Справа № 708/20/22
Номер провадження № 2/708/55/22
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 лютого 2022 р.

Чигиринський районний суд Черкаської області

в складі:

головуючої - судді Івахненко О.Г.,

при секретарі Тендітній Л.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Чигирина Черкаської області цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю "АЛЕКСКРЕДИТ", третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача, приватний виконавець виконавчого округу Черкаської області Чупис Тетяна Петрівна, про визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню,-

ВСТАНОВИВ:

Позивачка звернулася до суду з вказаним позовом, в обгрунтування якого вказала, що приватним виконавцем виконавчого округу Черкаської області Чупис Т.П.відкрито виконавче провадження № 66169402 на підставі виконавчого напису нотаріуса Києво-Святошинського районного нотаріального округу Київської області Грисюк О.В. № 52616 від 24 травня 2021 року про стягнення з неї на користь відповідача грошових коштів в сумі 12901,98 грн.

Позивачка вважає, що на час вчинення спірного виконавчого напису у приватного нотаріуса не було усіх необхідних документів, за якими стягнення заборгованості проводиться у безспірному порядку, а отже нотаріусом не було дотримано вимог чинного законодавства, внаслідок чого було порушено її права, у зв`язку із чим вона вимушена звернутися до суду з даним позовом.

Представник позивачки в судове засідання не з'явився, надіславши заяву про розгляд справи без участі сторони позивача та про підтримання позовних вимог в повному обсязі.

Від відповідача на позовну заяву 02.02.2022 року надійшов відзив на позов, у якому просять відмовити в задоволенні позовних вимог, обгрунтовуючи свої заперечення наступним. Між відповідачем та позивачкою було укладено кредитний договір, за умовами якого останній надано у тимчасове строкове платне користування кредитні кошти, які позивачка не погасила у передбачений умовами договору строк, внаслідок чого утворилася заборгованість за кредитом. Відповідачем було напрввлено на адресу позивачки претензію з вимогою погасити заборгованість, яка нею була проігнорована, при цьому не надавши відповідачу жодних заперечень та, таким чином, визнавши суму боргу. Окрім того, позивачкою до матеріалів позовної заяви не надано жодних доказів на спростування суми боргу чи доказів на підтвердження спірності суми заборгованості. На момент вчинення оскаржуваного виконавчого напису жодних змін до постанови Кабінету Міністрів України № 662 від 26.11.2014 року "Про внесення змін до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів" внесено не було і вона не визнана нечинною. Тому вони не вбачають підстав для задоволення позову, оскільки і відповідач, і нотаріус щодо вчинення виконавчого напису діяли в межах діючого законодавства. Також вважають безпідставною вимогу про стягнення витрат на правничу допомогу, оскільки ці витрати не доведені належними доказами у справі і є не співмірними із заявленими вимогами та складністю справи.

З урахуванням викладеного, відповідач просить відмовити у задоволенні позовних вимог та розглядати справу без участі представника відповідача.

Від третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача, приватного виконавця виконавчого округу Черкаської області Чупис Т.П. пояснення на позов не надходило.

Суд, дослідивши матеріали справи, приходить до таких висновків.

Відповідно до ч.1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

В тому числі, суд враховує вимоги ст. 80 ЦПК України, зокрема достатність доказів для вирішення справи, наданих до суду.

Судом встановлено, що 24 травня 2021 року приватним нотаріусом Києво-Святошинського районного нотаріального округу Київської області Грисюк О.В. було вчинено виконавчий напис № 52616 про стягнення з ОСОБА_2 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "АЛЕКСКРЕДИТ" заборгованості за договором про надання кредиту № 1793809 від 01.01.2019 року, укладеним між позивачкою та ТОВ "АЛЕКСКРЕДИТ", що виникла за період з 02.04.2019 року по 19.05.2021 року в розмірі 11101,98 грн., а саме: прострочена заборгованість за сумою кредиту - 8000,00 грн.; прострочена заборгованість за несплаченими відсотками за користування кредитом - 1228,80 грн., строкова заборгованість за штрафами і пенею - 1873,18 грн., а також стягнуто витрати за вчинення вказаного виконавчого напису в обумовленій сторонами сумі - 1800 грн. Загальна сума, що підлягає стягненню з ОСОБА_2 становить 12901,98 грн.

