КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Апеляційне провадження № 22-ц/824/160/2022
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

10 лютого 2022 року Київський апеляційний суд в складі:

Судді - доповідача: Андрієнко А.М.

Суддів: Соколової В.В.

Поліщук Н.В.

При секретарі Дроздовій Ж.В.

Розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 02 серпня 2021 року, постановлене суддею Рибаком М.А. у цивільній справі за первісним позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ мана подружжя та за зустрічним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про визнання майна особистою приватною власністю,

У С Т А Н О В И Л А :

У вересні 2020 року позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до відповідача ОСОБА_2 про поділ майна подружжя, обґрунтовуючи тим, що сторони перебували у шлюбі з 29.04.2006 року, який було розірвано рішенням Дарницького районного суду м. Києва №753/4064/18 від 29.01.2019 року. За час перебування у шлюбі сторонами, з метою спільного проживання та за спільні кошти, було придбано двокімнатну квартиру АДРЕСА_1 , загальною площею 80,2 кв.м., тому вказане майно є об`єктом спільної сумісної власності подружжя і підлягає поділу в порядку встановленому законодавством. Купівля квартири подружжям підтверджується свідоцтвом на право власності на нерухоме майно від 04.07.2014 року та витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 04.07.2014, номер запису про право власності 6219351. Спірне майно купувалось наступним чином: 16.06.2010 між відповідачем та ТОВ «Виробничо-будівельна фірма «МЖКбуд» було укладено попередній договір №42 про укладання в майбутньому договору про відступлення права вимоги. Відповідно до умов вказаного договору сторони зобов`язуються до 31.12.2010 року укласти основний договір про відступлення права вимоги за договором купівлі-продажу майнових прав №16-383/К81 від 20.05.2009 на квартиру АДРЕСА_2 . Пунктом 6 попереднього договору № 42 було передбачено, що за передачу в майбутньому права вимоги майнових прав на квартиру АДРЕСА_2 , відповідач сплачує кошти у сумі 1 190 450,87 грн. в наступному порядку до 18.06.2010 - 471 465,70 грн.; до 21.09.2010 - 353 599,27 грн.; до 21.12.2010-365 385,90 грн. Грошові кошти були сплачені своєчасно та в повному обсязі, що підтверджується квитанціями до прибуткових касових ордерів №24, №34, №51, №52 від 18.06.2010 року, 21.09.2010 року та 21.12.2010 року відповідно. 28.04.2011 року між відповідачем та ТОВ «Виробничо-будівельна фірма «МЖКбуд» було укладено договір №16-383/У-23 відповідно до якого товариством відступлено право вимоги по договору купівлі-продажу майнових прав №16-383/К81 від 20.05.2009 року на квартиру АДРЕСА_2 . В подальшому, як зазначалося вище, після завершення будівництва ПАТ «ХК «Київміськбуд» право власності на двокімнатну квартиру за адресою АДРЕСА_1 , загальною площею 80,2 кв.м. - формально було зареєстровано за відповідачем. Посилаючись на викладене, а також вимоги ст.ст. 368 ЦК України та 60, 68, 69, 70 СК України позивач просив суд в порядку поділу майна подружжя, визнати за ОСОБА_1 право власності на 1/2 частину квартири АДРЕСА_1 та визнати за ОСОБА_2 право власності на 1/2 частину квартири АДРЕСА_1 .

Не погоджуючись із первісним позовом, 07.04.2021 року відповідач ОСОБА_2 звернулась до суду із зустрічним позовом, в якому, посилаючись на те, що квартиру було придбано за її особисті кошти, отримані в дар, просила суд визнати за нею право особистої приватної власності на квартиру АДРЕСА_1 . При цьому зазначала, що спірну квартиру було придбано відповідачем за особисті кошти, подаровані їй батьком, що підтверджується нотаріально посвідченим договором. Відповідач особисто укладала договори щодо квартири та особисто сплачувала кошти за неї. А тому вважала позовні вимоги безпідставними.

Рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 02 серпня 2021 року у задоволенні первісного позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 відмовлено повністю.

Зустрічний позов ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про визнання майна особистою приватною власністю задоволено повністю.

