Справа № 344/676/21
Провадження № 22-ц/4808/1353/22
Головуючий у 1 інстанції СТРУТИНСЬКИЙ Р. Р.
Суддя-доповідач Барков
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 грудня 2022 року м. Івано-Франківськ

Івано-Франківський апеляційний суд у складі колегії суддів:

головуючого судді Баркова В. М.,

суддів: Девляшевського В. А.,

Мальцевої Є. Є.,

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скарг у ОСОБА_1 на рішення Тисменицького районного суду Івано-Франківської області від 06 грудня 2021 року в складі судді Струтинського Р. Р., ухвалене у м. Івано-Франківську Івано-Франківської області, повний текст якого складено 16 грудня 2021 року, в справі за позовом ОСОБА_1 до Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області, Державної казначейської служби України про відшкодування моральної шкоди,

ВСТАНОВИВ:

У січні 2021 року ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом до Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області, Державної казначейської служби України про відшкодування моральної шкоди.

В обґрунтування позову вказував, що 05 листопада 2020 року він звернувся до Івано-Франківського міського суду із позовом до Управління патрульної поліції в Івано-Франківській області та Державної казначейської служби України про відшкодування моральної шкодив у розмірі 140 133,33 грн. Ухвалою Івано-Франківського міського суду від 10 листопада 2020 року у складі судді Польської М. В. вказану позовну заяву залишено без руху у зв`язку з несплатою ним судового збору. 20 листопада 2020 року він звернувся до Івано-Франківського міського суду із заявою про невиконання вказаної ухвали суду від 10 листопада 2020 року та про відвід судді Польської М. В. 25 листопада 2020 року ухвалою Івано-Франківського міського суду у складі судді Бабій О. М. у задоволенні його заяви про відвід судді Польської М. В. відмовлено. Ухвалою Івано-Франківського міського суду від 30 листопада 2020 року повернуто йому позовну заяву. Постановою Івано-Франківського апеляційного суду від 24 грудня 2020 року його апеляційну скаргу задоволено, ухвалу Івано-Франківського міського суду від 30 листопада 2020 року про повернення позовної заяви скасовано, а справу направлено для продовження розгляду до суду першої інстанції. Отже, суддею Польською М. В. порушено норми процесуального права, оскільки незаконно позбавлено його права на справедливий суд. Протиправними діями судді Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області, які полягають у постановленні незаконної ухвали від 30 листопада 2020 року у справі № 344/14971/20, йому завдано моральної шкоди, а саме спричинено душевні та психологічні страждання, які призвели до приниження честі, гідності, репутації, ушкодження здоров`я, порушення нормальних життєвих зав`язків, вимушених змін або обмежень у виборі активної діяльності, звичайного кола спілкування та інших негативних наслідків.

З урахуванням викладеного позивач просив суд стягнути з Державного бюджету України через Державну казначейську службу України шляхом списання коштів з Єдиного казначейського рахунку на його користь моральну шкоду у тому самому розмірі 140 133,33 грн.

Рішенням Тисменицького районного суду від 06 грудня 2021 року у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що належним відповідачем у спорах про відшкодування шкоди, завданої судом, може бути лише держава, а не суди (судді), які діють від імені держави, а, звертаючись до суду із цим позовом, ОСОБА_1 в якості відповідача не зазначив належного відповідача Державу Україна, яка приймає участь у справі через відповідний орган, а саме Міністерство юстиції України. Таким чином, суд дійшов висновку про відмову у задоволенні позову до Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області.

Щодо пред`явлених позовних вимог до Державної казначейської служби України суд зазначив, що з повноважень та завдань Державної казначейської служби не вбачається, що цей орган несе відповідальність за шкоду, завдану судами в результаті протиправної бездіяльності. Самостійним відповідачем Державна казначейська служба за таким позовом бути не може. Позивачем не доведено неправомірності дій або бездіяльності Державної казначейської служби України, як центрального органу виконавчої влади, який реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування коштів. Також позивачем не доведено наявності завданої йому моральної шкоди, протиправності дій її заподіювача, наявності причинного звязку між шкодою і протиправними діяннями заподіювача.

Не погоджуючись із рішенням суду ОСОБА_1 у січні 2022 року подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права, просив скасувати рішення та ухвалити нове, яким задовольнити його позовні вимоги в повному обсязі.

