Номер провадження: 22-ц/813/2875/22
Справа № 495/5431/20
Головуючий у першій інстанції Мишко В. В.
Доповідач Гірняк Л. А.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08.08.2022 року

Одеський апеляційний суд у складі колегії::

Головуючого Гірняк Л.А.

суддів Сегеди С.М., Комлевої О.С.,

розглянувши в порядку письмового провадження без виклику сторін в приміщенні Одеського апеляційного суду апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 10 лютого 2021 року у справі за позовом фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про відшкодування збитків порядку зворотної вимоги (регресу), -

встановив:

ПРОЦЕДУРА

Короткий зміст позовних вимог

09.09.2020 фізична особа-підприємець ОСОБА_2 (далі по тексту - позивач) звернувся до Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області з позовною заявою до ОСОБА_1 (далі по тексту - відповідачка), в якій просить стягнути з відповідачки на його користь:

- завдані збитки в розмірі 15 637,01 грн. в порядку зворотної вимоги (регресу);

- суму сплаченого судового збору в розмірі 840,80 грн.;

- витрати на правову допомогу в розмірі 4 500 грн.

Позов обґрунтовано тим, що 15.05.2019 Приватним акціонерним товариством «Страхова компанія «ВУСО» (далі - ПрАТ «СК «ВУСО») було укладено з ОСОБА_3 (далі Страхувальник) договір добровільного страхування наземного транспорту №-16-20, предметом якого є транспортний засіб (далі ТЗ) «Toyota Camry», 2017 року випуску, чорного кольору, державний реєстраційний номер НОМЕР_1 , відповідно до умов якого ПрАТ «СК «ВУСО» взяло на себе зобов`язання у разі настання страхового випадку сплатити на користь Страхувальника страхове відшкодування.

29.06.2019, приблизно о 19:50 годині в смт. Затока, по вул. Приморська, 72, сталася місце дорожньо-транспортна пригода (далі за текстом ДТП) за участю автомобіля «Ford Transit», державний реєстраційний номер НОМЕР_2 , під керуванням ОСОБА_1 , та автомобіля «Toyota Camry», державний реєстраційний номер НОМЕР_1 , під керуванням ОСОБА_3 .

Внаслідок цієї ДТП застрахованому ТЗ «Toyota Camry», державний реєстраційний номер НОМЕР_1 було завдано механічних ушкоджень, про що був складений Акт огляду транспортного засобу від 01.07.2019.

Відповідно до Рахунку № 7254 від 17.07.2019 загальна вартість відновлювального ремонту ТЗ «Toyota Camry», державний реєстраційний номер НОМЕР_1 , склала 51 703,15 грн.

Виконуючи взяти на себе зобов`язання по договору добровільного страхування, ПрАТ «СК «ВУСО», на підставі страхового акту № 08367-02 від 19.07.2019 виплатило ОСОБА_3 страхове відшкодування у загальному розмірі 51 703,15 грн.

Постановою Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 05.09.2019 по справі № 495/5575/19 встановлено, що ДТП сталася внаслідок порушення відповідачкою вимог Правил дорожнього руху України, за що вона була притягнута до адміністративної відповідальності за ст.124 КУпАП.

Цивільно-правова відповідальність відповідачки як водія ТЗ «Ford Transit», державний реєстраційний номер НОМЕР_2 , була застрахована за полісом № АО/5713523 в ПАТ «НАСК «ОРАНТА».

ПрАТ «СК «ВУСО» звернулося до ПАТ «НАСК «ОРАНТА» з вимогою про відшкодування збитків в порядку регресу.

ПАТ «НАСК «ОРАНТА» відшкодувало ПрАТ «СК «ВУСО» частину завданих відповідачем збитків в розмірі 36 066,14 грн., внаслідок чого залишилася несплаченою різниця між фактичним розміром шкоди (вартістю відновлювального ремонту) і страховим відшкодуванням за полісом № АО/5713523 в сумі 15 637,01 грн.

