Справа № 196/1186/18
№ провадження 6/196/11/2022
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14.12.2022 року смт. Царичанка

Царичанський районний суд Дніпропетровської області у складі:

головуючого - судді Бабічевої Л.П.,

за участі секретаря судового засідання Шевченко Т.І.,

боржника - ОСОБА_1 ,

представника боржника - адвоката Бойко Ю.О.,

стягувачки - ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в смт.Царичанка заяву боржника ОСОБА_1 про визнання судового наказу таким, що не підлягає виконанню, -

ВСТАНОВИВ:

5 грудня 2022 року ОСОБА_1 звернувся до Царичанського районного суду Дніпропетровської області із заявою про визнання судового наказу таким, що не підлягає виконанню, яка подана до суду представником боржника адвокатом Бойком Ю.О.

На обґрунтування заяви посилається на те, що ОСОБА_1 з 19.06.2013 року перебуває із ОСОБА_2 у шлюбі, зареєстрованому відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Царичанського районного управління юстиції у Дніпропетровській області, про що 19 червня 2013 року складено актовий запис №35. Від вказаного шлюбу мають двох спільних дітей: дочку ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та дочку ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , які переважно проживають із матір`ю ОСОБА_2 . На даний час вони проживають порізно, спільного господарства не ведуть, приватних стосунків не підтримують, однак перебувають у шлюбі, дбають про виховання дітей та їх утримання.

23.08.2018 року під час перебування у шлюбі ОСОБА_2 отримала судовий наказ у справі №196/1186/18 про стягнення з нього на її користь аліментів на утримання неповнолітніх доньок, у розмірі 1/3 частини з усіх видів його заробітку (доходу), але не менше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму на кожну дитину відповідного віку, щомісячно, починаючи з 09 серпня 2018 року, до досягнення дітьми повноліття. Однак, до виконавчої служби судовий наказ був поданий для примусового виконання 19.09.2022 року за заявою від 12.09.2022 року.

Вказує, що стягувачка ОСОБА_2 переїхала жити до села Преображенка Дніпровського району Дніпропетровської області лише 21.09.2021 року, будучи у шлюбі, а до цього часу станом на 23 серпня 2018 року вони проживали разом в АДРЕСА_1 . Після відвідування державного виконавця він дізнався, що йому була нарахована заборгованість зі сплати аліментів на суму понад 140000 грн., проте він про вказаний судовий наказ від 23.08.2018 року до останнього часу не знав, а копії судового наказу не отримував, через що був позбавлений можливості захистити свої права та законні інтереси невідкладно, що змушує його вирішувати питання про визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню. На час здійснення наказного провадження шлюб між сторонами, як і на цей час, не було припинено, судами не ухвалювались рішення про встановлення для подружжя режиму окремого проживання, не вирішувалося питання про визначення місця проживання дітей. На його думку, саме юридична невирішеність питання про розірвання шлюбу або встановлення режиму окремого проживання подружжя на час винесення судового наказу за заявою ОСОБА_2 у 2018 році позбавляло можливості стягнути на користь ОСОБА_2 утримання, оскільки вважається, що чоловік і жінка, які перебувають у шлюбі, разом зі своїми дітьми проживають спільно. Особи, які складають сім`ю, є такими, що спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки. За відсутності доказів про припинення шлюбу чи встановлення режиму окремого проживання подружжя висновки суду про те, що ОСОБА_2 проживає з дітьми окремо від батька, а також про виникнення у дружини права на присудження утримання від чоловіка батька дітей, залишаються лише припущеннями.

Вважає, що умова присудження на користь заявниці за її заявою про видачу судового наказу коштів на утримання дітей, яка передбачена статтею 181 СК України, була відсутня на час здійснення наказного провадження, оскільки батько та мати, які перебувають у зареєстрованому шлюбі, також їх діти вважаються такими, що проживають разом, а не окремо. ОСОБА_2 , будучи у шлюбі з ОСОБА_1 та не перебуваючи з ним в режимі окремого проживання, не може претендувати на утримання дітей від чоловіка за рахунок його заробітку з 23.08.2018 року, оскільки відповідно до ч.2 ст.61 СК України зарплата, пенсія, доходи, одержані одним із подружжя є об`єктами права спільної сумісної власності подружжя.