Апеляційна скарга мотивована тим, що суд першої інстанції не врахував, що внаслідок неправомірних дій судді, яка встановлена в постанові апеляційного суду щодо повернення його позовної заяви йому заподіяно моральну шкоду, а саме спричинено душевні та психологічні страждання, які призвели до приниження честі, гідності, репутації, ушкодження здоров`я, порушення нормальних життєвих зав`язків, вимушених змін або обмежень у виборі активної діяльності, звичайного кола спілкування та інших негативних наслідків. У позовній заяві він довів свою позицію щодо моральної шкоди та складу правопорушення.

Крім того, суд не здійснив жодних заходів для справедливого розгляду справи, не забезпечив реальне відшкодування отриманої ним шкоди та порушив норми національного та міжнародного законодавства.

У відзиві на апеляційну скаргу в.о. голови Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а оскаржуване рішення без змін. Зазначає, що усі процесуальні порушення, що їх допустили суди після отримання позовної заяви та визначення складу суду для її розгляду, можуть бути усунуті лише у межах відповідної судової справи, в якій такі порушення були допущені та у порядку, передбаченому процесуальним законом. При цьому, оскарження вчинення (не вчинення) судом (суддею) у відповідній справі процесуальних дій і ухвалених у ній рішень не може відбуватися шляхом ініціювання нового судового процесу проти суду (судді). Вказані обмеження є легітними та покликані забезпечити правову визначеність у правовідносинах учасників справи між собою та з судом, а також загальновизнаними гарантіями суддівської незалежності.

Державна казначейська служба України своїм правом на подання відзиву на апеляційну скаргу не скористалася. Відповідно до частини третьої статті 360 ЦПК України, відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

Постановою Івано-Франківського апеляційного суду від 21 лютого 2022 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 задоволено частково, рішення Тисменицького районного суду від 06 грудня 2021 року скасовано. Провадження у справі за позовом ОСОБА_1 до Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області, Державної казначейської служби України про відшкодування моральної шкоди закрито.

Постановою Верховного Суду від 19 жовтня 2022 року касаційну скаргу ОСОБА_1 задоволено частково. Постанову Івано-Франківського апеляційного суду від 21 лютого 2022 року в частині закриття провадження у справі за позовом ОСОБА_1 до Державної казначейської служби України про відшкодування моральної шкоди скасовано, справу в цій частині передано для продовження розгляду до суду апеляційної інстанції.

Скасовуючи постанову апеляційного суду в частині закриття провадження у справі за позовом ОСОБА_1 до Державної казначейської служби України про відшкодування моральної шкоди, суд касаційної інстанції зазначив, що апеляційний суд не звернув увагу на те, що належним відповідачем у спорах про відшкодування шкоди може бути Держава Україна, проте зазначення в якості відповідача Державної казначейської служби України є достатнім. Таким чином, апеляційний суд фактично спір у частині вимог позивача до Державної казначейської служби України про відшкодування моральної шкоди не вирішив, не встановив, чи наявні підстави для притягнення держави до відповідальності у вигляді відшкодування шкоди, чи доведено позивачем усі підстави для її притягнення до цивільно-правової відповідальності.

Згідно з частиною першою статті 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими цією главою.

Відповідно до частини першої статті 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Частиною тринадцятою статті 7 ЦПК України визначено, що розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними в справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Враховуючи категорію справи, ціну позову розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи.

Згідно з статтею 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній та додатково поданими доказами, перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Критерії оцінки правомірності оскаржуваного судового рішення визначені в статті 263 ЦПК України, відповідно до яких судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає,що апеляційну скаргу необхідно задовольнити частково, рішення суду першої інстанції в частині відмови у задоволенні позовних вимог до Державної казначейської служби України скасувати та в задоволенні цих вимог відмовити з наступних підстав.

Судом встановлено, що ухвалою Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 10 листопада 2020 року позовну заяву ОСОБА_1 до Управління патрульної поліції в Івано-Франківській області, Державної казначейської служби України про відшкодування моральної шкоди залишено без руху (а.с. 15).

Ухвалою Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 30 листопада 2020 року вказану позовну заяву повернуто позивачу (а.с. 16-18).

