зазнала душевних хвилювань, що порушило її нормальний життєвий ритм, а тому, виходячи з принципу співмірності, справедливості та виваженості, суд дійшов висновку про часткове задоволення позовних вимог та стягнення моральної шкоди, яку визначив у розмірі 10000 грн.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог в частині стягнення з ТОВ «Страхова компанія «Ю.ЕС.АЙ» на користь позивача 1748,47 грн., витрат та пов`язаних з лікуванням потерпілої та моральної шкоди в розмірі 5 % страхової виплати за шкоду, заподіяну здоров`ю, суд виходив з того, що під час розгляду справи позивачем не доведено належних та достатніх доказів того, що між ОСОБА_2 та ТОВ «Страхова компанія «Ю.ЕС.АЙ» був укладений договір цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, під час дії якого сталося дорожньо транспортна пригода за участі позивача та відповідача.

Задовольняючи частково вимоги щодо моральної шкоди, районний суд визначив моральну шкоду у розмірі 10 000 грн., стягнувши моральну шкоду із відповідача ОСОБА_2 на користь позивача ОСОБА_1 . При цьому, суд першої інстанції виходив з принципу розумності та справедливості, вказавши, що розмір 10000 грн. є співмірним із обставинами справи, та отриманими моральними стражданнями позивачем.

Колегія суддів апеляційного суду не погоджується з висновком суду першої інстанції в частині щодо визначення розміру відшкодування моральної шкоди, завданої позивачу внаслідок дорожньо транспортної пригоди, оскільки висновки суду першої інстанції в даній частині не в повній мірі відповідають обставинам справи та вимогам закону, що є підставою для зміни рішення суду та скасування рішення суду першої інстанції в частині часткового задоволення вимог позивача про стягнення моральної шкоди в розмірі 10000 грн. із прийняттям нового судового рішення в цій частині, виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Статтями 12, 81 ЦПК України передбачено обов`язок сторін доводити ті обставини, на які вони посилаються як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка є частиною національного законодавства, кожна людина при визначенні її громадянських прав і обов`язків має право на справедливий судовий розгляд.

Однією з основних засад судочинства, визначених п.8 ч.3 ст. 129 Конституції України, є забезпечення апеляційного та касаційного оскарження рішення суду.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції постановою Придніпровського районного суду м. Черкаси від 30.04.2021 року (справа № 711/2682/21) ОСОБА_2 визнано винною у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст.124 КУпАП та притягнуто її до адміністративної відповідальності у вигляді штрафу у розмірі 850 грн.

Із вказаної постанови вбачається, що 22.04.2021 року о 19.05 год. в м. Черкаси по бульвару Шевченка 334, ОСОБА_2 керувала транспортним засобом Lexus AX 350 д.н.з. НОМЕР_1 , при перестроюванні не надала перевагу в русі транспортному засобу Mazda д.н.з. НОМЕР_2 , що рухався по бульвару Шевченка в попутному напрямку по тій самій смузі руху, на яку вона мала намір перестроїтися та скоїла з ним зіткнення. При дорожньо транспортній пригоді автомобілі отримали механічні пошкодження з матеріальними збитками.

Вина ОСОБА_2 у вчиненні адміністративного правопорушення підтверджується матеріалами адміністративної справи, а саме: протоколом про адміністративне правопорушення серії ДПР 18 № 019124 від 22.04.2021 року, схемою місця дорожньо транспортної пригоди, поясненнями ОСОБА_2 , відеозаписом з камер.

Згідно даних амбулаторної карти пацієнта № 20616 вбачається, що вона зверталась за консультація сімейного лікаря, ОСОБА_1 24.04.2021 року звернулася до медичного центру «Лікар Здоров`я» із скаргами на головний біль в правій половині, нудоту, разову рвоту. Встановлений діагноз: цефалічний синдром, все по змішаному типу.