10.03.2020 ПрАТ «СК «ВУСО» (Первісний кредитор) та ФОП ОСОБА_2 (Новий кредитор) уклали договір № 10/03/202 про відступлення права вимоги, відповідно до умов якого Первісний кредитор відступає (передає), а Новий кредитор отримує право вимоги відшкодування у порядку регресу збитків, завданих Первісному кредитору по договорам страхування, перелік яких наведений у Додатку № 1 до цього договору. В тому числі позивач отримав право вимоги відшкодування у порядку регресу збитків вигляді виплаченого страхового відшкодування за договором №-16-20 від 15.05.2019 (п.20 Додатку 3 1 до Договору).

16.12.2020 відповідач ОСОБА_1 надала відзив на позовну заяву, в якому просить у задоволенні позовних вимог відмовити.

Заперечуючи проти доводів позивача, зазначала, що:

- ліміт страхової виплати, встановлений Полісом № АО/5713523 обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності, укладеним нею з ПАТ «НАСК «ОРАНТА», не перевищено, а вартість відновлювального ремонту не може бути покладено на винну в ДТП особу, оскільки покладання обов`язку з відшкодування шкоди у межах страхового відшкодування на страхувальника, який уклав відповідний договір страхування і сплачує страхові платежі, суперечить меті інституту страхування цивільно-правової відповідальності;

- в матеріалах справи відсутній доказ виплати страхового відшкодування з боку ПрАТ «СК «ВУСО» потерпілому ОСОБА_3 , а наявне платіжне доручення про сплату ТОВ «ВТП Інжжпроект» 51 703,15 грн., а в призначені платежу не вказана природа такого нарахування;

- в матеріалах справи відсутні документи, які підтверджують належний розрахунок збитків за первісним платежем, здійсненим ПрАТ «СК «ВУСО», а Акт огляду ТЗ від 01.07.2019 є недостатнім доказом доведеності суми стягнення. Розмір шкоди, заподіяної ТЗ, має встановлюватися або експертним висновком, або звітом про оцінку майна;

- опис пошкоджень ТЗ, зазначених у Акті огляду ТЗ від 01.07.2019, відрізняється від опису пошкоджень ТЗ, зазначених у довідці № 397241 від 29.06.2020;

- опис пошкоджень ТЗ, зазначених в Акті огляду ТЗ від 01.07.2019, відрізняється від рахунку на оплату № 7254 від 17.07.2019, зокрема, в Акті вказано, що «бампер передній підлягає ремонту та фарбуванню», натомість в рахунку на оплату вказано, що було проведено «заміну переднього бамперу 350 грн., та включена вартість нового бамперу 10 682,21 грн. За умови задоволення позову, сума стягнення має бути зменшена на 11 032,21 грн.;

- позивач обрав неналежний спосіб захисту своїх прав, оскільки право на відшкодування шкоди в порядку регресу в правовідносинах сторін відсутнє, а засновано на суброгації - переході до позивача права вимоги потерпілого.

05.01.2021 представник позивача надав відповідь на відзив, в якому просив залишити апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін, посилаючись, що доводи відповідача не заслуговують на увагу, та обґрунтував свої заперечення тим, що :

- шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала, а обсяг відповідальності страховика за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів обмежений розміром страхової виплати, розрахованої відповідно до умов Полісу;

- відповідачка, як особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, з огляду на недостатність страхової виплати для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою за Полісом № АО/57135234;

- невідшкодованою залишилася різниця у розмірі вартості фізичного зносу автомобіля у сумі 15 637,01 грн.;

- за змістом ст.1194 ЦК України відшкодовується різниця між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою, а не різниця між фактичним розміром шкоди і лімітом відповідальності. У ПАТ «НАСК «ОРАНТА» не виник обов`язок відшкодування вартості зносу ТЗ, проте, позивач як кредитор у зобов`язанні набув права вимоги до відповідача щодо відшкодування збитків в повному обсязі;

- визначення розмір виплаченого страхового відшкодування ПраТ «СК «ВУСО» проводилося у відповідності до вимог п.п.16.3.1, п.п.16.3 п.16 договору добровільного страхування наземного транспорту № 7-20, а надані позивачем документи підтверджують розмір завданих збитків. У страховика потерпілого відсутній обов`язок здійснювати визначення розміру завданих збитків згідно з Законом України «Про страхування», такий обов`язок покладений на страховика винуватця ДТП відповідно до Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»;

