Справа № 758/5121/22
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

/заочне/

29 листопада 2022 року м. Київ

Подільський районний суд м. Києва у складі

головуючого судді - Якимець О. І.,

за участю секретаря судових засідань Карпишиної К. С.,

учасники справи не з`явились,

розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження у відкритому судовому засіданні в м. Києві справу за позовом Акціонерного товариства «Банк Кредит Дніпро» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

в с т а н о в и в:

позивач звернувся до суду з позовною заявою в якій просить стягнути із відповідача заборгованість за кредитними договорами на загальну суму 224065,09 грн та вирішити питання судових витрат.

В обґрунтування позовних вимог покликається на те, що між сторонами 11 червня 2019 року укладеного кредитний договір №79 (далі - договір-1) та кредитний договір №9141 (далі - договір-2) та підписано відповідачем заяву-згоду на укладення універсального договору банківського обслуговування клієнтів-фізичних осіб, яка разом із Умовами, які викладені в універсальному договорі банківського обслуговування клієнтів-фізичних осіб, розміщеного на офіційному сайті банку, Тарифами складають договір про надання банківських послуг. Відповідно до договорів відповідачу відкрито кредитний рахунок та встановлено кредитний ліміт зі сплатою відсотків за користування кредитними коштами, комісії за обслуговування кредиту, передбачених умовам договору. Відповідачем умови договорів не виконувались, внаслідок чого утворилась заборгованість у спірному розмірі, яку позивач просить стягнути з відповідача. Відтак, у відповідності до ст. ст. 1050, 1054 ЦК України та умов договорів, просить позов задовольнити повністю. Разом із тим, просить вирішити питання про розподіл судових витрат, згідно з ст. 141 ЦПК України.

Відповідачем не подано відзив на позов, який містив би заперечення на нього.

03 червня 2021 року ухвалою судді прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито спрощене позовне провадження з викликом сторін у справі. Призначено справу до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження.

Позивачем разом із позовною заявою подано клопотання про розгляд справи у відсутності представника. Просить повністю задовольнити позовні вимоги та у разі неявки відповідача без поважних причин не заперечує проти заочного вирішення справи.

Відповідач у судове засідання не з`явився, хоча належним чином повідомлявся про час, дату та місце судового засідання, про причини неявки не повідомив, не подав відзив на позовну заяву, а відтак, враховуючи що позивач не заперечує проти заочного вирішення справи та враховуючи наявність умов передбачених ст. 280 ЦПК України, суд постановив ухвалу, яка внесена до протоколу судового засідання, про заочний розгляд справи з дотриманням вимог, встановлених ст. 281 Цивільного процесуального кодексу України.

Згідно з ч.2 ст. 247 Цивільного процесуального кодексу України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснювалось.

Дослідивши матеріали справи, з`ясувавши дійсні обставини справи та оцінивши докази в їх сукупності, суд прийшов наступного.

Суд установив, 11 червня 2019 року ОСОБА_1 підписала заяву-згоду № 1127339 на укладення Універсального договору банківського обслуговування клієнтів-фізичних осіб у Акціонерному товаристві «Банк Кредит Дніпро», який розміщений на офіційному сайті банку та беззастережно приєдналась до умов такого договору.

11 червня 2019 року між сторонами укладено кредитний договір № 0979 (далі - договір-1). Відповідно до його умов банк надав ОСОБА_1 у тимчасове платне користування грошові кошти на споживчі потреби у розміру 74930,00 грн, строком на 36 місяців, кінцева дата погашення кредиту 11 червня 2024 року, процентна ставка за користування кредитом на строкову заборгованість 0,001% річних, процентна ставка на прострочену заборгованість за кредитом 56 % річних. Встановлено графік погашення платежів і розрахунок загальної вартості кредиту для клієнта та реальної річної ставки процентної ставки за цим договором. Договір-1 підписано сторонами. Копія такого договору міститься у матеріалах справи.

Окрім цього, ОСОБА_1 підписала паспорт споживчого кредиту до договору-1.

