_____________________________________________________________________________________________________________________
Справа № 947/9907/21
Провадження № 2/947/684/22
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21.06.2022 року

Київський районний суд м. Одеси в складі:

головуючого судді Куриленко О.М.

за участю секретаря Баранової Ю.О.,

представника позивача ОСОБА_1

відповідача ОСОБА_2 ,

представника відповідача ОСОБА_3 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Одесі цивільну справу за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_2 про визнання права власності та позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_4 про визнання особистою власністю, стягнення матеріальної шкоди, витребування майна,

ВСТАНОВИВ:

31 березня 2021 року позивач звернувся до суду з позовом, в якому просить: визнати за ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ; паспорт серії НОМЕР_1 , виданий Київським РВ ОМУ ГУМВС України в Одеській області 26 жовтня 2010 р.; реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2 ; зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 право власності на 1/2 частину квартири під номером АДРЕСА_2 , яка складається з трьох кімнат, загальною площею 62, 7 кв.м., житловою - 37,2 кв.м. Вирішити питання про судові витрати.

В обґрунтування свого позову посилається на те, що ІНФОРМАЦІЯ_2 , у віці 65 років, померла його дружина ОСОБА_5 , після смерті якої відкрилася спадщина у вигляді квартири АДРЕСА_3 , яка належала померлій на підставі Договору купівлі-продажу від 15 вересня 2007 року.

Після смерті дружини позивач звернувся із заявою про прийняття спадщини до Приморської одеської державної нотаріальної контори, на підставі чого було заведено спадкову справу за № 453с/2020.

Позивач вказує, що листом від 26 листопада 2020 року за № 3179/02-14 державний нотаріус Приморської одеської державної нотаріальної контори Пенчев К.Л. повідомив Позивача про те, що згідно матеріалів спадкової справи стало відомо, що спадкодавець ОСОБА_5 на усе належне їй майно залишила заповіт на користь свого сина, ОСОБА_2 , і тому Позивач не має право на спадщину, що залишилась після смерті його дружини.

Незважаючи на те, що спадкодавець залишила заповіт на свого сина, Позивач вважає, що має право на Ѕ частину квартири АДРЕСА_2 , оскільки квартира набута подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності, що і стало підставою для звернення до суду з даним позовом.

Відповідно до автоматизованої системи документообігу цивільну справу було розподілено судді Київського районного суду м. Одеси Маломуж А.І., яка ухвалою від 14.04.2021 року відкрила провадження у справі та призначила підготовче судове засідання.

Одночасно з подачею позову позивач надав клопотання про витребування доказів, в якому просив: витребувати з Приморської державної нотаріальної контори у місті Одеса належним чином засвідчену копію спадкової справи № 453с/2020 щодо майна померлої ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_5 ; та з Одеського державного нотаріального архіву (65104, м. Одеса, вул. Академіка Корольова, 92-А) належним чином засвідчені матеріали нотаріальної справи щодо посвідчення договору купівлі-продажу квартири АДРЕСА_2 , (реєстровий номер 2- І564), укладеного між ОСОБА_6 та ОСОБА_5 15 вересня 2007 року та посвідченого державним нотаріусом Першої Одеської державної нотаріальної контори на нотаріальному бланку серії ВЕТ № 534536.

Ухвалою судді Київського районного суду м. Одеси Маломуж А.І. від 14.04.2021 року клопотання позивача про витребування доказів було задоволено.

23.06.2021 року відповідач ОСОБА_2 надав відзив на позовну заяву ОСОБА_4 , в якому просив відмовити в задоволенні позовних вимог в повному обсязі.

Крім того, 23.06.2021 року до канцелярії суду надійшла зустрічна позовна заява ОСОБА_2 до ОСОБА_4 про стягнення матеріальної шкоди, витребування автомобіля та визнання права власності на автомобіль.

Ухвалою судді Київського районного суду м. Одеси Маломуж А.І. від 23.06.2021 року у задоволенні клопотання відповідача ОСОБА_2 про прийняття зустрічного позову до провадження у цивільній справі за позовною заявою ОСОБА_4 до ОСОБА_2 про визнання майна особистою власністю, визнання права власності було відмовлено.