- між довідкою № 397241 та Актом огляду ТЗ відсутні розбіжності, оскільки в довідці зазначена лише локалізація місць автомобіля, котрі були пошкоджені, а в Акті деталізований перелік отриманих пошкоджень;

- позов ґрунтується на ст.ст.993 ЦК України, ст.27 ЗУ «Про страхування», в яких відсутнє поняття суброгація, стягнення має відбуватися на підставі ст.1191 ЦК України. Замість терміну «зворотна вимога» представник використовує термін «регрес», а не суброгація.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 10 лютого 2021 року позовну заяву ФОП ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про відшкодування збитків в порядку зворотної вимоги (регресу) задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ФОП ОСОБА_2 завдані збитки в порядку зворотної вимоги (регресу) в розмірі 15 637,01 грн., судовий збір в розмірі 840 грн., витрати на правову допомогу в розмірі 4 500 грн.

Задовольняючи позов, суд встановив, що 29.06.2019 приблизно о 19:50 годині в смт. Затока, по вул. Приморська, 72, сталася дорожньо-транспортна пригода за участю автомобіля «Ford Transit», державний реєстраційний номер НОМЕР_2 , під керуванням ОСОБА_1 , та автомобіля «Toyota Camry», державний реєстраційний номер НОМЕР_1 , під керуванням ОСОБА_3 , про що свідчить копія довідки про дорожньо-транспортну пригоду № 397241 від 01.09.2020.

Внаслідок вище вказаної дорожньо-транспортної пригоди застрахованому транспортному засобу «Toyota Camry», державний реєстраційний номер НОМЕР_1 , було завдано механічні ушкодження, що підтверджується актом огляду транспортного засобу від 01.07.2019, відповідно до якого страхувальник зазнав матеріального збитку.

Відповідно до постанови Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 05.09.2019 по справі № 495/5575/19 вказана дорожньо-транспортна пригода сталася з вини відповідачки.

Згідно з рахунком № 7254 від 17.07.2019 року загальна вартість відновлювального ремонту автомобіля «Toyota Camry», державний реєстраційний номер НОМЕР_1 , склала 51 703,15 грн.

ПАТ «СК «ВУСО» виплатило потерпілому ОСОБА_3 страхове відшкодування у загальному розмірі 51 703,15 грн., що підтверджується платіжним дорученням про виплату страхового відшкодування № 7254 від 17.07.2019, та звернулося до ПАТ «НАСК «ОРАНТА» про відшкодування цієї суми на його користь.

ПАТ «НАСК «ОРАНТА» відшкодувало ПрАТ «СК «ВУСО» частину завданих відповідачкою збитків в розмірі 36 066,14 грн. Таким чином, різниця між фактичним розміром шкоди і страховим відшкодуванням за полісом № АО/5713523 склала 15 637,01 грн., яка повинна бути сплачена відповідачкою ОСОБА_1 .

Цивільно-правова відповідальність відповідачки як водія транспортного засобу «Ford Transit», державний реєстраційний номер НОМЕР_2 , була застрахована за полісом № АО/5713523 в ПАТ «НАСК «ОРАНТА», а тому відповідно до ст.ст. 6, 9, 22, 29 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», ст.993, ч.1 ст.1191 ЦК України, ст.27 Закону України «Про страхування», ПрАТ «СК «ВУСО» вправі звернутися до ПАТ «НАСК «ОРАНТА» з вимогою про відшкодування збитків в порядку регресу.

10.03.2020 між ПрАТ «СК «ВУСО» (Первісний кредитор) та позивачем ФОП ОСОБА_2 (Новий кредитор) укладено договір № 10/03/2020 про відступлення права вимоги, відповідно до якого ПрАТ «СК «ВУСО» передає йому, а він як Новий кредитор отримує право вимоги відшкодування у порядку регресу збитків, завданих ПрАТ «СК «ВУСО» по договорам страхування, перелік яких наведений у додатку № 1 до договору, зокрема право вимоги відшкодування у порядку регресу збитків у вигляді виплаченого страхового відшкодування за договором № 7-20 від 15.05.2019.