Постановою про відкриття виконавчого провадження від 21.07.2021 року приватним виконавцем виконавчого округу Черкаської області Чупис Т.П. відкрито виконавче провадження № 66169402 з примусового виконання виконавчого напису № 52616, виданого 24.05.2021 року приватним нотаріусом Києво-Святошинського районного нотаріального округу Київської області Грисюк О.В. про стягнення з ОСОБА_2 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "АЛЕКСКРЕДИТ" заборгованості в розмірі 12901,98 грн.

Звертаючись до суду з даним позовом, позивачка вважає, що вказаний виконавчий напис вчинено із порушенням вимог діючого законодавства України, а вимога про стягнення заборгованості не є безспірною.

Відповідно до статті 18 ЦК України нотаріус здійснює захист цивільних прав шляхом вчинення виконавчого напису на борговому документі у випадках і в порядку, встановлених законом.

Статтею 87 Закону України «Про нотаріат» передбачено, що для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість.

Перелік документів, за якими стягнення заборгованості проводиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Згідно із статтею 88 Закону України «Про нотаріат», у редакції, чинній на час вчинення спірних правовідносин, нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року.

Процедуру вчинення виконавчого напису врегульовано у Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженому наказом Міністерства юстиції України від 22 лютого 2012 року № 296/5. Для вчинення виконавчого напису стягувачем або його уповноваженим представником нотаріусу подається заява (підпункт 2.1пункту 2 глави 16 розділу ІІ Порядку № 296/5), а нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем, передбачені Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 29.06.99 № 1172, та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року (стаття 88 Закону України "Про нотаріат", підпункти 3.1, 3.2 пункту 3 глави 16 розділу ІІ Порядку № 296/5).

Як зазначено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 16 травня 2018 року у справі № 320/8269/15-ц, Велика Палата вважає, що питання визначення судами безспірності суми заборгованості під час розгляду справ про оскарження законності вчинення нотаріусом виконавчого напису, вже досліджене Верховним Судом України.

Зокрема, у постанові Верховного Суду України від 20 травня 2015 року у справі № 6-158цс15 зазначено, що безспірність заборгованості підтверджують документи, передбачені Переліком № 1172, нотаріус під час вчинення виконавчого напису не встановлює права та обов`язки учасників правовідносин, а лише перевіряє наявність необхідних документів.

У постанові Верховного Суду України від 04 березня 2015 року у справі № 6-27цс15 зазначено, що наявність спору про розмір заборгованості у суді на час вчинення виконавчого напису спростовує висновок суду про безспірність заборгованості боржника.

Аналогічні правові висновки містяться й у постановах Верховного Суду України від 11 березня 2015 року у справі № 6-141цс14 та від 05 липня 2017 року у справі № 6-887цс17.

Так, у постанові Верховного Суду України від 05 липня 2017 року у справі № 6-887цс17 міститься правовий висновок про те, що суд при вирішенні спору про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, не повинен обмежуватися лише перевіркою додержання нотаріусом формальних процедур і факту подання стягувачем документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника згідно з Переліком № 1172. Для правильного застосування положень статей 87, 88 Закону України "Про нотаріат" у такому спорі суд повинен перевірити доводи боржника в повному обсязі й установити та зазначити в рішенні, чи справді на момент вчинення нотаріусом виконавчого напису боржник мав безспірну заборгованість перед стягувачем, тобто чи існувала заборгованість узагалі, чи була заборгованість саме такого розміру, як зазначено у виконавчому написі, та чи не було невирішених по суті спорів щодо заборгованості або її розміру станом на час вчинення нотаріусом виконавчого напису. У цій постанові також зазначено, що законодавством не визначений виключний перелік обставин, які свідчать про наявність спору щодо заборгованості. Ці обставини встановлює суд відповідно до загальних правил цивільного процесу за наслідками перевірки доводів боржника та оцінки наданих ним доказів.