02 липня 2021 року ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом, в якому просив: визнати трикімнатну квартиру АДРЕСА_2 , загальною площею 62, 7 кв.м., житловою - 37,2 кв.м., яка належала померлій на підставі Договору купівлі-продажу від 15 вересня 2007 року, автомобіль NISSAN ALMERA, д/н НОМЕР_3 , 2005 року випуску, вартістю на даний час 150 000 грн., золоті прикраси на загальну суму 81833 гривень, - особистою власністю ОСОБА_5 . Стягнути з ОСОБА_4 на його користь матеріальну шкоду за золоті прикраси у розмірі 82 000 гривень. Витребувати з користування ОСОБА_4 автомобіль NISSAN ALMERA, д/н НОМЕР_3 , 2005 року випуску, та визнати за мною право власності в порядку спадкування на автомобіль NISSAN ALMERA, д/н НОМЕР_3 , 2005 року випуску.

Відповідно до автоматизованої системи документообігу цивільну справу було розподілено судді Київського районного суду м. Одеси Куриленко О.М.

Ухвалою судді від 06.07.2021 року було відкрито провадження у цивільній справі та призначено підготовче судове засідання.

13.08.2021 року представник позивача ОСОБА_4 ОСОБА_1 надала заяву про об`єднання матеріалів справи 947/9907/21 в одне провадження з матеріалами справи 947/20120/21. Крім того, надала відповідь на відзив ОСОБА_2 .

Ухвалою судді Київського районного суду м. Одеси Маломуж А.І. від 31.08.2021 року було об`єднано в одне провадження цивільну справу № 947/9907/21 за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_2 про визнання права власності та цивільну справу 947/20120/21 за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_4 про визнання особистою власністю, стягнення матеріальної шкоди, витребування майна та визнання права власності в порядку спадкування.

01.10.2021 року представник ОСОБА_4 ОСОБА_1 надала відзив на позовну заяву ОСОБА_2 , в якому просила відмовити в задоволенні позову ОСОБА_2 до ОСОБА_4 про визнання майна особистою власністю, стягнення матеріальної шкоди, витребування майна та визнання права власності. Здійснити розподіл судових витрат.

Крім того, 01.10.2021 року представник позивача ОСОБА_4 ОСОБА_1 надала до суду клопотання про витребування доказів, в якому просила витребувати з Територіального сервісного центру МВС № 5141 Регіонального сервісного центру ГСЦ МВС в Одеській області Головного сервісного центру МВС (65114, м.Одеса, вул.Ак.Корольова, 5): копії документів на підставі яких було здійснено реєстрацію транспортного засобу автомобіль марки NISSAN, модель АLМЕRА, номер шасі НОМЕР_4 , 2005 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_5 , за ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 /ІПН НОМЕР_6 , зареєстрована за адресою: АДРЕСА_4 /.

Ухвалою судді Київського районного суду м. Одеси Маломуж А.І. від 07.10.2021 року клопотання представника позивача про витребування доказів було задоволено.

В падальшому, ухвалою судді Київського районного суду м. Одеси Маломуж А.І. від 08.12.2021 року було закрито підготовче провадження у справі та призначено справу до розгляду по суті.

Однак, у зв`язку з тим, що головуючий по справі суддя Маломуж А.І. перебуває у тривалій відпустці, з метою недопущення перевищення строків розгляду справи, справу було передано для нового автоматизованого розподілу.

Згідно повторного автоматизованого розподілу справу передано судді Куриленко О.М., яка ухвалою від 01.06.2022 року прийняла справу до свого провадження та призначила сувдове засідання.

Особи, що беруть участь у справі, про час і місце судового розгляду сповіщені належним чином у порядку ст.ст. 128-130 ЦПК України.

Представник позивача ОСОБА_4 ОСОБА_1 у судовому засіданні позов підтримала в повному обсязі та просила задовольнити, у задоволенні позову ОСОБА_2 просила відмовити в повному обсязі.

Відповідач ОСОБА_2 та його представник ОСОБА_3 у судовому засіданні заперечували проти задоволення позову ОСОБА_4 , підтримали свій позов та просили задовольнити.

Заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку про задоволення позову ОСОБА_4 та відмову у задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 , виходячи з наступного.