Посилаючись на ч.1 ст.512, ст.514, ч.2 ст.1192 та ст.1194 ЦК України, суд дійшов висновку, що до позивача перейшло право вимоги щодо стягнення з відповідачки ОСОБА_1 суми боргу в порядку зворотної вимоги (регресу).

У зв`язку із задоволенням позову на підставі ч.ч.1 та 2 ст.137, 141 ЦПК України суд стягнув з відповідачки ОСОБА_1 на користь позивача ФОП ОСОБА_2 витрати на правову допомогу в розмірі 4 500 грн. та сплачений позивачем судовий збір в розмірі 840,80 грн.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги та узагальнення її доводів

Не погоджуючись з рішенням Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 10 лютого 2021 року, відповідачка ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, у якій ставить питання про скасування вищезазначеного рішення та просить постановити нове рішення, посилаючись на неповноту встановлення обставин, які мають значення для справи, їх неправильну оцінку з порушенням норм процесуального права, та неправильне застосування норм матеріального права.

Апелянт зазначає, що:

- позивач посилається на відшкодування страховиком в особі ПАТ «НАСК «ОРАНТА» заподіяної шкоди не в повному обсязі 51 703,1 грн., а лише частково 36 066,14 грн., але обґрунтування цієї різниці не наводить;

- ліміт страхової виплати, яка встановлена Полісом № АО/5713523, укладеним нею з ПАТ «НАСК «ОРАНТА», не перевищено, а вартість відновлювального ремонту не може бути покладено на винну в ДТП особу, оскільки покладання обов`язку з відшкодування шкоди у межах страхового відшкодування на страхувальника, який уклав відповідний договір страхування і сплачує страхові платежі, суперечить меті інституту страхування цивільно-правової відповідальності;

- в матеріалах справи відсутній доказ виплати страхового відшкодування з боку «ПрАТ «СК «ВУСО» потерпілому ОСОБА_3 , а наявне платіжне доручення про сплату 51 703,1 грн. на користь ТОВ «ВТП Інжжпроект», а в призначені платежу не вказана природа такого нарахування;

- в матеріалах справи відсутні документи, які підтверджують належний розрахунок збитків на підтвердження законності первісного платежу, а Акт огляду ТЗ від 01.07.2019 є недостатнім доказом доведеності суми стягнення. Розмір шкоди, заподіяної ТЗ, має встановлюватися або експертним висновком, або звітом про оцінку майна;

- опис пошкоджень ТЗ, зазначених у Акті огляду ТЗ від 01.07.2019, відрізняється від опису пошкоджень ТЗ, зазначених у довідці № 397241 від 29.06.2020;

- опис пошкоджень ТЗ, зазначених в Акті огляду ТЗ від 01.07.2019, відрізняється від рахунку на оплату № 7254 від 17.07.2019, зокрема, в Акті вказано, що «бампер передній підлягає ремонту та фарбуванню», натомість в рахунку на оплату вказано, що було проведено «заміну переднього бамперу 350 грн., та включена вартість нового бамперу 10 682,21 грн. За умови задоволення позову, сума стягнення має бути зменшена на 11 032,21 грн.;

- позивач обрав неналежний спосіб захисту своїх прав, оскільки право на відшкодування шкоди в порядку регресу в правовідносинах сторін відсутнє, а засновано на суброгації - переході до позивача права вимоги потерпілого.

