Справа № 2-2243/2009
Провадження № 4-с/161/74/22
У Х В А Л А

25 листопада 2022 року Луцький міськрайонний суд Волинської області у складі : головуючого судді - Крупінської С.С.

при секретарі - Лесько Б.Я.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Луцьку скаргу ОСОБА_1 на бездіяльність державного виконавця відділу Державної виконавчої служби Луцького районного управління юстиції у Волинській області,-

В С Т А Н О В И В:

Скаржниця ОСОБА_1 звернулася в суд із скаргою на бездіяльність державного виконавця відділу Державної виконавчої служби Луцького районного управління юстиції у Волинській області. В обґрунтування скарги вказує, що з отриманої інформації з Автоматизованої системи виконавчого провадження їй стало відомо, що державним виконавцем відділу ДВС Луцького районного управління юстиції були накладені наступні арешти: згідно постанови про відкриття виконавчого провадження ВП № 44220815 від 01.08.2014 року, постанови про арешт майна боржника ВП № 52644248 від 12.10.2016 року були накладені арешти на все нерухоме майно. Згідно з інформаційної довідки з ДРРП були накладені такі арешти: згідно постанови про арешт майна боржника ВП № 24659427 від 22.02.2011 року, реєстраційний номер обтяження 10899392 від 02.03.2011 року; постанови про арешт майна боржника ВП № 24659427 від 04.04.2011 року, реєстраційний номер обтяження 11479373 від 09.08.2011 року були накладені арешти на все нерухоме майно боржника. Дані виконавчі провадження архівні та після закінчення строку їх зберігання були знищені. Станом на 25.10.2022 року відкриті виконавчі провадження щодо неї на виконанні у Луцькому ВДВС у Луцькому районі Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Львів) не перебувають. Наявність протягом тривалого часу не скасованого арешту на майно боржника, за умови відсутності виконавчого провадження та майнових претензій з боку стягувача, а також за відсутності будь-яких відомостей стосовно рішення про стягнення виконавчого збору з боржника, є невиправданим втручанням у право особи на мирне володіння своїм майном. Зважаючи на поведінку державного виконавця, який не здійснює виконавчого провадження з примусового виконання постанови про стягнення з боржника виконавчого збору, що підтверджує відсутність з боку держави майнових претензій до боржника, а також відсутність протягом тривалого часу ініціативи стягувача у повторному пред`явленні виконавчого документа до виконання, просить задовольнити скаргу та скасувати вищевказані арешти.

Представник скаржника Гураль С.П. надав суду заяву про розгляд скарги у його відсутності. Просив скаргу задовольнити.

Представник суб`єкта оскарження Луцького відділі ДВС Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Львів) Будь С.Л. проти задоволення скарги заперечив, з підстав, викладених у відзиві.

Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що скарга до задоволення не підлягає з наступних підстав.

З матеріалів справи, судом встановлено, що з отриманої інформації з Автоматизованої системи виконавчого провадження вбачається, що державним виконавцем відділу ДВС Луцького районного управління юстиції були накладені наступні арешти: згідно постанови про відкриття виконавчого провадження ВП № 44220815 від 01.08.2014 року, постанови про арешт майна боржника ВП № 52644248 від 12.10.2016 року були накладені арешти на все нерухоме майно (а.с.5-6).

Згідно з інформаційної довідки з ДРРП були накладені такі арешти: згідно постанови про арешт майна боржника ВП № 24659427 від 22.02.2011 року, реєстраційний номер обтяження 10899392 від 02.03.2011 року; постанови про арешт майна боржника ВП № 24659427 від 04.04.2011 року, реєстраційний номер обтяження 11479373 від 09.08.2011 року були накладені арешти на все нерухоме майно боржника (а.с.7-8).

ОСОБА_1 звернувшись до Луцького відділу ДВС у Луцькому районі Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Львів) з відповідним запитом отримала відповідь згідно якої останню було повідомлено, що згідно даних автоматизованої системи виконавчого провадження у відділі перебували виконавче провадження АСВП №44220815 з примусового виконання виконавчого листа № 2-2243/2009 від 23.07.2009 року виданого Луцьким міськрайонним судом про стягнення з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 на користь ПАТ «Омега Банк» 405280,53 грн. боргу. На виконання ухвали Луцького міськрайонного суду № 161/13915/14-ц від 17.09.2014 року замінено сторону виконавчого провадження стягувача ВАТ «Сведбанк» на ТзОВ «Факторингова компанія «Вектор Плюс». Виконавче провадження № 44220815 від 19.11.2015 року та АСВП № 52644248 з примусового виконання виконавчого листа Луцького міськрайонного суду № 2-2243/2009 від 23.07.2009 року про стягнення з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 403550,53 грн. боргу та по 1730 грн. судового збору в користь ТзОВ «Факторингова компанія «Вектор плюс»» були завершені у зв`язку з відсутністю майна (а.с.9).

У відповідності до статті 447 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їх права чи свободи.