Постановою Івано-Франківського апеляційного суду від 24 грудня 2020 року ухвалу Івано-Франківського міського суду від 30 листопада 2020 року про повернення заяви скасовано, справу направлено для продовження розгляду до суду першої інстанції (а.с. 64-69).

Звертаючись до суду, позивач посилався на те, що неправомірні дії судді, які полягають у безпідставному поверненні його позовної заяви завдали йому моральних страждань, у зв`язку з чим просив стягнути на його користь моральну шкоду.

Відмовляючи у задоволенні позову в частині позовних вимог до Державної казначейської служби України, суд першої інстанції виходив з того, належним відповідачем у справі про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконним рішенням чи бездіяльністю суду є держава, яка бере участь у справі через відповідний орган (органи) державної влади. Самостійним відповідачем Державна казначейська служба за таким позовом бути не може. Позивачем не доведено неправомірності дій або бездіяльності Державної казначейської служби України, як центрального органу виконавчої влади, який реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування коштів. Також позивачем не доведено наявності завданої йому моральної шкоди, протиправності дій її заподіювача, наявності причинного зв`язку між шкодою і протиправними діяннями заподіювача.

Проте з такими висновками суду погодитися не можна.

Суд визначає в межах, встановлених цим Кодексом, порядок здійснення провадження у справі відповідно до принципу пропорційності, враховуючи: завдання цивільного судочинства; забезпечення розумного балансу між приватними й публічними інтересами; особливості предмета спору; ціну позову; складність справи; значення розгляду справи для сторін, час, необхідний для вчинення тих чи інших дій, розмір судових витрат, пов`язаних із відповідними процесуальними діями, тощо (частина перша статті 11 ЦПК України).

Тлумачення вказаних норм свідчить, що завданням цивільного судочинства є саме ефективний захист порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Такий захист можливий за умови, що права, свободи чи інтереси позивача власне порушені, а учасники використовують цивільне судочинство для такого захисту. Схожий за змістом висновок зроблений в постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 05 вересня 2019 року у справі № 638/2304/17 (провадження № 61-2417 сво 19).

Держава діє у цивільних відносинах на рівних правах з іншими учасниками цих відносин (частина перша статті 167 ЦК України).

Держава набуває і здійснює цивільні права та обов`язки через органи державної влади у межах їхньої компетенції, встановленої законом (стаття 170 ЦК України).

Позивачем і відповідачем можуть бути фізичні і юридичні особи, а також держава (частина друга статті 48 ЦПК України).

Держава, Автономна Республіка Крим, територіальна громада беруть участь у справі через відповідний орган державної влади, орган влади Автономної Республіки Крим, орган місцевого самоврядування відповідно до його компетенції, від імені якого діє його керівник, інша уповноважена особа відповідно до закону, статуту, положення, трудового договору (контракту) (самопредставництво органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування), або через представника (частина четверта статті 58 ЦПК України).

Отже, у цивільному судочинстві держава бере участь у справі як сторона через відповідний її орган, наділений повноваженнями саме у спірних правовідносинах, зокрема і представляти державу в суді (постанови Великої Палати Верховного Суду від 27 лютого 2019 року у справі № 761/3884/18 (провадження № 14-36 цс 19), від 21 серпня 2019 року у справі № 761/35803/16-ц (провадження № 14-316 цс 19), від 18 грудня 2019 року у справі № 688/2479/16-ц (провадження № 14-447 цс 19), від 06 липня 2021 року у справі № 911/2169/20 (провадження № 12-20 гс 21)).

До участі у цій справі залучено Державну казначейську службу України.

Водночас незалежно від участі у справі органу, через який вона бере участь у справі, належним відповідачем у справі є саме Держава Україна, а відтак висновок суду першої інстанції про те, що Державна казначейська служба Україниє неналежним відповідачем у справі, не відповідає вимогам закону, а тому рішення суду першої інстанції в цій частині необхідно скасувати.

Спеціальні підстави відповідальності за шкоду, завдану органом державної влади, зокрема органами дізнання, попереднього (досудового) слідства, прокуратури або суду, визначені статтею 1176 ЦК України. Ці підстави характеризуються особливостями суб`єктного складу заподіювачів шкоди, серед яких законодавець виокремлює посадових чи службових осіб органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, органи досудового розслідування, прокуратури або суду, та особливим способом заподіяння шкоди. Сукупність цих умов і є підставою покладення цивільної відповідальності за завдану шкоду саме на державу.

Необхідною підставою для притягнення органу державної влади до відповідальності у вигляді стягнення шкоди є наявність трьох умов: неправомірні дії цього органу, наявність шкоди та причинний зв`язок між неправомірними діями і заподіяною шкодою, і довести наявність цих умов має позивач, який звернувся з позовом про стягнення шкоди на підставі статті 1173 ЦК України. Шкода, завдана фізичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю посадової особи органу державної влади при здійсненні нею своїх повноважень, відшкодовується на підставі статті 1174 ЦК України.

Застосування положення частини шостої статті 1176 ЦК України можливе у випадку, коли предметом позову є дії чи бездіяльність, зокрема суду, які не пов`язані із здійсненням правосуддя, відправленням судочинства, що має на меті прийняття акту органом судової влади. Тобто це інші дії суддів (суду) при здійсненні правосуддя, коли спір не вирішується по суті, у разі їх незаконних дій або бездіяльності і якщо вина судді встановлена не лише вироком суду, а й іншим відповідним рішенням суду.

Аналогічна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 10 січня 2018 року у справі № 454/1642/16-ц (провадження № 61-1091 св 17), від 25 квітня 2019 року у справі № 757/25713/16-ц (провадження № 61-18012 св 18), від 22 квітня 2020 року у справі № 454/3206/16-ц (провадження № 61-1013 св 19), від 03 лютого 2021 року у справі № 454/192/17 (провадження № 61-14315 св 19), від 12 січня 2022 року у справі № 760/8141/19 (провадження № 61-269 св 20).

Щодо вирішення позовних вимог до Держави України апеляційний суд виходить з наступного.

Як вбачається із змісту позовних вимог, моральну шкоду завдано позивачу постановленням суддею Івано-Франківського міського суду 30 листопада 2020 року ухвали про повернення його позовної заяви у справі № 344/14971/20, яку було скасовано постановою Івано-Франківського апеляційного суду від 24 грудня 2020 року.

Між тим, як вбачається з Єдиного Державного реєстру судових рішень, справу № 344/14971/20 було розглянуто судом першої інстанції 15 вересня 2021 року з ухваленням рішення по суті спору. Тобто правосуддя, як функція суду, здійснилася, а отже не можна вважати, що його було незаконно позбавлено права на справедливий суд.

Отже, позивачем не надано належних та допустимих доказів на підтвердження незаконного позбавлення права на справедливий судпри розгляді Івано-Франківським міським судом Івано-Франківської області справи № 344/14971/20, а відтак не доведено, якими діями чи бездіяльністю Держави України, суду завдано йому моральної шкоди.

Доводи позивача про необхідність витрачання часу та зусиль на підготовку та подачу до суду заяв та апеляційної скарги в зв`язку із постановленням судом ухвали від 30 листопада 2020 року є безпідставними, оскільки цими діями позивач фактично на власний розсуд розпорядився наданими йому законом правами під час здійснення судом правосуддя.

Враховуючи вищевикладене, апеляційний суд вважає, що в задоволенні позовних вимог до Держави України необхідно відмовити, оскільки ним належними та допустимими доказами не доведено, якими саме діями чи бездіяльністю завдано йому моральну шкоду, не доведено причинний зв`язок між неправомірними діями і заподіяною шкодою та чим саме порушено його права, тобто не підтверджено відповідними доказами усіх обов`язкових складових для цивільно-правової відповідальності відповідача.

Керуючись статтями 367, 368, 374, 376, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Тисменицького районного суду від 06 грудня 2021 року в частині позовних вимог ОСОБА_1 до Державної казначейської служби України про відшкодування моральної шкоди скасувати.

В задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до Державної казначейської служби України про відшкодування моральної шкоди відмовити.

Постанова суду набирає законної сили з дня її прийняття і у випадках, передбачених пунктом 2 частини 3 статті 389 ЦПК України, може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Повний текст постанови складено 02 грудня 2022 року.

Судді В. М. Барков

В. А. Девляшевський

Є. Є. Мальцева