При видачі оспорюваного судового наказу не надано належних доказів того, що із заявою про видачу судового наказу звернулася особа, якій належить право вимоги; що розмір сум, які підлягають стягненню за судовим наказом, є безспірними; що у заяві про видачу судового наказу йдеться про стягнення грошових сум незначного розміру, щодо яких відсутній спір або про його наявність заявнику невідомо; що заявлена грошова вимога вирішена в межах строку позовної давності; що заявник ОСОБА_2 діяла в межах здійснення цивільних прав, передбачених ст.13 ЦК України з дотриманням норми цього ж кодексу та Сімейного кодексу України з урахуванням вимог ЦПК України, за якими стягнення аліментів на утримання дітей, які проживають разом з батьками, провадиться у безспірному порядку на підставі судових наказів.

На підставі вищевикладеного просить визнати судовий наказ від 23 серпня 2018 року в справі №196/1186/18 про стягнення з нього на користь ОСОБА_2 аліментів на утримання неповнолітніх доньок таким, що не підлягає виконанню через безпідставність та передчасність його видачі.

У судовому засіданні боржник ОСОБА_1 заяву підтримав, просив заявлені вимоги задовольнити. Пояснив, що вони з ОСОБА_2 перебувають у зареєстрованому шлюбі і режиму окремого проживання не було встановлено, діти проживали з ним і стягувачкою разом по 21.09.2021 року. До цього часу вони проживали разом по АДРЕСА_1 , він надавав утримання дітям. Потім проживали окремо, він перераховував стягувачці аліменти добровільно.

Представник боржника ОСОБА_1 - адвокат Бойко Ю.О. у судовому засіданні підтримав подану заяву та просив її задовольнити, посилаючись на обставини, які викладені у поданій заяві. Звертає увагу на те, що боржник і стягувач перебувають у шлюбі. Останні не проживають разом лише з вересня 2021 року. Його клієнт підтримує дітей і приймає участь у їх вихованні.

Стягувачка ОСОБА_2 у судовому засіданні заперечувала проти задоволення заяви та просила відмовити у її задоволенні заявлених вимог, посилаючись на те, що діти з серпня 2018 року живуть разом із нею в АДРЕСА_2 , окремо від батька дітей. Доньки продовжували відвідувати учбові заклади у с.Могилів, куди вона їх відвозила. В інші заклади вона їх не переводила, щоб не відривати від колективу.

Вислухавши учасників процесу, дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступних висновків.

Cудом встановлено, що 09 серпня 2018 року до Царичанського районного суду Дніпропетровської області звернулася ОСОБА_2 із заявою про видачу судового наказу про стягнення аліментів з ОСОБА_1 на утримання неповнолітніх дітей (а.с. 2-3).

Судовим наказом судді Царичанського районного суду Дніпропетровської області від 23 серпня 2018 року стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліменти на утримання неповнолітніх доньок: ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , та ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , у розмірі 1/3 частини з усіх видів його заробітку (доходу), але не менше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, та не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку на кожну дитину, щомісячно, починаючи з 09 серпня 2018 року, до досягнення дітьми повноліття (а.с.12).

Як вбачається з матеріалів справи вказаний судовий наказ від 23.08.2018 року разом з копією заяви та додатками до неї згідно копії супровідного листа суду від 03.09.2018 року (а.с.13) були надіслані боржнику ОСОБА_1 та отримані ним 06.09.2018 року, що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення (а.с.15).

05 грудня 2022 року ОСОБА_1 звернувся до суду із заявою про визнання судового наказу від 23 серпня 2018 року таким, що не підлягає виконанню (а.с. 19-24).

Відповідно до статті 160 ЦПК України судовий наказ є особливою формою судового рішення, що видається судом за результатами розгляду вимог, передбачених статтею 161 цього Кодексу. Із заявою про видачу судового наказу може звернутися особа, якій належить право вимоги, а також органи та особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб. Судовий наказ підлягає виконанню за правилами, встановленими для виконання судових рішень у порядку, встановленому законом.

За змістом п. п. 4, 5 ч. 1 статті 161 ЦПК України судовий наказ може бути видано, якщо заявлено вимогу про стягнення аліментів у розмірі на одну дитину - однієї чверті, на двох дітей - однієї третини, на трьох і більше дітей - половини заробітку (доходу) платника аліментів, але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку на кожну дитину, якщо ця вимога не пов`язана із встановленням чи оспорюванням батьківства (материнства) та необхідністю залучення інших заінтересованих осіб; заявлено вимогу про стягнення аліментів на дитину у твердій грошовій сумі в розмірі 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, якщо ця вимога не пов`язана із встановленням чи оспорюванням батьківства (материнства) та необхідністю залучення інших заінтересованих осіб.