Визнано за ОСОБА_2 право особистої приватної власності на квартиру АДРЕСА_1 .

Стягнуто зі ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 судовий збір в сумі 11350 грн.

Не погодившись із рішенням суду, 03.09.2021 року позивач звернувся до суду з апеляційною скаргою, в якій просить рішення суду скасувати та постановити нове, яким первісний позов задовольнити, в задоволенні зустрічного позову відмовити, мотивуючи тим, що судом порушено норми процесуального права, безпідставно прийнято відзив відповідача, поданий поза встановленим строком, та покладено його в основу рішення, так само безпідставно було прийнято зустрічний позов відповідача, який міг бути поданий лише протягом строку, встановленого для подачі відзиву, та мав бути повернутий заявнику на підставі ч.1 ст.194 ЦПК України. Суд першої інстанції ухвалив оскаржуване рішення за недоведеності обставин, що мають значення для справи, які суд визнав встановленими, судом не прийнято до уваги доводи позивача стосовно сумнівної достовірності договору дарування від 15.06.2010 року. Крім того суд неповно з`ясував обставини справи, дійшовши до висновку, що договір позики, який він укладав перед придбанням спірної квартири, не мав цільовим призначенням придбання майнових прав на квартиру.

У суді апеляційної інстанції представник позивача підтримав апеляційну скаргу та просив її задовольнити, рішення суду першої інстанції скасувати та постановити нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити.

Представник відповідача за основним позовом просила апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції - залишити без змін.

Розглянувши справу в межах доводів апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість постановленого рішення, колегія суддів прийшла до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що майнові права на квартиру були сплачені особисто ОСОБА_2 за її особисті кошти, отримані в дар від її батька, а тому квартира АДРЕСА_1 є її особистою приватною власністю.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції, виходячи з наступного.

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до частин першої, другої та п`ятої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Відповідно до ч.1 ст.367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Судом встановлено, що сторони перебували в зареєстрованому шлюбі з 29.04.2006 року, який було розірвано рішенням Дарницького районного суду м. Києва №753/4064/18 від 29.01.2019 року.

Під час перебування у шлюбі відповідачем було придбано нерухоме майно, а саме: квартиру АДРЕСА_1 , загальною площею 80,2 кв.м., що підтверджується свідоцтвом на право власності на нерухоме майно від 04.07.2014 року та витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 04.07.2014, номер запису про право власності 6219351.

Із матеріалів справи вбачається, що спірну квартиру було набуто ОСОБА_2 під час перебування у шлюбі.

Згідно із довідкою ВБФ «МЖКБУД» АТ ХК «Київміськбуд» від 28.04.2011 року ОСОБА_2 повністю сплачені кошти в розмірі 1 190 450,87 грн. за відступлення майнових прав на квартиру АДРЕСА_2 .

Відповідно до довідки АТ ХК «Київміськбуд» від 10.06.2011 року, яка видана ОСОБА_2 , нею повністю сплачено майнові права на квартиру АДРЕСА_2 в сумі 1 190 450,87 грн., що складає 100% вартості майнових прав.

Також із матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_2 було сплачено кошти за майнові права 18.06.2010 року в сумі 471 465,70 грн.; до 21.09.2010 року - 353 599,27 грн.; до 21.12.2010 року - 365385,90 грн., що підтверджується квитанціями до прибуткових касових ордерів №24, №34, №51, №52 від 18.06.2010 року, 21.09.2010 року та 21.12.2010 року.

Разом із тим, 15.06.2010 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 було укладено договір дарування грошей, який посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Побединською В.О., зареєстрований в реєстрі за № 2357.

Згідно з умовами вказаного договору, ОСОБА_3 16.06.2010 року подарував та передав ОСОБА_2 грошові кошти в сумі 1 190 500,00 грн. з метою придбання ОСОБА_2 майнових прав на квартиру АДРЕСА_2 .

Відповідно до акту приймання-передачі грошових коштів, кошти були передані ОСОБА_2 15.06.2010 року, перед укладенням договору та сплатою коштів за ним.