В судовому засіданні встановлено, що 26 травня 2000 року Відділом реєстрації актів громадянського стану виконкому Одеської міськради було зареєстровано шлюб між ОСОБА_4 та ОСОБА_7 , про що складно актовий запис № 287, що підтверджується копією свідоцтва про укладання шлюбу серія НОМЕР_7 .

Відповідно до договору купівлі-продажу від 15 вересня 2007 року, посвідченого державним нотаріусом Першої Одеської державної нотаріальної контори Сажнєвою Т.А., зареєстрованого в реєстрі за № 2-1064, ОСОБА_6 продала, а ОСОБА_5 купила квартиру АДРЕСА_2 , яка в цілому складається з трьох кімнат, загальною площею 62,7 кв.м, в тому числі житловою 37,2 кв.м.

Як вбачається з копії нотаріальної справи, наданої Одеським державним нотаріальним архівом, ОСОБА_4 в особистій нотаріальнопоствідченівй заяві надав своїй дружині ОСОБА_5 згоду на придбання вказаної квартири та зазначив, що її купівля здійснюється за рахунок сумісно набутих коштів в період знаходження в зареєстрованому шлюбі (а.с.39).

ІНФОРМАЦІЯ_4 ОСОБА_5 померла, про що Одеським міським відділом державної оеєстрації актів цивільного стану Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) було зроблено відповідний актовий запис № 8528.

Відповідно до ст. 1258 ЦК спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття.

Згідно ст. 1261 Цивільного кодексу України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки.

Відповідно до ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належать спадкодавцеві на момент відкриття спадщини не припинилися внаслідок його смерті.

Відповідно до ст. 1270 ЦК України строк для прийняття спадщини встановлюється у шість місяців та починається з часу відкриття спадщини.

З копії спадкової справи № 453с/2020 вбачається, що 16 вересня 2020 року позивач звернувся до Приморської державної нотаріальної контори у м. Одесі з заявою про прийняття спадщини після смерті його дружини ОСОБА_5 .

У відповідності до ч. 5 ст. 1268 ЦК України незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини.

Однак, Постановою державного нотаріуса Приморської державної нотаріальної контори у м. Одесі Пенчева К.Л. від 23 березня 2021 року відмовлено ОСОБА_4 у вчинені нотаріальної дії видачі Свідоцтва про право власності на Ѕ (одну другу) частку у спільному майні подружжя, а саме на Ѕ (одну другу) частку квартири під АДРЕСА_2 , яка була придбана у зареєстрованому шлюбі з померлою ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_5 на підставі договору купівлі-продажу, посвідченого Першою одеською державною нотаріальною конторою 15 вересня 2007 року за реєстровим № 2-1064.

Підставою для відмови у вчинені нотаріальної дії стало те, що ОСОБА_4 не надав оригінали правовстановчих документів на визначене спільне майно, а саме: оригінал Договору купівлі-продажу, посвідченого Першою одеською державною нотаріальною конторю 15 вересня 2007 року за реєстровим № 2-1064.

Крім того, з матеріалів спадкової справи № 453с/2020 вбачається, що спадкодавець ОСОБА_5 залишила заповіт на користь свого сина, ОСОБА_2 .

Відповідно ч. 1 ст. 60 СК України та ч. 3 ст. 368 ЦК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу).

Згідно з положеннями ч. 2 ст. 60 СК України вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Тобто, набуття майна за час шлюбу створює презумпцію виникнення права спільної сумісної власності, що означає, що ні дружина, ні чоловік не зобов`язанні доводити наявність права спільної сумісної власності на майно, набуте ними у шлюбі, оскільки воно вважається таким, що належить подружжю.

Якщо майно придбане під час шлюбу, то реєстрація прав на нього лише на ім`я одного з подружжя не спростовує презумпції належності його до спільної сумісної власності подружжя, тобто якщо у відповідному документі власником чи набувачем вказано лише чоловіка, це ще не означає, що він є одноосібним власником майна.

При вирішення спору по суті, суд враховує також те, що Відповідачем по справі не заперечується той факт, що спірна квартира була придбана у шлюбі, в якому Позивач по справі з померлою ОСОБА_5 перебував з 26 травня 2000 року.

Натомість, твердження Відповідача щодо відчуження квартири, яка належала в рівних частках Відповідачу та померлій ОСОБА_5 та придбання саме на ці кошти на наступний день спірної квартири, не підтверджено жодними належними та допустимими доказами в розумінні приписів ст. ст. 76-78 ЦПК України.

Також виглядають сумнівними доводи Відповідача стосовно неотримання своєї частини грошових коштів від продажу приватизованої квартири, адже виходячи з копії договору купівлі-продажу від 14 вересня 2007 року, (надалі - Договору), наданого Відповідачем на обґрунтування своїх заперечень щодо позову, ОСОБА_2 на момент здійснення купівлі-продажу був особисто присутній, розписався у договорі та відповідно до п. 5 Договору зазначено, що грошові кошти Продавці, якими були Відповідач та ОСОБА_5 , отримали від покупця у повному обсязі до підписання цього договору.

Згідно п. 2 нотаріально посвідченого Договору купівлі-продажу квартири АДРЕСА_2 продаж вчинено за 91 494 грн.

Таким чином, суд прийшов до висновку про те, що відповідачем не були спростосані твердження позивача за первісним позовом щодо спільності майна, придбаного за час перебування у шлюбі, та не доведений факт купівлі спірної квартири за особисті кошти ОСОБА_5 .

Як передбачено ст. 328 ЦК України право власності набувається в порядку, визначеному законом, та на підставах не заборонених законом. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Згідно до норми ст. 392 ЦК України вбачається, що власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати їм документа, який засвідчує його права власності.

Згідно ч.ч. 1-4 ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом . Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій.

У відповідності до ч.ч. 1-3 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності.

Відповідно до ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами : письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Статтею 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування . Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень.

Згідно ст.. 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Частиною 1 ст. 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до п. 27 Постанови Пленуму ВСУ № 14 від 18.12.2009 року «Про судове рішення у цивільній справі» під час судового розгляду предметом доказування є факти, якими обґрунтовують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше юридичне значення для вирішення справи і підлягають встановленню при ухваленні рішення.

З урахуванням вищевказаних норм законодавства суд дійшов до висновку, що вимоги ОСОБА_4 про визнання за ним права власності на 1/2 частину квартири під номером АДРЕСА_2 , в порядку спадкування за законом після смерті дружини ОСОБА_5 обґрунтовані, заявлені відповідно до чинного законодавства, а від так підлягають задоволенню, оскільки під час розгляду справи знайшли своє підтвердження.

Щодо позовних вимог ОСОБА_2 до ОСОБА_4 про визнання особистою власністю, стягнення матеріальної шкоди, витребування майна, суд зазначає наступне.

Так, позивачем ОСОБА_2 ставиться питання про визнання спірної квартири особистою власністю спадкодавця ОСОБА_5 .

Слід зазначити, що обидва позови, які було об`єднано в оден провадження, виникають з одних правовідносин, пов`язані між собою підставами виникнення, доказами, крім того, позови є частково взаємовиключними.

З огляду на цей факт, матеріали справи вже містять позицію суду щодо квартири АДРЕСА_5 . Майно, набуте під час шлюбу, створює презумпцію виникнення права спільної сумісної власності в розумінні ч. І ст.60 Сімейного кодексу України та ч. З ст. 368 ЦК України.

Стосовно тверджень Позивача ОСОБА_2 щодо придбання квартири за особисті кошти, зокрема, від продажу іншої квартири, суд вважає, що вони не підтверджені належними та допустимими доказами в розумінні ст.ст.76-78 ЦПК України.

Так, померла ОСОБА_5 , за життя позову ані про розірвання шлюбу, ані про поділ майна подружжя чи визнання майна особистою приватною власністю не подавала. Чинним законодавством не передбачена можливість спростування презумпції права спільної сумісної власності подружжя третіми особами, оскільки обов`язок щодо доказування таких обставин, покладається виключно на того з подружжя, який їх спростовує.

Враховуючи викладене та документи, що містяться в матеріалах справи, суд вважає, що позиція позивача ОСОБА_2 щодо визнання спірної квартири особистою власністю померлої ОСОБА_5 є недоведеною та такою, що ґрунтується на нормах закону.

Як вбачається з матеріалів справи, за час подружнього життя Позивача ОСОБА_4 та померлої ОСОБА_5 було придбано автомобіль марки NISSAN, модель ALMERA, номер шасі НОМЕР_8 , 2005 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_5 , який є також об`єктом спільної сумісної власності в розумінні ч.І ст.60 Сімейного кодексу України та ч.З ст.368 ЦК України.