Актом про надані медичні послуги для пацієнта від 24.04.2021 року підтверджено, що за консультацію сімейного лікаря первинної допомоги ОСОБА_1 сплачено 300 грн.

24.04.2021 року ОСОБА_1 було проведене триплексне сканування брахіоцефальних артерій та внутрішніх яремних вен, що підтверджується довідкою медичного центру «Лікар Здоров`я».

24.04.2021 року ОСОБА_1 була оглянута лікарем-неврологом, та їй був встановлений діагноз ЗЧМТ (22.04.2021 року внаслідок ДТП). Струс ГМ легкого ступеню важкості. Стійкий цефалгічний синдром.

Згідно акту про надані медичні послуги для пацієнта від 24.04.2021 року за консультацію невропатолога первинну та УЗД судин голови та шиї ОСОБА_1 сплачено 650 грн.

Згідно чеку № 274963 від 24.04.2021 року ОСОБА_1 о 13:17 год. було придбано ліки на суму 107,60 грн., а згідно чеку №109877 від 24.04.2021 року ОСОБА_1 о 16:57 год. було придбано ліки на суму 620,14 грн.

27.04.2021 року ОСОБА_1 була оглянута лікарем психіатром в ДУ «Територіальне медичне об`єднання МВС України по Черкаській області», за що нею було сплачено 71 грн., що підтверджується квитанцією № 0.0..1 від 27.04.2021 року.

Стосовно позовних вимог про відшкодування моральної шкоди, то колегія суддів апеляційного суду вважає за важливе вказати, що правовідносини, наявні між сторонами справи на підставі вищевикладених фактичних обставин, мають таке правове регулювання.

Одним зі способів захисту цивільних прав та інтересів може бути відшкодування моральної (немайнової) шкоди.

Відповідно до вимог ст. ст. 3, 56 Конституції України права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Держава відповідає перед людиною за свою діяльність. Утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов`язком держави. Кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.

Частинами 1-3 ст. 23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.

Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв?язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв?язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім?ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб.

Відсутність наслідків у вигляді розладів здоров`я внаслідок душевних страждань, психологічних переживань не свідчить про те, що позивач не зазнала страждань та приниження, а отже, і не свідчить про те, що моральної шкоди не завдано.

Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Згідно зі ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини.

Отже, у відповідності до вимог ст.ст. 23, 1167 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає, крім іншого, у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв?язку із знищенням чи пошкодженням її майна.

Відповідно до п.3 постанови № 4 від 31.03.1995 року (з наступним змінами) Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної/немайнової/шкоди/» під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Моральна шкода може проявлятися, зокрема: в моральних переживаннях в зв?язку з порушенням права власності.

Пунктами 4, 5 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» від 31 березня 1995 року № 4 визначено, що у позовній заяві про відшкодування моральної шкоди має бути зазначено, в чому полягає ця шкода, яким неправомірними діями чи бездіяльністю заподіяно позивачеві, з яких міркувань він виходив, визначаючи розмір шкоди, та якими доказами підтверджується. Обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні.

Суди, зокрема, повинні з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин, чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі, чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду, та з чого він при цьому, виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції рішення Придніпровського районного суду м. Черкаси від 30.04.2021 року (справа № 711/2682/21) ОСОБА_2 визнано винною у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст.124 КУпАП має преюдиційне значення для вирішення даної цивільної справи по суті, оскільки ним встановлено порушене право позивача. Тобто, вказаним рішенням суду встановлено наявність факту вини відповідача, яка своїми діями заподіяла моральну шкоду позивачу.

Щодо змісту причинного зв`язку, то він полягає у тому, що вчинена неправомірна дія є головною причиною, яка призвела до завдання моральної шкоди.

Вина є суб`єктивним елементом. Тут діє презумпція заподіювача шкоди (за аналогією майнової шкоди).