Велика Палата Верховного Суду наголошує на тому, що сам по собі факт подання стягувачем відповідних документів нотаріусу не свідчить про відсутність спору стосовно заборгованості як такого (постанова Верховного Суду України від 05 липня 2017 року у справі № 6-887цс17). При цьому лише та обставина, що у виконавчому написі зазначено більшу суму заборгованості за кредитом, ніж у повідомленні, не свідчить про наявність спору про розмір заборгованості (постанова Верховного Суду України від 20 травня 2015 року у справі № 6-158цс15). Під час розгляду справ такої категорії суд перевіряє право стягувача на вчинення вказаної дії, повноваження щодо вчинення нотаріальних дій нотаріуса та встановлює той факт, чи дійсно розмір заборгованості, що підлягає стягненню, у тому числі розмір процентів, неустойки (штрафу, пені), якщо такі належать до стягнення, відповідає сумі, вказаній у виконавчому документі, та залежно від встановленого ухвалює рішення про відмову чи задоволення позову.

Відповідачем у відзиві на позову заяву зазначено, що позивачка після надсилання їй претензії з вимогою погасити заборгованість не оспорювала суму боргу, з чого слідує, що вона була з нею згідна, а до позовної заяви не додала доказів на підтвердження спірності суми боргу.

В той же час, відповідачем до відзиву не додано жодних доказів на підтвердження того, що позивачці надсилалася письмова претензія з вимогою сплатити суму боргу і саме в тому розмірі, що зазначений в оскаржуваному виконавчому написі нотаріуса. З урахуванням того, що суд не має можливості встановити вказану обставину, а тому не бере до уваги ці заперечення відповідача, оскільки вони не підтверджені документально.

Разом з тим, слід зазначити, що постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 22 лютого 2017 року у справі № 826/20084/14, залишеною без змін ухвалою Вищого адміністративного суду України від 01 листопада 2017 року, постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 07 листопада 2016 року скасовано.

Визнано незаконною та нечинною постанову Кабінету Міністрів України від 26 листопада 2014 року № 662 «Про внесення змін до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів» в частині, а саме: п. 1 Змін, що вносяться до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, в частині «а після слів «заставлене майно» доповнити словами «(крім випадку, передбаченого пунктом 11 цього переліку)»; доповнити розділ пунктом 11 такого змісту: «11. Іпотечні договори, що передбачають право звернення стягнення на предмет іпотеки у разі прострочення платежів за основним зобов`язанням до закінчення строку виконання основного зобов`язання.

Для одержання виконавчого напису подаються: а) оригінал нотаріально посвідченого іпотечного договору; б) оригінал чи належним чином засвідчена копія договору, що встановлює основне зобов`язання; в) засвідчена стягувачем копія письмової вимоги про усунення порушення виконання зобов`язання, що була надіслана боржнику та майновому поручителю (в разі його наявності), з відміткою стягувана про непогашення заборгованості; г) оригінали розрахункового документа про надання послуг поштового зв`язку та опису вкладення, що підтверджують надіслання боржнику письмової вимоги про усунення порушення виконання зобов`язання; ґ) довідка фінансової установи про ненадходження платежу», п. 2. Змін, що вносяться до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів: «Доповнити перелік після розділу «Стягнення заборгованості за нотаріально посвідченими договорами» новим розділом такого змісту: «Стягнення заборгованості з підстав, що випливають з кредитних відносин 2. Кредитні договори, за якими боржниками допущено прострочення платежів за зобов`язаннями. Для одержання виконавчого напису додаються: а) оригінал кредитного договору; б) засвідчена стягувачем виписка з рахунка боржника із зазначенням суми заборгованості та строків її погашення з відміткою стягувана про непогашення заборгованості.». Зобов`язано Кабінет Міністрів України опублікувати резолютивну частину постанови суду про визнання незаконною та нечинною Постанови Кабінету Міністрів України від 26 листопада 2014 року № 662 «Про внесення змін до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів» в частині, у виданні, в якому її було офіційно оприлюднено, після набрання постановою законної сили.

Зазначена постанова Київського апеляційного адміністративного суду набрала чинності, а тому суд вважає безпідставними посилання відповідача на чинність Постанови Кабінету Міністрів України від 26 листопада 2014 року № 662 «Про внесення змін до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів» в попередній редакції.