11 червня 2019 року між сторонами укладено договір № 9141 про встановлення кредитного ліміту (далі - договір-2). Відповідно до його умов банк надав ОСОБА_1 у тимчасове платне користування грошові кошти на споживчі потреби у розміру 49000,00 грн, строком на 12 місяців, кінцева дата погашення кредиту 11 червня 2020 року, процентна ставка за користування кредитом на строкову заборгованість 48% річних, процентна ставка на прострочену заборгованість за кредитом 56 % річних. Договір підписано сторонами. Копія договору-2 міститься у матеріалах справи.

Окрім цього, ОСОБА_1 підписала паспорт споживчого кредиту до договору-2.

Отже, відповідач ознайомлена із інформацією про умови кредитування та орієнтовану загальну вартість кредиту, надані виходячи з умов кредитування, а також отримала усі пояснення щодо укладення вказаних договорів.

Таким чином, між сторонами склались кредитні правовідносини, які регулюються параграфом 2 (кредит) глави 71 Цивільного кодексу України.

Відповідно до ст. ст. 526, 527, 530 Цивільного кодексу України зобов`язання повинні виконуватись належним чином і в установлений строк відповідно до умов договору та вимог закону.

Згідно з ст. 1054 Цивільного кодексу України за кредитним договором банк або фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Відповідно до ч. 2 ст. 1050 Цивільного кодексу України якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу.

Таким чином, кредитодавець взяті на себе зобов`язання за спірним кредитним договором виконав та надав грошові кошти відповідачу шляхом зарахування коштів на поточний рахунок за договором та у вигляді кредитного ліміту на кредитну картку за правочином. Тобто виконав зі своєї сторони умови договору, у відповідності до ч.1 ст.1054 Цивільного кодексу України.

Щодо виконання зобов`язань за кредитним договором із сторони відповідача, то останній ухиляється від їх виконання.

Так, відповідно до розрахунку, який наданий позивачем, заборгованість ОСОБА_1 за договором-1 станом на 29 червня 2022 року становить у розмірі 105156,58 грн, з яких: 74930,00 грн - залишок простроченого кредиту, 6623,63 грн - залишок прострочених відсотків, 23602,95 грн - залишок простроченої комісії.

Так, відповідно до розрахунку, який наданий позивачем, заборгованість ОСОБА_1 за договором-2 станом на 29 червня 2022 року становить у розмірі 118908,51 грн, з яких: 48685,50 грн - залишок простроченого кредиту, 69523,01 грн - залишок прострочених відсотків, 700,00 грн - залишок простроченої комісії.

Будь-яких доказів на спростування розрахунку заборгованості відповідачем не надано, такий не оскаржувався, а відтак є чинним, а тому приймається судом до уваги.

Щодо частини позовної вимоги про стягнення з відповідача на користь позивача комісії за вищезазначеними договорами, суд прийшов наступного висновку.

Відповідно до ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом (ч. 2 ст. 81 ЦПК України).

Відповідно до ч. ч. 5, 6 ст. 81 ЦПК України докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Щодо частини позовної вимоги про стягнення комісії за договором-1, суд зазначає наступне.

На спірні правовідносини за цим договором поширюється дія Закону України «Про споживче кредитування», адже за договором-1 позичальнику надано споживчий кредит та такий укладено зі строком погашення кредиту більше одного місяця.

Відповідно до п. 1. 1. договору-1 банк надає позичальнику кредит на споживчі потреби зі сплатою комісії.

Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про споживче кредитування» (далі - Закон) загальні витрати за споживчим кредитом - витрати споживача, включаючи проценти за користування кредитом, комісії та інші обов`язкові платежі за додаткові та супутні послуги кредитодавця для отримання, обслуговування та повернення кредиту.

Згідно з ч. 2 ст. 8 цього Закону до загальних витрат за споживчим кредитом включаються, зокрема, комісії кредитодавця, пов`язані з наданням, обслуговуванням і повернення кредиту, у тому числі комісії за обслуговування кредитної заборгованості, розрахункове-касове обслуговування, юридичне оформлення тощо.

Отже, Законом передбачено право банку встановлювати у кредитному договорі комісію за обслуговування кредиту.