Відповідно до частин першої, сьомої статті 170 ЦПК України боржник має право протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення копії судового наказу та доданих до неї документів подати заяву про його скасування до суду, який його видав, крім випадків видачі судового наказу відповідно до пунктів 4, 5 частини першої статті 161 цього Кодексу. Заява про скасування судового наказу може також бути подана органами та особами, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб. У разі видачі судового наказу відповідно до пункту 4 частини першої статті 161 цього Кодексу боржник має право звернутися до суду з позовом про зменшення розміру аліментів.

Згідно з частиною восьмою статті 170 ЦПК України у разі видачі судового наказу відповідно до пунктів 4 і 5 частини першої статті 161 цього Кодексу, судовий наказ може бути переглянуто за нововиявленими обставинами у порядку, встановленому главою 3 розділу V цього Кодексу.

Частиною другою статті 423 ЦПК України визначено підставами для перегляду судового рішення за нововиявленими обставинами.

Крім того, відповідно до ст. 173 ЦПК України суд може внести виправлення до судового наказу, визнати його таким, що не підлягає виконанню, або відстрочити або розстрочити виконання судового наказу в порядку, встановленому статтями 432, 435 цього Кодексу.

Згідно ст. 432 ЦПК України суд визнає виконавчий документ таким, що не підлягає виконанню повністю або частково, якщо його було видано помилково або якщо обов`язок боржника відсутній повністю чи частково у зв`язку з його припиненням, добровільним виконанням боржником чи іншою особою або з інших причин.

Таким чином, закон передбачає можливість визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню, якщо він виданий компетентним судом і є належним виконавчим документом, проте наявними є обставини, які виключають необхідність проведення виконавчих дій за цим виконавчим документом.

Наведені підстави для визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню, поділяються на дві групи: матеріально-правові (відсутність у боржника обов`язку), зокрема, зобов`язання можуть припинятися внаслідок добровільного виконання обов`язку боржником поза межами виконавчого провадження, припинення зобов`язань переданням відступного, зарахуванням, за домовленістю сторін, прощенням боргу, неможливістю виконання, та процесуально-правові, до яких відносяться обставини, що свідчать про помилкову видачу судом виконавчого листа, зокрема: видача виконавчого листа за рішенням, яке не набрало законної сили (крім тих, що підлягають негайному виконанню); коли виконавчий лист виданий помилково за рішенням, яке взагалі не підлягає примусовому виконанню; видача виконавчого листа на підставі ухвали суду про затвердження мирової угоди, яка не передбачала вжиття будь-яких примусових заходів або можливості її примусового виконання і, як наслідок, видачі за нею виконавчого листа; помилкової видачі виконавчого листа, якщо вже після видачі виконавчого листа у справі рішення суду було скасоване; видачі виконавчого листа двічі з одного й того ж питання у разі віднайдення оригіналу виконавчого листа вже після видачі його дубліката; пред`явлення виконавчого листа до виконання вже після закінчення строку на пред`явлення цього листа до виконання тощо.

Під іншими причинами слід розуміти випадки, коли в апеляційному чи касаційному порядку або у зв`язку з нововиявленими обставинами скасовано чи змінено рішення суду, а виконавчий лист ще не виконаний.

Аналогічний правовий висновок викладено у постанові Верховного Суду від 24 червня 2020 року у справі №520/1466/14-ц.

Завершенням судового захисту є фактичне виконання рішення суду, тому Конституцією України встановлено обов`язковість до виконання судових рішень.

Виняток з цього правила становлять перелічені в статті 432 ЦПК України причини, якими може бути обумовлено невиконання рішення суду.

Таким чином, до підстав для невиконання рішення суду (визнання виконавчого документа таким, що не підлягає виконанню), відносяться випадки, коли немає матеріальної передумови для виконання рішення, тобто об`єктивно відсутній обов`язок боржника; або ж випадки видачі виконавчого документа, коли його не треба було видавати, тобто випадки помилкової видачі виконавчого листа; або випадки, коли після видачі виконавчого документа був змінений зміст рішення.