Більше того, на офіційному сайті Верховної Ради України вище зазначена Постанова Кабінету Міністрів України від 26 листопада 2014 року № 662 викладена з урахуванням, зокрема, і змісту постанови Київського апеляційного адміністративного суду від 22 лютого 2017 року у справі № 826/20084/14 та ухвали Вищого адміністративного суду України від 01 листопада 2017 року у справі № К/800/6492/17, а тому посилання відповідача на невнесення змін до даної постанови є необгрунтованими.

В сукупності встановлені судом обставини у цій справі свідчать, що оскаржуваний виконавчий напис вчинений нотаріусом 24.05.2021 року, тобто після набрання законної сили постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 22 лютого 2017 року у справі № 826/20084/14.

Відповідно до пункту 1 Переліку (в редакції, чинній на момент вчинення виконавчого напису) «Нотаріально посвідчені договори, що передбачають сплату грошових сум, передачу або повернення майна, а також право звернення стягнення на заставлене майно», для одержання виконавчого напису подаються: а) оригінал нотаріально посвідченого договору (договорів); б) документи, що підтверджують безспірність заборгованості боржника та встановлюють прострочення виконання зобов`язання».

В матеріалах справи відсутні докази того, що укладений між ТОВ "АЛЕКСКРЕДИТ" та позивачкою кредитний договір, який наданий нотаріусу для вчинення виконавчого напису, був посвідчений нотаріально, відповідачем до матеріалів відзиву таких відомостей теж не надано, а тому вказані обставини є ще однією підставою для визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню, саме у зв`язку з недотриманням умов вчинення виконавчого напису щодо подання стягувачем документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду № 172/1652/18 від 21.10.2020 року.

Крім того, як зазначалося вище, відповідачем не доведено документально, що позивачці надсилалося повідомлення про порушення основного зобов`язання з вимогою добровільно виплатити заборгованість, що виникла за кредитним договором, що воно було нею отримано, але проігноровано.

В той же час, чинне законодавство України не зобов`язує нотаріуса викликати позичальника і з`ясовувати наявність чи відсутність його заперечень проти вимог позикодавця. Проте, право позичальника на захист його інтересів забезпечується шляхом направлення йому повідомлення про заборгованість та необхідність її погашення. Однак, враховуючи те, що нотаріальне провадження є безспірним, для забезпечення такої безспірності нотаріусові бажано з`ясувати у позичальника наявність заперечень щодо вчинення виконавчого напису або сплати ним боргу.

Таке повідомлення (заява, претензія, лист-вимога тощо) передається позикодавцем позичальнику у порядку, визначеному статтею 84 Закону України «Про нотаріат».

Відтак, встановивши відсутність доказів направлення позичальником листа-вимоги про повернення боргу та отримання боржником такого листа, суд має доходити обґрунтованого висновку про те, що встановлена законом процедура стягнення боргу за нотаріально посвідченим договором позики на підставі виконавчого напису нотаріуса не була дотримана (виконана), а саме боржник не був повідомлений про вимогу повернути заборгованість, що є самостійною і достатньою підставою для визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню.

У нотаріальному процесі при стягненні боргу за нотаріально посвідченим договором позики (кредитним договором) на підставі виконавчого напису нотаріуса боржник участі не приймає, а тому врахування його інтересів має забезпечуватися шляхом надіслання повідомлення - письмової вимоги про усунення порушення (письмове повідомлення про вчинення виконавчого напису).

Повідомлення надіслане стягувачем боржнику, є документом, що підтверджує безспірність заборгованості та обов`язково має подаватися при вчиненні виконавчого напису як за іпотечним договором, так і за нотаріально посвідченим договором позики (кредитним договором).

Даний висновок викладено у постанові Верховного Суду від 13 жовтня 2021 року у справі № 554/6777/17-ц.

Статтею 18 ЦК України встановлено, що нотаріус здійснює захист цивільних прав шляхом вчинення виконавчого напису на борговому документі у випадках і в порядку, встановлених законом.

Згідно положень статей 15, 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Право на оскарження до суду нотаріальної дії особою, прав та інтересів якої стосуються такі дії, передбачене статтею 50 Закону України «Про нотаріат».

З урахуванням положень статей 15, 16, 18 ЦК України, статей 50, 87, 88 Закону України «Про нотаріат» захист цивільних прав шляхом вчинення нотаріусом виконавчого напису полягає в тому, що нотаріус підтверджує наявне у стягувача право на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. Це право існує, поки суд не встановить зворотного. Тобто боржник, який так само має право на захист свого цивільного права, в судовому порядку може оспорювати вчинений нотаріусом виконавчий напис: як з підстав порушення нотаріусом процедури вчинення виконавчого напису, так і з підстав неправомірності вимог стягувача (повністю чи в частині розміру заборгованості або спливу строків давності за вимогами в повному обсязі чи їх частині), з якими той звернувся до нотаріуса для вчинення виконавчого напису.

Тому сам по собі факт додержання нотаріусом формальних процедур і факту подання стягувачем нотаріусу документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника згідно з переліком документів, передбачених Порядком № 26/5, не може бути підставою для відмови у задоволенні позову про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, якщо судом буде встановлено, що на момент вчинення нотаріусом цього напису боржник не мав безспірної заборгованості перед стягувачем у тому розмірі, як зазначено у виконавчому написі.

Така правова позиція викладена, зокрема, у постанові Верховного Суду від 18 липня 2018 року у справі № 486/388/16-ц.

Враховуючи викладене вище, суд приходить до обгрунтованого висновку про наявність підстав для визнання вчиненого 24.05.2021 року приватним нотаріусом Києво-Святошинського районного нотаріального округу Київської області Грисюк О.В. виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, оскільки відповідачем наведені позивачкою обставини відповідачем не спростовано належними доказами.

З урахуванням задоволення позову, на підставі ст. 141 ЦПК України, стягненню з відповідача на користь позивачки підлягає 908 гривень 00 копійок судового збору за подання позову до суду та 454 грн. судового збору за подання заяви про забезпечення позову.

Окрім того, позивачка просить стягнути з відповідача витрати на правничу допомогу в розмірі 5000 грн., які відповідач згідно з матеріалами відзиву вважає завищеними, не доведеними належними доказами та просить суд у їх стягненні відмовити.

Тому щодо стягнення витрат на правничу допомогу судом встановлено таке.

Представником позивачки на підтвердження наданої їй правничої допомоги надано суду: копію договору про надання професійної правничої (правової) допомоги № б/н/21 від 02.12.2021 року, укладеного між Адвокатським бюро "Калінін і Партнери" та ОСОБА_1 , де сторонами обумовлений предмет договору, права і обов`язки сторін, його термін дії та інші істотні умови договору, Додаток № 1 до вказаного договору від 02.12.2021 року, в якому сторонами обумовлено суму гонорару в розмірі 5000 грн. шляхом сплати на поточний рахунок Бюро, визначений у договорі, дані про рекомендовані (мінімаьні) ставки адвокатського гонорару (винагороди), затвердженні Адвокатським бюро 17.07.2018 року, виходячи з 50% прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого на день оплати, за 1 годину роботи, де за складання позовної заяви немайнового характеру встановлено розмір оплати від 2000 грн., адвокатський запит - від 500 грн. та розцінки на інші правничі послуги, платіжне доручення № 117789720 від 08.12.2021 року про оплату витрат за договором № б/н/21 від 02.12.2021 року в сумі 1000 грн., додаток № 2 до договору про надання професійної правничої (правової) допомоги № б/н/21 від 02.12.2021 року - акт виконаних робіт від 29.12.2021 року з детальним переліком наданих правничих послуг, часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт, передбачено, які витрати входять у вартість послуг адвоката, та їх оголошена вартість з урахуванням затверджних рекомендованих (мінімаьних) ставок адвокатського гонорару (винагороди), меморіальний ордер № від 31.01.2022 року про оплату витрат про надання правничої допомоги за договором № б/н/21 від 02.12.2021 року в сумі 4000 грн.

Виходячи з даних платіжного доручення № 117789720 від 08.12.2021 року про оплату витрат за договором № б/н/21 від 02.12.2021 року в сумі 1000 грн. та меморіального ордеру № від 31.01.2022 року про оплату витрат про надання правничої допомоги за договором № б/н/21 від 02.12.2021 року в сумі 4000 грн., всього позивачкою сплачено винагороду адвокату в сумі 5000 грн.

При визначенні суми відшкодування витрат на послуги адвоката суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін.

Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ), присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року.