Статтею 50 Закону України «Про виконавче провадження» (яка діяла на час виникнення спірних правовідносин) зазначено, що у разі закінчення виконавчого провадження (крім направлення виконавчого документа за належністю іншому органу державної виконавчої служби, офіційного оприлюднення повідомлення про визнання боржника банкрутом і відкриття ліквідаційної процедури, закінчення виконавчого провадження за рішенням суду, винесеним у порядку забезпечення позову чи вжиття запобіжних заходів, а також крім випадків нестягнення виконавчого збору або витрат, пов`язаних з організацією та проведенням виконавчих дій), повернення виконавчого документа до суду або іншого органу (посадовій особі), який його видав, арешт, накладений на майно боржника, знімається, скасовуються інші вжиті державним виконавцем заходи примусового виконання рішення, а також провадяться інші дії, необхідні у зв`язку із завершенням виконавчого провадження. Завершене виконавче провадження не може бути розпочате знову, крім випадків, передбачених цим Законом. У разі якщо у виконавчому провадженні державним виконавцем накладено арешт на майно боржника, у постанові про закінчення виконавчого провадження або повернення виконавчого документа до суду або іншого органу (посадовій особі), який його видав, державний виконавець зазначає про зняття арешту, накладеного на майно боржника.

Відповідно до статті 40 Закону України «Про виконавче провадження», у разі закінчення виконавчого провадження (крім закінчення виконавчого провадження за судовим рішенням, винесеним у порядку забезпечення позову чи вжиття запобіжних заходів, а також, крім випадків нестягнення виконавчого збору або витрат виконавчого провадження, нестягнення основної винагороди приватним виконавцем), повернення виконавчого документа до суду, який його видав, арешт, накладений на майно (кошти) боржника, знімається, відомості про боржника виключаються з Єдиного реєстру боржників, скасовуються інші вжиті виконавцем заходи щодо виконання рішення, а також проводяться інші необхідні дії у зв`язку із закінченням виконавчого провадження. Про зняття арешту з майна (коштів) виконавець зазначає у постанові про закінчення виконавчого провадження або повернення виконавчого документа, яка в день її винесення надсилається органу, установі, посадовій особі, яким була надіслана для виконання постанова про накладення арешту на майно (кошти) боржника, а у випадках, передбачених законом, вчиняє дії щодо реєстрації припинення обтяження такого майна.

Згідно ч. 4,5 ст.59 Закону України «Про виконавче провадження» підставами для зняття виконавцем арешту з усього майна (коштів) боржника або його частини є:

1) отримання виконавцем документального підтвердження, що рахунок боржника має спеціальний режим використання та/або звернення стягнення на такі кошти заборонено законом;

2) надходження на рахунок органу державної виконавчої служби, рахунок приватного виконавця суми коштів, стягнених з боржника (у тому числі від реалізації майна боржника), необхідної для задоволення вимог усіх стягувачів, стягнення виконавчого збору, витрат виконавчого провадження та штрафів, накладених на боржника;

3) отримання виконавцем документів, що підтверджують про повний розрахунок за придбане майно на електронних торгах;

4) наявність письмового висновку експерта, суб`єкта оціночної діяльності - суб`єкта господарювання щодо неможливості чи недоцільності реалізації арештованого майна боржника у зв`язку із значним ступенем його зношення, пошкодженням;

5) відсутність у строк до 10 робочих днів з дня отримання повідомлення виконавця, зазначеного у частині шостій статті 61 цього Закону, письмової заяви стягувача про його бажання залишити за собою нереалізоване майно;

6) отримання виконавцем судового рішення про скасування заходів забезпечення позову;

7) погашення заборгованості із сплати періодичних платежів, якщо виконання рішення може бути забезпечено в інший спосіб, ніж звернення стягнення на майно боржника;

8) отримання виконавцем документального підтвердження наявності на одному чи кількох рахунках боржника коштів, достатніх для виконання рішення про забезпечення позову;

9) підстави, передбачені пунктом 1-2 розділу XIII "Прикінцеві та перехідні положення" цього Закону;

У всіх інших випадках арешт може бути знятий за рішенням суду.

Отже, як з`ясовано в судовому засіданні, скаржником у виконавчому провадженні не було сплачено виконавчий збір і сторонами дана обставина не оспорюється. Крім того, будь яких доказів щодо погашеного боргу скаржницею не було надано суду.

Разом з тим, в судовому засіданні встановлено, що скаржницею не оскаржуються дії державного виконавця, а лише ставиться питання про скасування арешту з належного їй майна. На думку суду особою вибраний спосіб захисту, який не грунтується на вимогах діючого законодавства, оскільки в разі заявленої скарги суд не скасовує арешти при розгляді справ такої категорії.

За змістом ч. 2, 3 ст. 451 ЦПК України у разі встановлення обґрунтованості скарги суд визнає оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність неправомірними і зобов`язує державного виконавця або іншу посадову особу органу державної виконавчої служби, приватного виконавця усунути порушення (поновити порушене право заявника). Якщо оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність були прийняті або вчинені відповідно до закону, в межах повноважень державного виконавця або іншої посадової особи органу державної виконавчої служби, приватного виконавця і право заявника не було порушено, суд постановляє ухвалу про відмову в задоволенні скарги.

Таким чином, зважаючи на вищевказане, суд приходить до висновку, що в задоволенні скарги слід відмовити.

Керуючись статтями 447, 450, 451 Цивільного процесуального кодексу України, на підставі Закону України «Про виконавче провадження», суд-

У Х В А Л И В :

В задоволенні скарги ОСОБА_1 на бездіяльність державного виконавця відділу Державної виконавчої служби Луцького районного управління юстиції у Волинській області відмовити.

Ухвала може бути оскаржена до Волинського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення.

Повний текст ухвали виготовлений 25 листопада 2022 року.

Суддя Луцького міськрайонного суду

Волинської області С.С.Крупінська