Окрім того, щодо вимог про визнання права власності та витребування автомобіля, з урахуванням того, що нотаріусом не виносилась постанова щодо відмови ОСОБА_2 у видачі свідоцтва про прийняття спадщини, суд позбавлений права перейняти на себе функції нотаріуса, у якого заведена спадкова справа, а тому це питання є передчасним та повинно бути вирішено в нотаріальному порядку.

Для захисту права власності у випадку незаконного відчуження майна, статтею 387 Цивільного кодексу України закріплено право на витребування власником свого майна від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави ним заволоділа. Власник має право реалізувати своє право на захист шляхом звернення до суду з вимогою про витребування свого майна з чужого незаконного володіння. Власник, що пред`являє вимогу витребування належного йому на праві власності майна, повинен довести суду, що саме це майно є об`єктом його права власності (конкретно та індивідуально визначена річ).

Позовами про витребування майна (віндикаційними позовами) захищається право володіння та користування майном, що належить власникові або іншій особі, яка отримала право володіння річчю на законних підставах. Отже, віндикаційний позов може бути пред`явлений власником або суб`єктом іншого речового права.

Зважаючи на те, що ОСОБА_2 не є власником вказаного автомоібля, суд приходить до висновку про те, що він не може звертатись до суду з позовом про витребування майна.

Позивачем ОСОБА_2 також не доведено належними та допустимими доказами належність померлій ОСОБА_5 золотих прикрас, речей індивідуального користування, їх кількості, характеристик, вартості тощо.

Долучені до позову копії товарних чеків без повних даних покупця, інших необхідних реквізитів розрахунково-касових документів ніяк не можуть свідчити про їх належність спадкодавцю, а твердження щодо без підставного привласнення їх ОСОБА_4 є лише припущенням Позивача, та у будь-якому разі не можуть бути підставою для стягнення з відповідача за зустрічним позовом матеріальної шкоди.

Відповідно до ч. 1, ч.6 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях

Відповідно до ч. 1 ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Згідно зі ч. 1 ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

У зв`язку з вищевикладеним, на підставі повного, об`єктивного та безпосереднього дослідження наявних у справі доказів, з`ясування фактичних обставин, на які сторони посилаються, як на підставу своїх вимог і заперечень, оцінивши наявні у справі докази, з`ясувавши їх достатність і взаємний зв`язок у сукупності, суд приходить до висновку, що позовні вимоги ОСОБА_4 задоволенню в повному обсязі, а у задоволенні позову ОСОБА_2 слід відмовити.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно з вимогами ст.ст.124, 129 Конституції України, задачами цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних, прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Основними засадами судочинства є законність, рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом, забезпечення доведеності вини, змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості, гласність судового процесу та його повне фіксування технічними засобами, забезпечення апеляційного та касаційного оскарження та обов`язковість рішень суду до виконання.

На підставі викладеного і керуючись ст.ст. 16, 328, 392, 1223, 1258, 1261, 1270 ЦК України, ст. 60 СК України ст. ст. 76- 81, 263-265, 268 ЦПК України, суд,

ВИРІШИВ:

Позовну заяву ОСОБА_4 до ОСОБА_2 про визнання права власності задовольнити.

Визнати за ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ; паспорт серії НОМЕР_1 , виданий Київським РВ ОМУ ГУМВС України в Одеській облас¬ті 26 жовтня 2010 р.; реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2 ; зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 право власності на 1/2 частину квартири під номе¬ром АДРЕСА_2 , яка складається з трьох кімнат, загальною площею 62, 7 кв.м., житловою - 37,2 кв.м.

Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , на користь ОСОБА_4 судові витрати у розмірі 4000,00 гривень.

У задоволенні зустрічного позову ОСОБА_2 до ОСОБА_4 про визнання особистою власністю, стягнення матеріальної шкоди, витребування майна відмовити в повному обсязі.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення безпосередньо до апеляційного суду. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Суддя Куриленко О. М.

У зв`язку з перебуванням судді у щорічній основній відпустці з 25.06.2022 року по 04.07.2022 року, повний текст рішення складено 11.07.2022 року.