Відповідно до правової позиції викладено у поставі Верховного Суду від 31 серпня 2022 року (справа № 202/5330/19) у кредитному договір не зазначено перелік додаткових та супутніх банківських послуг кредитодавця та/або кредитного посередника, які пов`язані з отриманням, обслуговуванням і поверненням кредиту, які надаються позивачу та за які банком встановлено щомісячна комісія за обслуговування кредиту (розрахунково-касове обслуговування). При цьому до таких послуг не може бути віднесено щомісячне надання інформації про стан кредиту, яку споживач має право отримувати безоплатно згідно з ст. 11 Закону України «Про споживче кредитування». Банк не зазначив та не надав доказів наявності, переліку таких послуг і погодження їх зі споживачем при укладенні оспорюваного кредитного договору. За таких обставин умова кредитного договору щодо обов`язку позичальника сплачувати плату за обслуговування кредиту (розрахунково-касове обслуговування) є нікчемною відповідно до ч. 1 ст. 11 цього Закону.

Повертаючись до матеріалів справи суд зазначає, що у договорі-1 не вказано за яку саме послугу банк встановив щомісячну комісію.

Разом із тим, кредитний договір-1 містить графік платежів погашення платежів і розрахунок загальної вартості кредиту для клієнта та реальної річної ставки процентної ставки за цим договором, де вказано платежі за додаткові та супутні послуги банку, у тому числі розрахунково-касове обслуговування та інші послуги банку.

Однак, умови самого договору-1 не містять переліку додаткових та супутніх банківських послуг кредитодавця, які пов`язані з отриманням, обслуговуванням і поверненням кредиту, що надаються відповідачу та за які банком встановлена щомісячна комісія за обслуговування кредиту (розрахунково-касове обслуговування).

Ураховуючи, що банк не зазначив та не надав доказів наявності, переліку таких послуг і їх погодження із споживачем при укладенні договору-1 , а тому п. 1.1 та розділу 4 договору щодо обов`язку позичальника щомісяця сплачувати плату за обслуговування кредиту (розрахунково-касове обслуговування) є нікчемними відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 11, ч. 5 ст. 12 Закону України «Про споживче кредитування».

Зазначені правові висновки викладено у постановах Верховного Суду від 14 вересня 2022 року (справа № 755/11636/21) та від 16 листопада 2022 року (справа № 755/9486/21).

Аналізуючи умови договору-1, суд прийшов до переконання про те, що позивачем не подано доказів у відповідності до ст. ст. 76-80 ЦПК України, які б підтверджували, які саме послуги надаються відповідачеві за котрі необхідно здійснювати щомісячну сплату комісії; при цьому зазначення у договорі сплата комісії за розрахунково-касове обслуговування та інші послуги банку без подання доказів які саме послуги надаються банком та їх не погодження із відповідачем є нікчемними у відповідності до умов зазначеного вище Закону, а відтак суд прийшов до переконання про те, що відповідач не зобов`язаний сплачувати таку комісію, а тому у цій частині позовної вимоги за договором-1 необхідно відмовити за недоведеністю.

Щодо стягнення комісії за договором-2, суд прийшов до наступного.

У позовній заяві позивач зазначає про необхідність стягнення із відповідача комісії за договором-2 у розмірі 700,00 грн.

Аналізуючи положення такого правочину, суд не установив, що сторонами договору-2 погоджено умову про сплату комісії.

Разом із тим, перед підписання кредитного договору-2 позичальнику було надано для ознайомлення паспорт споживчого кредиту, де зазначено що щомісячна комісія за обслуговування кредиту становить - 0,00 грн (п. 2, розділ 4). Однак, у розділі 6 цього документу передбачено наслідки прострочення виконання та/або невиконання зобов`язання за договором про споживчий кредит, де вказано: пеня, штрафи та інші платежі - 100,00 грн за кожен випадок виникнення простроченої заборгованості.

Відповідно до розрахунку заборгованості за договором-2 сума несплаченої комісії за користування кредитними коштами становить у розмірі 700,00 грн.

Отже, лише у паспорті споживчого кредиту передбачено сплату пені, штрафи та інших платежі - 100,00 грн за кожен випадок виникнення простроченої заборгованості.

Відповідно до правової позиції, викладеної у постанові Верховного Суду від 23 травня 2022 року (справа № 393/126/20) паспорт споживчого кредиту є способом підтвердження виконання переддоговірного обов`язку кредитодавця. Ознайомлення із паспортом споживчого кредиту, його підписання не означає укладення договору про споживчий кредит та дотримання його форми, оскільки у паспорті кредиту не відбувається фіксація волі сторін договору та його змісту.

Враховуючи наведене вище, суд прийшов до переконання про те, що сторонами під час підписання заяви-згоди від 11 червня 2019 року та договору-2 не було погоджено розмір сплати пені, штрафи та інших платежі - 100,00 грн за кожен випадок виникнення простроченої заборгованості

Відтак, суд прийшов до переконання, що аналізовані докази не містять чіткої інформації щодо розміру сплати пені, штрафи та інших платежі, яка погоджена сторонами при укладенні договору-2; ознайомлення із паспортом споживчого кредиту та його підписання не означає укладення договору про споживчий кредит, а тому не можуть бути належними доказами погодження сторонами умов кредитного договору щодо такої умови, а відтак суд не бере їх до уваги.

Враховуючи наведене вище, суд прийшов висновку, що відповідач взятих на себе кредитних зобов`язань в строки передбачені договором кредиту належним чином не виконав, а тому суд приходить до переконання, що позовні вимоги позивача про стягнення з відповідача заборгованості простроченого кредиту та відсотків за договорами споживчого кредиту є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню та становлять всього у розмірі 199762,14 грн. У іншій частині позову про стягнення комісії необхідно відмовити за недоведеність такої частини позовної вимоги.

Таким чином, порушене право позивача підлягає захисту шляхом задоволення позову частково.

У відповідності до ч.1 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Позивачем при поданні позову до суд сплачено судовий збір у сумі 3360,98 грн, що підтверджено платіжним дорученням, яке міститься у матеріалах справи. Таким чином, з відповідача на користь позивача необхідно стягнути судовий збір у сумі 2996,31 грн.

Керуючись ст. ст. 12, 13, 17, 76-80, 259, 265, 273, 280-284, 354, пунктом 3 розділу ХІІ «Прикінцеві положення» ЦПК України, суд

у х в а л и в:

позов Акціонерного товариства «Банк Кредит Дніпро» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором - задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства «Банк Кредит Дніпро» заборгованість за кредитним договором від 11 червня 2019 року № 0979 у розмірі 81553,63 грн, за договором про встановлення кредитного ліміту від 11 червня 2019 року № 9141 у сумі 118208,51, а всього у розмірі 199 762 (сто дев`яносто дев`ять тисяч сімсот шістдесят дві) гривні 14 копійок.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства «Банк Кредит Дніпро» судовий збір у сумі 2 991 (дві тисячі дев`ятсот дев`яносто одну) гривню 27 копійок.

У частині позовних вимог Акціонерного товариства «Банк Кредит Дніпро» до ОСОБА_1 про стягнення комісії - відмовити.

Заочне рішення може бути переглянуто судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржено в загальному порядку. У цьому разі строк на апеляційне оскарження рішення починає відраховуватися з дати постановлення ухвали про залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення.

Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених Цивільним процесуальним кодексом України, не подані заяви про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Роз`яснити, що відповідно до пункту 3 розділ ХІІ «Прикінцеві положення» Цивільного процесуального кодексу України, в редакції Закону України від 18 червня 2020 року № 731-ІХ, під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), суд за заявою особи продовжує процесуальний строк, встановлений судом, якщо неможливість вчинення відповідної процесуальної дії у визначений строк зумовлена обмеженнями, впровадженими у зв`язку з карантином.

Учасники справи:

позивач Акціонерне товариство «Банк Кредит Дніпро», місцезнаходження - місто Київ, вулиця Жилянська, будинок № 32, ;

відповідач ОСОБА_1 , зареєстроване місце проживання - АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 .

Повне судове рішення складено 29 листопада 2022 року.

Суддя О. І. Якимець