01.07.2021 позивач надав відзив на апеляційну скаргу, в якому зазначив, що доводи відповідача не заслуговують на увагу, та обґрунтував свої заперечення тим, що :

- відповідач як особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, з огляду на недостатність страхової виплати для повного відшкодування завданої ним шкоди зобов`язаний сплатити різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою за Полісом № АО/57135234;

- за змістом ст.1194 ЦК України відшкодовується різниця між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою, а не різниця між фактичним розміром шкоди і лімітом відповідальності. У ПАТ «НАСК «ОРАНТА» не виник обов`язок відшкодування вартості зносу ТЗ, проте, позивач як кредитор у зобов`язанні набув права вимоги до відповідача щодо відшкодування збитків в повному обсязі;

- визначення розміру виплаченого страхового відшкодування ПраТ «СК «ВУСО» проводилося у відповідності до вимог п.п.16.3.1, п.п.16.3 п.16 договору добровільного страхування наземного транспорту № 7-20, надані позивачем документи підтверджують розмір завданих збитків. У страховика потерпілого відсутній обов`язок здійснювати визначення розміру завданих збитків згідно з Законом України «Про страхування», такий обов`язок покладений на страховика винуватця ДТП відповідно до Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»;

- між довідкою довідці № 397241 та Актом огляду ТЗ відсутні розбіжності, оскільки в довідці зазначена лише локалізація місць автомобіля, котрі були пошкоджені, в Акті перелік отриманих пошкоджень;

- позов ґрунтується на ст.ст.993 ЦК України, ст.27 ЗУ «Про страхування», в яких відсутнє поняття суброгація, стягнення має відбуватися на підстав ст.1191 ЦК України. Замість терміну «зворотна вимога» представник використовує термін «регрес», а не суброгація.

Фактичні обставини та оцінка апеляційного суду

Судова колегія, заслухавши доповідь судді-доповідача, обговоривши та перевіривши законність та обґрунтованість рішення в межах доводів апеляційної скарги, вивчивши матеріали справи, розглянула справу в порядку письмового провадження без виклику сторін та прийшла до наступного.

Відповідно до ч.1,2 ст.367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги; суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Згідно ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до ст. 264 ч.1 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Таким чином, за змістом ст.ст.89, 263, 264, 265 ч.4 ЦПК України суд зобов`язаний надати мотивовану оцінку кожному аргументу, наведеному учасниками справи, щодо наявності чи відсутності підстав для задоволення позову, а також оцінити належність, допустимість кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів в їх сукупності.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Відповідно до ст. 376 ЦПК України підставами для скасування рішення суду першої інстанції і ухвалення нового рішення або зміни рішення є:

1) неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи;

2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд визнав встановленими;

3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду обставинам справи;

4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Норми матеріального права вважаються порушеними або неправильно застосованими, якщо застосовано закон, який не поширюється на ці правовідносини, або не застосовано закон, який підлягав застосуванню.

Порушення норм процесуального права можуть бути підставою для скасування або зміни рішення, якщо це порушення призвело до неправильного вирішення справи та у випадках встановлених ч. 3 цієї статті.

Рішення суду першої інстанції не відповідає вимогам законності та обґрунтованості.

29.06.2019, приблизно о 19:50 годині в смт. Затока, по вул. Приморська, 72, сталася місце дорожньо-транспортна пригода (далі за текстом ДТП) за участю автомобіля «Ford Transit», державний реєстраційний номер НОМЕР_2 , під керуванням ОСОБА_1 , та автомобіля «Toyota Camry», державний реєстраційний номер НОМЕР_1 , під керуванням ОСОБА_3

ДТП сталася внаслідок порушення відповідачкою вимог Правил дорожнього руху України, за що вона була притягнута до адміністративної відповідальності за ст.124 КУпАП, що підтверджується Постановою Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 05.09.2019 по справі № 495/5575/19.

Відповідно до вимог ст.979 ЦК України за договором страхування одна сторона (страховик) зобов`язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору.

Майнові інтереси ОСОБА_3 , пов`язані з володінням, користуванням а розпорядженням автомобілем «Toyota Camry», державний реєстраційний номер НОМЕР_1 , були застраховані Договором добровільного страхування наземного транспорту № 7-20, укладеним з ПраТ «СК «ВУСО» 15.05.2019 (а.с.11-14).

Механічні пошкодження, завдані «Toyota Camry», державний реєстраційний номер НОМЕР_1 внаслідок ДТП, описані в Акті (протоколі) огляду ТЗ - заяві на виплату, складеному спеціалістом ПраТ «СК «ВУСО» 01.07.2019 (а.с.21-21об).