Висновок суду першої інстанції, що факт спричинення позивачу моральних страждань внаслідок спричинення матеріальної шкоди позивачу ОСОБА_1 відповідачем ОСОБА_2 внаслідок дорожньо- транспортної пригоди є доведеним і вірним.

Однак, апеляційний суд дійшов висновку, що судом першої інстанції при вирішенні питання щодо визначення розміру стягнення моральної шкоди, яку слід відшкодувати з відповідача на користь позивача, не було враховано всі обставини справи, а саме: глибину страждань позивача, отримання легких тілесних ушкоджень внаслідок дорожньо- транспортної пригоди, той факт, що медична допомога не викликалася після дорожньо транспортної пригоди, оскільки сторона не потребувала її допомоги, що підтверджується безпосередньо доводами позовної заяви, не враховано в повній мірі вимоги розумності та справедливості в частині щодо стягнення моральної шкоди. Тому стягнута районним судом в рахунок відшкодування моральна шкода позивачеві розмірі 10000 грн. є надто завищеною і не відповідає вимогам щодо виваженості, розумності та справедливості.

Так, діючими нормами законодавства передбачено порядок встановлення та кваліфікації тілесних ушкоджень, заподіяних особі, зокрема, і внаслідок ДТП.

Пунктом 2 розділу IX Інструкції з оформлення поліцейським матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі, затвердженої Наказом МВС України 07.11.2015 року за номером 1395, передбачено, що у випадках, коли внаслідок ДТП її учасникам заподіяно тілесних ушкоджень, викликається слідчо-оперативна група (СОГ) для проведення слідчих дій на місці пригоди відповідно до вимог КПК України.

Як вбачається з матеріалів справи, на місце дорожньо транспортної пригодии ні СОГ, ні швидка медична допомога не викликалася, так само працівникам поліції не повідомлялося про наявність ймовірних ушкоджень здоров`я позивача чи її скарг на самопочуття.

Позивач ОСОБА_1 звернулася до медичного закладу лише через два дні після дорожньо транспортної пригоди, а медична документація із зазначенням походження ушкодження здоров`я зі слів пацієнта та поставленим лікарем діагнозом не може вважатися належним доказом причинно-наслідкового зв`язку між дорожньо транспортною пригодою та травмуванням.

Колегія суддів апеляційного суду враховує, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування згідно ч. 1 ст. 77 ЦПК України та, що доказування не може ґрунтуватися на припущеннях відповідно ч. 6 ст. 81 ЦПК України.

При цьому, належність доказів правова категорія, яка свідчить про взаємозв`язок доказів з обставинами, що підлягають встановленню як для вирішення всієї справи, так і для здійснення окремих процесуальних дій.

Правила допустимості доказів визначають легітимну можливість конкретного доказу підтверджувати певну обставину в справі. Правила допустимості доказів встановлені з метою об`єктивності та добросовісності у підтвердженні доказами обставин у справі, виходячи з того, що нелегітимні засоби не можуть використовуватися для досягнення легітимної мети, а також враховуючи те, що правосудність судового рішення, яке було ухвалене з урахуванням нелегітимного доказу, завжди буде під сумнівом.

Допустимість доказів є важливою ознакою доказів, що характеризує їх форму.

Допустимість доказів означає, що обставини справи, які за законом повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами.

Відповідно до ч. 2 ст. 43 ЦПК України обов`язок надання усіх наявних доказів до початку розгляду справи по суті покладається саме на осіб, які беруть участь у справі.

Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи згідно ст.76 ЦПК України.

Отже, будь-яких належних, достовірних доказів того факту, що саме внаслідок дорожньо транспортної пригоди позивач отримала тілесні ушкодження, у вигляді закритої черепно - мозкової травми, струс мозку легкого ступеня важкості, стійкий цефалгічний синдром матеріали справи не містять.