Так, у справі «Схід/Захід Альянс Лімітед» проти України» (заява № 19336/04) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (п. 268).

У рішенні ЄСПЛ від 28 листопада 2002 року «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 19 лютого 2020 року у справі №755/9215/15-ц, провадження № 14-382цс19, прийшла до висновку про те, що передбачено такі критерії визначення та розподілу судових витрат: 1) їх дійсність; 2) необхідність; 3) розумність їх розміру, з урахуванням складності справи та фінансового стану учасників справи.

Виходячи з викладеного, враховуючи, що вказана справа не визнана судом малозначною, її розгляд відбувався за правилами загального позовного провадження, суд вважає, що позивачкою та її представником надано належне та допустиме документальне підтвердження здійснення нею оплати послуг адвокату Калініну С.К., вказаний розмір витрат відповідає як кількості годин, витрачених останнім на участь в підготовці процесуальних документів, консультації, узгодження позиції по справі, так і кількості годин на складання (оформлення) позовної заяви та заяви про забезпечення позову, складності справи, а також вказаний розмір витрат є обгрунтованим, заявленим в розумних межах, що узгоджується з положеннями ст.,ст. 137, 141 ЦПК України та ст. 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність».

Тому суд вважає, що в даному випадку розмір витрат на оплату послуг адвоката є співмірним зі складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг), часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг), обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт, ціною позову та значенням справи для сторони, а твердження відповідача, що вказані витрати на правничу допомогу є завищеними суд вважає необгрунтованими.

В той же час, клопотання про зменшення розміру витрат на правничу допомогу від відповідача до суду не надходило.

Виходячи з вище викладених обставин, суд вбачає підстави для стягнення даних витрат на користь позивачки, так як вони доведені належним чином.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 15, 16, 18 ЦК України, ст.ст. 50, 87, 88 Закону України «Про нотаріат», Порядком вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого Наказом Міністерства юстиції України від 22.02.2012 року №296/5, Постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року № 1172 «Про затвердження переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів», Наказом Міністерства юстиції України «Про затвердження Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України» № 296/5 від 22 лютого 2012 року, ст.ст. 4, 5, 12, 13, 76-81, 137, 141, 178, 259, 263-265, 268, 273 ЦПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

Позовну заяву ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю "АЛЕКСКРЕДИТ", третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача, приватний виконавець виконавчого округу Черкаської області Чупис Тетяна Петрівна, про визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню, - задовольнити повністю.

Визнати таким, що не підлягає виконанню, виконавчий напис від 24.05.2021 року, вчинений приватним нотаріусом Києво-Святошинського районного нотаріального округу Київської області Грисюк Оленою Василівною, що зареєстрований в реєстрі за № 52616, про стягнення з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "АЛЕКСКРЕДИТ" заборгованості за договором про надання кредиту № 1793809 від 01.01.2019 року, укладеним між ОСОБА_2 ою та ТОВ "АЛЕКСКРЕДИТ", що виникла за період з 02.04.2019 року по 19.05.2021 року в розмірі 11101,98 грн., а саме: прострочена заборгованість за сумою кредиту - 8000,00 грн.; прострочена заборгованість за несплаченими відсотками за користування кредитом - 1228,80 грн., строкова заборгованість за штрафами і пенею - 1873,18 грн., а також витрати за вчинення виконавчого напису в розмірі 1800 грн. на загальну суму 12901,98 грн.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "АЛЕКСКРЕДИТ" (, місцезнаходження: 49044, м. Дніпро, вул. Якова Самарського, 12А) на користь ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , проживаючої за адресою: АДРЕСА_1 ) понесені судові витрати з оплати судового збору за подачу позовної заяви у розмірі 908,00 грн. та зі сплати судового збору за подання заяви про забезпечення позову в розмірі 454 грн., а всього 1362 (одну тисячу триста шістдесят дві) гривні.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "АЛЕКСКРЕДИТ" (, місцезнаходження: 49044, м. Дніпро, вул. Якова Самарського, 12А) на користь ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , проживаючої за адресою: АДРЕСА_1 ) витрати на правничу допомогу в розмірі 5000 (п`ять тисяч) гривень.

Рішення може бути оскаржено до Черкаського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Суддя О.Г.Івахненко