Зазначений Акт складений відповідно до вимог п.п.16.3.1, п.п.16.3 п.16 цього Договору, в якому визначено, що при пошкодженні ТЗ внаслідок страхового випадку Страховик чи уповноважена ним особа складає Кошторис збитків, в який включається вартість запасних частин, деталей, матеріалів (з урахуванням або без врахування зносу згідно умов цього договору) і ремонтних робіт. Кошторис збитків складається на момент настання страхового випадку на підставі рахунку СТО офіційного дилера, що виконує гарантійне обслуговування ТЗ та обране Страховиком. Вказані документи повинні містити повний перелік робіт, їх вартість, а також вартість запчастин і матеріалів, необхідних для виконання робіт.

17.07.2019 ОСОБА_3 був виставлений рахунок на оплату № 7254 на суму 51 703,15 грн., в якому зазначений вид товарів (робіт, послуг), які надає виконавець ТОВ «ВТП «Інжпроект» замовнику ОСОБА_3 (а.с.18).

19.07.2019 ДТП за участю сторін було кваліфіковано ПраТ «СК «ВУСО» як страховий випадок відповідно до умов п.4.1.1 Договору добровільного страхування наземного транспорту № 7-20 від 15.05.2019, про що був складений Страховий акт № 08367-02, відповідно до якого прийнято рішення про виплату страхового відшкодування у сумі 51703,15 грн., отримувачем якого є ТОВ «ВТП «Інжпроект» (а.с.19).

19.07.2019 ПрАТ «СК «ВУСО» перерахувало кошти у сумі 51 703,15 грн. ТОВ «ВТП «Інжпроект», що підтверджується платіжним дорученням № 19232 від 19.07.2019 (а.с.22).

Отже, судова колегія відхиляє довід апелянта про необґрунтованість підстав такого перерахування коштів ПрАТ «СК «ВУСО» на рахунок ТОВ «ВТП «Інжпроект» у зв`язку з тим, що воно відбулося відповідно до умов Договору страхування наземного транспорту № 7-20 від 15.05.2019 .

Відповідно до ст.993 ЦК України до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, у межах фактичних витрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за завдані збитки.

Відповідно до ст.27 Закону України «Про страхування» до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, в межах фактичних затрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за заподіяний збиток.

Отже, за змістом цих норм законодавства, після такої виплати деліктне зобов`язання не припиняється. У ньому відбувається заміна кредитора: до страховика потерпілого переходить право вимоги, що належало цьому потерпілому у деліктному зобов`язанні, у межах виплаченого йому страхового відшкодування. Такий перехід права вимоги є суброгацією.

У випадках, коли деліктні відносини поєднуються з відносинами обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, боржником у деліктному зобов`язанні в межах суми страхового відшкодування виступає страховик завдавача шкоди. Цей страховик, хоч і не завдав шкоди, але є зобов`язаним суб`єктом перед потерпілим, якому він виплачує страхове відшкодування замість завдавача шкоди у передбаченому Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» порядку.

При цьому у відносинах суброгації кредитором виступає страховик потерпілого, який має право вимагати компенсації завданої шкоди, а боржником виступає страховик винної особи, яка завдала шкоду.

Отже, до ПрАТ «СК «ВУСО», яке сплатило страхове відшкодування ОСОБА_3 , перейшло право вимоги до ПАТ «НАСК «ОРАНТА», яке хоч і не завдало шкоди, але зобов`язан0 виплатити страхове відшкодування замість завдавача шкоди ОСОБА_1 , цивільно-правова якої була застрахована за полісом № АО/5713523 в ПАТ «НАСК «ОРАНТА» (а.с.52).

Проте, ПАТ «НАСК «ОРАНТА» відшкодувало ПраТ «СК «ВУСО» лише частину страхового відшкодування, сплаченого ОСОБА_3 , на суму 36 066,14 грн. Зазначена обставина визнається сторонами, що у відповідності до вимог ст.82 ч.1 ЦПК України є підставою для визнання цього факту таким, що не підлягає доказуванню.

10.03.2020 ПраТ «СК «ВУСО» (Первісний кредитор) уклало з позивачем ФОП ОСОБА_2 (Новий кредитор) договір № 10/03/2020 про відступлення права вимоги, за умовами якого позивач як новий кредитор отримав право вимоги відшкодування у порядку регресу збитків у вигляді виплаченого страхового відшкодування за договором № 7-20.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що різниця у сумі 15 637,01 грн. має бути сплачена відповідачем ОСОБА_1 на користь позивача ФОП ОСОБА_2 як нового кредитора.

Проте, судова колегія вважає такий висновок суду помилковим з огляду на наступне.

Згідно з ч.1 ст.7 Закону України «Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні» від 12.07.2001 № 2658-III (далі Закон № 2658-III) оцінка майна проводиться у випадках, встановлених законодавством України, міжнародними угодами, на підставі договору, а також на вимогу однієї з сторін угоди та за згодою сторін.

Проведення оцінки майна є обов`язковою, зокрема, у випадку визначення збитків або розміру відшкодування у випадках, встановлених законом (ч.2 ст.7 Закону № 2658-III).

Згідно з ст.9 Закону № 2658-III методичне регулювання оцінки майна здійснюється у відповідних нормативно-правових актах з оцінки майна: положеннях (національних стандартах) оцінки майна, що затверджуються Кабінетом Міністрів України, методиках та інших нормативно-правових актах, які розробляються з урахуванням вимог положень (національних стандартів) і затверджуються Кабінетом Міністрів України або Фондом державного майна України.

На день ДТП, яка сталася 29.06.2019, визначення вартості матеріального збитку, завданого власнику ТЗ, було передбачено главою 8 Методики товарознавчої експертизи та оцінки дорожніх транспортних засобів, затвердженої наказом Міністерства юстиції України, Фонду державного майна України 24.11.2003 № 142/5/2092 (далі Методика).

Згідно з пунктом 1.2 Методика встановлює порядок оцінки (визначення вартості) дорожніх транспортних засобів (далі ДТЗ), регламентує загальні принцип, методи оцінки та товарознавчих досліджень, також вимоги до оформлення результатів оцінки, оціночні процедури визначення вартості ДТЗ.

Згідно з пунктом 1.3 вимоги Методики є обов`язковими під час проведення товарознавчих досліджень судовими експертами науково-дослідних інститутів судових експертиз Міністерства юстиції України, експертами науково-дослідних експертно-криміналістичних центрів Міністерства внутрішніх справ України, суб`єктами господарювання, до компетенції яких входить проведення судових автотоварознавчих експертиз, а також всіма суб`єктами оціночної діяльності під час оцінки ДТЗ у випадках, передбачених законодавством України або угодами суб`єктів цивільно-правових відносин.

Згідно з пунктом 4.3 цієї Методики за результатами оцінки оцінювач складає звіт про оцінку майна. У разі проведення судової автотоварознавчої експертизи за результатами здійснення відповідних досліджень експерт складає висновок експерта.

Статтями 28, 29 Закону № 1961-ІV передбачено, що шкода, заподіяна в результаті ДТП майну потерпілого, - це шкода, пов`язана: з пошкодженням чи фізичним знищенням транспортного засобу; з пошкодженням чи фізичним знищенням доріг, дорожніх споруд, технічних засобів регулювання руху; з пошкодженням чи фізичним знищенням майна потерпілого; з проведенням робіт, які необхідні для врятування потерпілих у результаті ДТП; з пошкодженням транспортного засобу, використаного для доставки потерпілого до відповідного закладу охорони здоров`я, чи забрудненням салону цього транспортного засобу; з евакуацією транспортних засобів з місця ДТП. При цьому у зв`язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством, включаючи витрати на усунення пошкоджень, зроблених навмисно з метою порятунку потерпілих внаслідок ДТП, з евакуацією транспортного засобу з місця ДТП до місця проживання того власника чи законного користувача транспортного засобу, який керував транспортним засобом у момент ДТП, чи до місця здійснення ремонту на території України. Якщо транспортний засіб необхідно, з поважних причин, помістити на стоянку, до розміру шкоди додаються також витрати на евакуацію транспортного засобу до стоянки та плата за послуги стоянки.

Отже, за змістом цих норм законодавства визначення збитків або розміру відшкодування у зв`язку з пошкодженням чи фізичним знищенням майна потерпілого потребує проведення оцінки майна в обов`язковому порядку.

Відповідно д ч.2 ст.78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Виходячи зі змісту цих норм законодавства, судова колегія погоджується з доводом апелянта, що належним доказом в розумінні ч.2 ст.78 ЦПК України, що підтверджує розмір шкоди (збитку), заподіяної ТЗ ОСОБА_3 , є лише звіт про оцінку майна, складений відповідно до зазначеної Методики, враховуючи, що проведення оцінки майна у такому випадку є обов`язковою умовою.

Таким чином, акт огляду ТЗ від 01.07.2019, рахунок на оплату № 7254 на суму 51 703,15 грн. та страховий актом, який був складений на підставі договору добровільного страхування наземного транспорту № 7-20, укладеного ОСОБА_3 з ПраТ «СК «ВУСО» 15.05.2019, підтверджує лише правовідносини, що склалися між цими сторонами, породжує права та обов`язки лише для них, і не породжує прав та обов`язків для відповідача ОСОБА_1 та ПАТ «НАСК «ОРАНТА» у відносинах, що виникають із укладення договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності, а також у відносинах між ПраТ «СК «ВУСО» та ПАТ «НАСК «ОРАНТА».

В позовній заяві позивач ФОП ОСОБА_2 зазначає, що 15 637,01 грн. це різниця між фактичним розміром збитків (вартістю відновлювального ремонту) та страховим відшкодуванням, а у відповіді на відзив відповідача та у відзиві на апеляційну скаргу зазначає, що зазначена сума це вартість фізичного зносу автомобіля, яку має відшкодувати відповідачка ОСОБА_1 .

За відсутності в матеріалах справи Звіту, який містить розрахований відповідно до вимог законодавства розмір шкоди (збитку), заподіяної ТЗ потерпілого ОСОБА_3 під час ДТП, із зазначенням вартості відновлювального ремонту та вартості ремонту з урахуванням зносу, судова колегія позбавлена можливості з`ясувати, перевірити та надати оцінку рельному розміру фактичної шкоди, завданої ТЗ потерпілого ОСОБА_3 «Toyota Camry», державний реєстраційний номер НОМЕР_1 , правомірності здійснення ПАТ «НАСК «ОРАНТА» часткового страхового відшкодування на суму 36 066,14 грн. на користь ПраТ «СК «ВУСО» за умови встановлення в договорі обов`язкового страхування ліміту відповідальності ОСОБА_1 у сумі 100 000 грн. та вирішити питання про наявність та/або відсутність підстав для стягнення суми у розмірі 15 637,01 грн. з відповідачки ОСОБА_1 на користь ФОП ОСОБА_2 .

Всі інші доводи апелянта судова колегія не приймає на увагу, оскільки для встановлених фактів та відповідних їм правовідносин сторін по справі вони не мають правового значення.

Отже, суд першої інстанції не в повній мірі з`ясував обставини, що мають значення для справи, не визначився з характером правовідносин, що виникли між сторонами, та не вірно застосував норми права до встановлених фактів.

За встановлених судом обставин та враховуючи наведене, в силу п.п.1,2,4 ч.1 ст.376 ЦПК України рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню з ухваленням нового судового рішення про відмову у задоволенні позову.

Відповідно до ч.5 ст.258 ЦК України датою ухвалення рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено повне чи скорочене). Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 376, 381, 382, 384, 389, 390 ЦПК України, судова колегія, -

постановила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задовольнити частково.

Рішення Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 10 лютого 2021 року - скасувати.

Прийняти нову постанову.

У позові фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про відшкодування збитків порядку зворотної вимоги (регресу) на суму 15637,01 грн. - відмовити.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених п.п. «а» - «г» п.2 ч.3 ст.389 ЦПК України.

Головуючий суддя - Л.А. Гірняк

О.С.Комлева

С.М.Сегеда