Враховуючи вищенаведені вимоги законодавства у сукупності із фактичним обставинами даної справи, апеляційний суд приходить до висновку про те, що позивачу у справі внаслідок дорожньо транспортної пригоди з вини відповідача було завдано моральної шкоди, яка полягає в стражданнях від пошкодження майна, докладанні додаткових зусиль для відновлення свого майна та захисту порушених прав у спосіб звернення до суду.

Колегія суддів апеляційного суду вважає за важливе акцентувати увагу на тому, що в даному випадку позовні вимоги про відшкодування моральної шкоди не є похідними від позовних вимог про відшкодування матеріальної шкоди, адже вказані вимоги обґрунтовуються різними обставинами. Так матеріальну шкоду спричинено пошкодженням майна, а моральну шкоду пережитими особою моральними стражданнями внаслідок порушення її прав.

За таких обставин, апеляційний суд вважає, що моральна шкода підлягає стягненню з відповідача ОСОБА_2 на користь позивача ОСОБА_1 , але розмір моральної шкоди підлягає зміні та зменшенню відповідно стягнутого розміру моральної шкоди районним судом, що відповідатиме засадам розумності та справедливості, зокрема, моральна шкода має нести компенсаційний характер у грошовому виразі, враховуючи обставини справи, та вчинення необережного правопорушення, оскільки участь у ДТП, пошкодження власного майна безумовно негативно вплинуло на моральний стан позивача та призвело до душевних страждань.

Колегія суддів апеляційного суду вважає, що належним розміром відшкодування позивачу ОСОБА_1 у даній справі завданої моральної шкоди, є сума коштів у розмірі 5000 грн., яка відповідатиме рівню її моральних страждань внаслідок пошкодження належного позивачу майна, засадам розумності та справедливості.

Указані кошти мають бути стягнуті з винуватця дорожньо транспортної пригоди

Згідно з усталеною практикою Європейського суду з прав людини, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Таким чином, рішення Придніпровського районного суду міста Черкаси від 06.10.2022 року у даній справі слід змінити в частині розміру стягнення відшкодування моральної шкоди, у зв`язку з невідповідністю висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи, яка має бути стягнута з відповідача ОСОБА_2 на користь позивача ОСОБА_1 за відшкодування моральної шкоди, та вказати, що з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 підлягає стягненню 5000 грн. моральної шкоди, завданої внаслідок дорожньо транспортною пригодою.

Відповідно до частини 13 ст. 141 ЦПК України, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Згідно до ч. 1, ч. 2 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

У зв`язку з частковим задоволення апеляційної скарги та частковим задоволенням позовних вимог ОСОБА_1 підлягають частковому задоволенню пропорційно до задоволених вимог та стягненню судові витрати за подання позовної заяви та апеляційної скарги.

У відповідності до ч. 10 ст. 141 ЦПК України при частковому задоволенні позову, у випадку покладення судових витрат на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позивних вимог, суд може зобов`язати сторону, на яку покладено більшу суму судових витрат, сплатити різницю іншій стороні. У такому випадку сторони звільняються від обов`язку сплачувати одна одній іншу частину судових витрат.

Отже, стягненню з позивача ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 підлягають судові витрати за сплачений судовий збір за подання апеляційної скарги в розмірі 1135 грн.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 376, 381, 382, 384 ЦПК України, апеляційний суд, -

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити частково.

Рішення Придніпровського районного суду м. Черкаси від 06.10.2022 року змінити в частині розміру стягнення відшкодування моральної шкоди, ухвалити нове судове рішення про часткове задоволення позовних вимог у цій частині вимог.

Стягнути із ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 моральну шкоду у розмірі 5000 грн.

В решті рішення суду залишити без змін.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 судові витрати у розмірі 1135 грн.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до суду касаційної інстанції, Верховного Суду, протягом тридцяти днів, в порядку та за умов, визначених цивільно процесуальним законодавством.

Головуючий Л.В. Нерушак

Судді Б.Б. Вініченко

О.М. Новіков