В подальшому, 16.06.2010 року між відповідачем та ТОВ «Виробничо-будівельна фірма «МЖКбуд» було укладено попередній договір №42 про укладання в майбутньому договору про відступлення права вимоги. Відповідно до умов вказаного договору сторони зобов`язалися до 31.12.2010 року укласти основний договір про відступлення права вимоги за договором купівлі-продажу майнових прав №16-383/К81 від 20.05.2009 на квартиру АДРЕСА_2 .

28.04.2011 року між відповідачем та ТОВ «Виробничо-будівельна фірма «МЖКбуд» було укладено договір №16-383/У-23, відповідно до якого товариством було відступлено право вимоги по договору купівлі-продажу майнових прав №16-383/К81 від 20.05.2009 року на квартиру АДРЕСА_2 .

В подальшому, право власності на квартиру АДРЕСА_1 було зареєстровано за ОСОБА_2 .

Відповідно до ст. 368 Цивільного кодексу України майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом.

Стаття 60 Сімейного кодексу України передбачає, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Згідно зі ст. 70 СК України у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. При вирішенні спору про поділ майна суд може відступити від засади рівності часток подружжя за обставин, що мають істотне значення, зокрема якщо один із них не дбав про матеріальне забезпечення сім`ї, ухилявся від участі в утриманні дитини (дітей), приховав, знищив чи пошкодив спільне майно, витрачав його на шкоду інтересам сім`ї.

Відповідно до пункту 2 частини першої статті 57 СК України особистою приватною власністю дружини, чоловіка є майно, набуте нею (ним) за час шлюбу, але на підставі договору дарування або в порядку спадкування.

Таким чином, суд першої інстанції дійшов вірного висновку про наявність підстав для задоволення позовних вимог щодо визнання права особистої приватної власності на квартиру за ОСОБА_2 , оскільки хоча спірне майно і було набуте за час перебування у шлюбі, однак було придбано за особисті кошти, отримані ОСОБА_2 на підставі договору дарування.

Як вбачається із матеріалів справи договір дарування був укладений 15.06.2010 року, а ТОВ «Виробничо-будівельна фірма «МЖКбуд» прийняла рішення про відчуження майнових прав на квартиру наступного дня 16.06.2010 року. Сума, яка була подарована ОСОБА_2 її батьком співпадає із сумою вартості квартири.

Доводи позивача стосовно сумнівної достовірності договору дарування від 15.06.2010 року не можуть бути прийняті судом, оскільки даний договір недійсним в судовому порядку не визнавався.

Стаття 204 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) закріплює презумпцію правомірності правочину, зокрема, правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

Це означає, що кожний вчинений правочин вважається правомірним, тобто таким, що породжує, змінює або припиняє цивільні права та обов`язки, доки ця презумпція не буде спростована.

Таким чином, до спростування презумпції правомірності правочину всі права, набуті сторонами за ним, можуть безперешкодно здійснюватись, а створені обов`язки підлягають виконанню.

Посилання позивача з приводу сплати ним коштів за квартиру, які були отримані ним в позику, судом першої інстанції обгрунтовано не взято до уваги, оскільки в матеріалах справи відсутні докази фактичного отримання коштів в позику, а також їх цільового використання саме на придбання майнових прав на вказану квартиру.

В матеріалах справи є квитанції, які підтверджують, що кошти на виконання інвестиційного договору вносилися саме ОСОБА_2 .

Як вбачається з матеріалів справи в судовому засіданні 17.02.2021 року оголошено перерву для належного ознайомлення з матеріалами справи представника відповідача та направлення відзиву, який було подано 03.03.2021 року, тобто у встановлений судом 15-денний термін, тому доводи апеляційної скарги щодо порушення строку направлення відзиву не приймаються судом.

Згідно з ч. 1 ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

За таких обставин, колегія суддів прийшла до висновку про залишення рішення суду без змін, а апеляційні скарги без задоволення.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 375 ЦПК України, колегія суддів

П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 02 серпня 2021 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного суду протягом 30 днів з дня складання повного тексту постанови.

Повний текст постанови складено 21 лютого 2022 року.

Суддя - доповідач:

Судді: