КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
апеляційне провадження № 22-ц/824/7737/2022 Доповідач Заришняк Г.М
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 червня 2022 року Київський апеляційний суд в складі суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

Головуючого - Заришняк Г.М.

Суддів - Кулікової С.В., Рубан С.М.

при секретарі - Діденко А.С.

розглянув у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Деснянського районного суду м. Києва від 08 лютого 2022 року в справі за заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , заінтересовані особи: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про видачу обмежувального припису,-

В С Т А Н О В И В :

У листопаді 2021 року ОСОБА_1 звернувся в суд із заявою про видачу обмежувального припису відносно ОСОБА_2 .

В обґрунтування заяви вказував, що 21.01.2004 року відділ Державної реєстрації житлового фонду Деснянської РДА м. Києва видав свідоцтво про право власності на квартиру за адресою: АДРЕСА_1 , відповідно до якого право власності на вищевказану квартиру належить в рівних частинах: ОСОБА_3 , ОСОБА_5 , ОСОБА_4 , ОСОБА_2 30 березня 2007 року ОСОБА_4 на підставі договору дарування ј квартири, подарував ОСОБА_1 свою частку квартири за адресою: АДРЕСА_1 . ОСОБА_2 та ОСОБА_5 є рідним братом та сестрою ОСОБА_1 30 жовтня 2013 року ОСОБА_1 та ОСОБА_8 уклали шлюб. Так, ОСОБА_1 , після укладання шлюбу змінив прізвище на « ОСОБА_1 ».

Зазначав, що під час проживання в даній квартирі ОСОБА_2 по відношенню до заявника та інших членів сім`ї часто створює конфлікти, що призводило до суперечок та викликів поліції. Так, безпосередньо ОСОБА_2 неодноразово притягався до адміністративної відповідальності за вчинення насильства в сім`ї за заявами заявника та сестри ОСОБА_5 , що підтверджується постановами суду. ОСОБА_2 ніде не працює та не отримує жодних доходів, до винесених постанов відноситься скептично та ігнорує їх виконання. Постійні конфлікти, що відбуваються, часто не фіксувалися та залишалися на вирішені «сімейного кола». Тільки за 2021 рік було винесено чотири постанови про притягнення ОСОБА_2 до відповідальності за вчинення домашнього насильства. ОСОБА_2 погрожує всім членам сім`ї фізичною розправою та вчиненням дій, що може призвести до летального випадку. Так, зокрема 22.08.2021 року ОСОБА_2 вчинив наступні дії: вдарив по голові ОСОБА_1 металевим предметом, що підтверджується відео доказами, чим заподіяв травму голови заявника.

Посилаючись на викладене, заявник просив видати обмежувальний припис стосовно ОСОБА_2 , який проживає за адресою: АДРЕСА_1 , на строк шість місяців, яким визначити наступні тимчасові обмеження його прав, а саме: заборонити ОСОБА_2 перебувати в місці спільного проживання (перебування) з ОСОБА_1 за адресою: АДРЕСА_1 .

Рішенням Деснянського районного суду м. Києва від 08 лютого 2022 року в задоволенні заяви відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 , посилаючись на неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, порушення норм матеріального та процесуального права, просить рішення скасувати та ухвалити нове рішення про задоволення його вимог.

Правом подачі відзиву на апеляційну скаргу учасники справи не скористались.

В судовому засіданні суду апеляційної інстанції заявник ОСОБА_1 та заінтересовані особи ОСОБА_4 та ОСОБА_3 підтримали апеляційну скаргу з підстав та доводів, викладених в ній.

ОСОБА_2 в судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином.

Розглянувши справу в межах доводів апеляційної скарги, перевіривши законність й обґрунтованість постановленого рішення суду в цій частині, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Як вбачається з матеріалів справи і це було встановлено судом, що заявник ОСОБА_1 зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , є власником ј частини вказаної квартири, що підтверджується договором дарування ј частини квартири від 30.03.2007 року та довідкою про реєстрацію місця проживання особи.

Заінтересована особа ОСОБА_3 , ОСОБА_2 , а також сестра заявника ОСОБА_5 є співвласниками даної квартири (по ј частині кожен), що підтверджується свідоцтвом про право власності на житло від 21.01.2004 року.

Звертаючись із заявою про видачу обмежувального припису, ОСОБА_1 вказував про те, що між ним та братом ОСОБА_2 постійно виникають сварки, конфлікти, останній погрожує йому, застосовує фізичну силу, погрожує фізичною розправою, що може призвести до летальних наслідків, що змусило його звернутися до суду з даною заявою.