Сутність процедури визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню полягає, насамперед, у встановленні обставин та фактів, що свідчать про відсутність матеріального обов`язку боржника, які виникли після ухвалення судового рішення, наявність процесуальних підстав, які свідчать про помилкову видачу судом виконавчого листа або наявності інших обставин, які зумовлюють необхідність установлення питань виконання судового рішення.

Суд зазначає, що право на звернення до суду із позовом чи заявою про видачу судового наказу про стягнення аліментів належить особі, з якою проживають діти, та є безумовним, тобто таким, що не обтяжено необхідністю існування жодної умови чи то дотримання якогось порядку, тобто, таке право є абсолютним, належить особі, з якою проживають діти.

Так, звертаючись до суду із заявою про видачу судового наказу про стягнення аліментів, ОСОБА_2 надала суду копії свідоцтв про народження дітей та довідку виконавчого комітету Могилівської сільської ради Дніпропетровської області від 02.08.2018 року №1881 про те, що на її утриманні знаходяться діти: ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , та ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_4 (а.с. 8).

Відповідно до статті 180 СК України, батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Статтею 181 СК України визначено, що способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі.

За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.

Відповідно до частини 5 статті 183 СК України, той із батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина, має право звернутися до суду із заявою про видачу судового наказу про стягнення аліментів у розмірі на одну дитину - однієї чверті, на двох дітей - однієї третини, на трьох і більше дітей - половини заробітку (доходу) платника аліментів, але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку на кожну дитину.

Відповідно до норм ст.191 СК України, аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову, а в разі подання заяви про видачу судового наказу із дня подання такої заяви.

Обов`язок боржника може припинятися з передбачених законом підстав. Підстави припинення сплати аліментів за виконавчим документом визначені Сімейним кодексом України.

Відповідно до ст.188 СК України, батьки можуть бути звільнені від обов`язку утримувати дитину, якщо дохід дитини набагато перевищує дохід кожного з них і забезпечує повністю її потреби. Батьки можуть бути звільнені від обов`язку утримувати дитину тільки за рішенням суду. Якщо дитина перестала отримувати дохід або її дохід зменшився, заінтересована особа має право звернутися до суду з позовом про стягнення аліментів.

Той із батьків, з ким проживає дитина, і той із батьків, хто проживає окремо від неї, з дозволу органу опіки та піклування можуть укласти договір про припинення права на аліменти для дитини у зв`язку з передачею права власності на нерухоме майно (житловий будинок, квартиру, земельну ділянку тощо)(ч.1 ст.190 СК України).

Отже, законодавчо визначено припинення сплати аліментів за виконавчим документом, де обов`язок боржника відсутній у зв`язку з його припиненням або добровільним виконанням, у такому разі суд може визнати виконавчий документ таким, що не підлягає виконанню повністю або частково, якщо обов`язок боржника відсутній повністю чи частково у зв`язку з його припиненням, добровільним виконанням боржником чи іншою особою або з інших причин.

Із матеріалів справи вбачається, що боржник обґрунтував заяву про визнання судового наказу таким, що не підлягає виконанню, відсутністю у ОСОБА_2 права вимоги, а отже і передумов для виконання судового наказу, оскільки діти до 21.09.2021 року перебували на спільному утриманні батьків, які шлюб між собою не розірвали.

При цьому божник обрав спосіб захисту, передбачений ст. 173 ЦПК України, а саме визнання судового наказу таким, що не підлягає виконанню.

Судом при видачі судового наказу встановлено наявність обов`язку боржника, і оскільки судовий наказ не переглядався за нововиявленими обставинами в порядку, встановленому ст. 170, 423 ЦПК України, зазначені обставини боржником не спростовано.

У даному випадку боржником не доведено обставин для визнання судового наказу таким, що не підлягає виконанню в розумінні ст.423 ЦПК України.

Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що у задоволенні заяви про визнання судового наказу таким, що не підлягає виконанню, слід відмовити.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 260, 261, 432ЦПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

У задоволенні заяви боржника ОСОБА_1 про визнання судового наказу таким, що не підлягає виконанню, - відмовити.

Ухвала суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги ухвала, якщо її не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Ухвала суду може бути оскаржена в апеляційному порядку до Дніпровського апеляційного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня її оголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст ухвали складено 19 грудня 2022 року.

Суддя: Л.П. Бабічева