Основним нормативно-правовим актом, яким регулюються спірні правовідносини, є Закон України «Про запобігання та протидію домашньому насильству». Цей Закон визначає організаційно-правові засади запобігання та протидії домашньому насильству, основні напрями реалізації державної політики у сфері запобігання та протидії домашньому насильству, спрямовані на захист прав та інтересів осіб, які постраждали від такого насильства.

Відповідно до ст.350-2 ЦПК України заява про видачу обмежувального припису може бути подана особою, яка постраждала від домашнього насильства або її представником, у випадках, визначених Законом України "Про запобігання та протидію домашньому насильству".

Згідно з п.п.3,6,7,8 ч.1, ст.1 цього Закону домашнє насильство - діяння (дії або бездіяльність) фізичного, сексуального, психологічного або економічного насильства, що вчиняються в сім`ї чи в межах місця проживання або між родичами, або між колишнім чи теперішнім подружжям, або між іншими особами, які спільно проживають (проживали) однією сім`єю, але не перебувають (не перебували) у родинних відносинах чи у шлюбі між собою, незалежно від того, чи проживає (проживала) особа, яка вчинила домашнє насильство, у тому самому місці, що й постраждала особа, а також погрози вчинення таких діянь.

Економічне насильство - це форма домашнього насильства, що включає умисне позбавлення житла, їжі, одягу, іншого майна, коштів чи документів або можливості користуватися ними, залишення без догляду чи піклування, перешкоджання в отриманні необхідних послуг з лікування чи реабілітації, заборону працювати, примушування до праці, заборону навчатися та інші правопорушення економічного характеру.

Психологічне насильство - це форма домашнього насильства, що включає словесні образи, погрози, у тому числі щодо третіх осіб, приниження, переслідування, залякування, інші діяння, спрямовані на обмеження волевиявлення особи, контроль у репродуктивній сфері, якщо такі дії або бездіяльність викликали у постраждалої особи побоювання за свою безпеку чи безпеку третіх осіб, спричинили емоційну невпевненість, нездатність захистити себе або завдали шкоди психічному здоров`ю особи.

Фізичне насильство - це форма домашнього насильства, що включає ляпаси, стусани, штовхання, щипання, шмагання, кусання, а також незаконне позбавлення волі, нанесення побоїв, мордування, заподіяння тілесних ушкоджень різного ступеня тяжкості, залишення в небезпеці, ненадання допомоги особі, яка перебуває в небезпечному для життя стані, заподіяння смерті, вчинення інших правопорушень насильницького характеру.

Особа, яка постраждала від домашнього насильства - особа, яка зазнала домашнього насильства у будь-якій формі. Кривдник - особа, яка вчинила домашнє насильство у будь-якій формі.

Обмежувальний припис стосовно кривдника - встановлений у судовому порядку захід тимчасового обмеження прав чи покладення обов`язків на особу, яка вчинила домашнє насильство, спрямований на забезпечення безпеки постраждалої особи.

Відповідно до пункту 2 частини першої статті 24 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» до спеціальних заходів щодо протидії домашньому насильству належить обмежувальний припис стосовно кривдника.

За пунктом 7 частини першої статті 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» обмежувальний припис стосовно кривдника - це встановлений у судовому порядку захід тимчасового обмеження прав чи покладення обов`язків на особу, яка вчинила домашнє насильство, спрямований на забезпечення безпеки постраждалої особи.

Згідно з частиною третьою статті 26 цього Закону рішення про видачу обмежувального припису або про відмову у видачі обмежувального припису приймається на підставі оцінки ризиків.

У пункті 9 частини першої статті 1 згаданого Закону оцінка ризиків - це оцінювання вірогідності продовження чи повторного вчинення домашнього насильства, настання тяжких або особливо тяжких наслідків його вчинення, а також смерті постраждалої особи.

Згідно з правовими позиціями викладеними Верховним Судом, зокрема, в Постановах від 27 листопада 2019 року у справі №753/23624/18, від 09 грудня 2019 року у справі № 756/11732/18, від 18 грудня 2019 року у справі № 754/9263/19, від 14 січня 2019 року у справі № 754/6995/19, від 06 лютого 2010 року у справі № 753/8626/19, під час вирішення питання про наявність підстав для видачі обмежувального припису суди мають встановлювати, яким формам домашнього насильства піддавався заявник та оцінювати ризики продовження у майбутньому домашнього насильства у будь-якому його прояві. Також у цих постановах Верховний суд виходив з того, що звернення заявника до органів поліції, самі по собі, не підтверджують факт вчинення насильства, що є необхідною умовою застосування судом до відповідної особи спеціальних заходів щодо протидії домашньому насильству, які визначені Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству».

Кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ст. 81 ЦПК України).

За змістом ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу.

Зідно з роз`ясненнями, викладеними в п.п.10,11 постанови Пленуму Верховного Суду України №9 від 1 листопада 1996 року «Про застосування Конституції України при здійсненні правосуддя», конституційні положення про законність судочинства та рівність усіх учасників процесу перед законом і судом (ст. 129 Конституції) зобов`язують суд забезпечити всім їм рівні можливості щодо надання та дослідження доказів, заявлення клопотань та здійснення інших процесуальних прав. При вирішенні цивільних справ суд має виходити з поданих сторонами доказів.

Судом також встановлено, що між заявником, заінтересованимиособами та ОСОБА_2 постійно виникають сварки з приводу проживання та користування квартирою АДРЕСА_1 , що неодноразово ставало приводом для звернення до поліції.

Факт звернення заявника до правоохоронних органів свідчить про наявність тривалого конфлікту між сторонами та спору щодо користування жилим приміщенням, однак не є підставою для видачі видачу обмежувального припису відносно ОСОБА_2 .

Поряд з цим, заінтересована особа ОСОБА_2 є співвласником спірної квартири та постійно у ній проживає, іншого житла не має.

Також з матеріалів справи слідує, що ОСОБА_2 перебуває на диспансерному обліку в Київській міській психоневрологічній лікарні № 2, що підтверджується довідкою Київської міської психоневрологічної лікарні № 2 від 25.05.2018 року.

Статтею 8 Конвенції гарантовано, що кожен має право на повагу до свого приватного і сімейного життя, до свого житла і кореспонденції.

Органи державної влади не можуть втручатись у здійснення цього права, за винятком випадків, коли втручання здійснюється згідно із законом і є необхідним у демократичному суспільстві в інтересах національної та громадської безпеки чи економічного добробуту країни, для запобігання заворушенням чи злочинам, для захисту здоров`я чи моралі або для захисту прав і свобод інших осіб.

Виходячи із змісту даного права, воно включає існування, як негативних так і позитивних обов`язків держави, які невід`ємні від реальної «поваги» до приватного та сімейного життя (пункт 78 рішення Європейського Суду у справі «Мамчур проти України»).

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що у разі видачі судом обмежувального припису ОСОБА_2 буде позбавлений на певний термін єдиного житла, з урахуванням наявних у нього психічних захворювань не матиме змоги забезпечити себе житлом та належними умовами проживання, що може призвести до негативних наслідків.

Суд першої інстанції повно та всебічно з`ясував дійсні обставини справи, зібраним по справі доказам надав належну правову оцінку та й прийшов до правильного висновку про відмову у задоволенні заяви.

Рішення суду відповідає вимогам норм матеріального та процесуального права та не може бути скасованим з підстав, викладених в апеляційній скарзі.

Доводи апеляційної скарги про те, що винесення обмежувального припису жодним чином не позбавить ОСОБА_2 місця проживання, оскільки він може протягом 6-ти місяців перебувати у житлі, що належить на праві приватної власності ОСОБА_12 та ОСОБА_4 , та знаходиться за адресою: АДРЕСА_3 або ж в садовому будинку АДРЕСА_4 садового товариства « ІНФОРМАЦІЯ_1 », за адресою: Київська область, Вишгородський район, с. Гута-Межигірська, не заслуговують на увагу, оскільки не доведені належними та допустимими доказами. Крім того, як вже було зазначено, ОСОБА_2 є власником частини спірної квартири, а позбавлення його, як власника, на певний термін єдиного житла, з урахуванням наявних у нього психічних захворювань, зі зміною місця проживання на досить далеку відстань від квартири, де він проживає, може призвести до негативних наслідків.

Інші доводи апеляційної скарги повторюють доводи позовної заяви, вони були предметом розгляду судом першої інстанції, їм надана належна правова оцінка і вони не містять підстав для скасування рішення суду.

Керуючись ст.ст.367, 374,375, 382 ЦПК України, апеляційний суд, -

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 -залишити без задоволення.

Рішення Деснянського районного суду м. Києва від 08 лютого 2022 року - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом 30 днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови виготовлений 05 липня 2022 року.

Головуючий

Судді: