Справа № 388/76/22
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08.07.2022 року Долинський районний суд Кіровоградської області

у складі: головуючого судді Баранського Д.М.,

за участю секретаря Поліщук Т.І.,

представника ОСОБА_1 ,

розглянув у відкритому судовому засіданні у приміщенні суду в м. Долинській цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до Долинської міської ради про зобов`язання виділити в натурі (на місцевості) земельну ділянку,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_2 звернувся до суду з цим позовом до відповідача та просить зобов`язати Долинську міську раду виділити йому земельну ділянку сільськогосподарського призначення в натурі (на місцевості) на території Долинської міської ради розміром 8,36 в умовних кадастрових гектарах, з них 6,67 в умовних кадастрових гектарах ріллі згідно з рішенням Долинського районного суду Кіровоградської області від 13 вересня 2021 року у справі № 388/402/21.

Позов мотивує тим, що на підставі рішення Долинського районного суду Кіровоградської області від 13 вересня 2021 року має право на земельну частку (пай) розміром 8,36 умовних кадастрових гектарів, з них 6,67 умовних кадастрових гектарів ріллі із земель колишнього Колективного сільськогосподарського підприємства «Родина» Березівської сільської ради Долинського району Кіровоградської області.

Позивач зазначає, що після ухвалення вищезазначеного рішення суду неодноразово звертався до відповідача за виділенням йому в натурі земельної ділянки, однак відповідач цього не здійснює.

Долинська міська рада надіслала до суду відзив на позовну заяву. Позов не визнає та просить відмовити у ньому. На думку відповідача розпаювання земель КСП вже не відбувається та правового механізму розпаювання земель колективної форми власності не існує. Відсутні правові підстави зобов`язати його виділити позивачу земельну ділянку із земель комунальної власності.

Відповідач вважає, що позивач не був включений до списку, що додається до державного акта на право колективної власності на землю Колективного сільськогосподарського підприємства «Родина» та не одержував сертифікат на право на земельну частку (пай), а тому на дані правовідносини не можна застосувати положення права, що регулюють порядок обігу нерозподілених та не витребуваних земель, оскільки право позивача на земельну частку (пай) не увійшло до проекту землеустрою щодо організації території земельних часток (паїв), що підлягають розподілу та сертифікат на право на земельну частку (пай) він не отримував.

У судовому засіданні позивач ОСОБА_2 та його представник ОСОБА_1 позов підтримали та просили його задовольнити.

Представник відповідача Долинської міської ради в судове засідання не з`явився, повідомлявся про місце та час розгляду справи, про причину неявки не повідомив.

Суд, заслухавши пояснення позивача та його представника, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази в їх сукупності, дійшов до висновку про задоволення позову з таких підстав.

Відповідно до ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом (ч. 1 ст. 81 ЦПК України).

Судом установлено, що позивач ОСОБА_2 згідно з рішенням Долинського районного суду Кіровоградської області від 13 вересня 2021 року має право на земельну частку (пай) розміром 8,36 умовних кадастрових гектарів, з них 6,67 умовних кадастрових гектарів ріллі із земель колишнього Колективного сільськогосподарського підприємства «Родина» в межах території Березівської сільської ради Долинського району Кіровоградської області (а. с. 11-13).

Долинська міська рада є правонаступником Березівської сільської ради Долинського району Кіровоградської області.

В подальшому ОСОБА_2 неодноразово звертався до Долинської міської ради із заявами (клопотаннями) від 27 жовтня 2021 року, від 1 грудня 2021 року, від 13 грудня 2021 року про виділення йому в натурі земельної ділянки згідно з рішенням Долинського районного суду Кіровоградської області від 13 вересня 2021 року (а. с. 14, 25, 29).

Також позивачем ОСОБА_2 на адресу Долинської міської ради надсилалось звернення з приводу надання йому земельної ділянки в натурі за рішенням Долинського районного суду Кіровоградської області від 13 вересня 2021 року (а. с. 31-34).

У свою чергу відповідач не вчинив дій спрямованих на виділення позивачеві в натурі земельної ділянки згідно з рішенням Долинського районного суду Кіровоградської області від 13 вересня 2021 року.

У цій справі відповідач взагалі заперечує право позивача на земельну частку (пай) члена Колективного сільськогосподарського підприємства «Родина» Березівської сільської ради Долинського району Кіровоградської області розміром 8,36 умовних кадастрових гектарів, з них 6,67 умовних кадастрових гектарів ріллі, що слідує зі змісту його відзиву на позовну заяву.

Отже, ОСОБА_2 , маючи право на земельну частку (пай) члена колективного сільськогосподарського підприємства не може реалізувати це право та отримати у власність земельну ділянку за поведінки спеціального суб`єкта розпорядника земель, тобто відповідача у справі.

Згідно з п. ґ ч. 1 ст. 81 ЗК України громадяни України набувають права власності на земельні ділянки на підставі виділення в натурі (на місцевості) належної їм земельної частки (паю).

Закон України «Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)» визначає організаційні та правові засади виділення власникам земельних часток (паїв) земельних ділянок у натурі (на місцевості) із земель, що належали колективним сільськогосподарським підприємствам, сільськогосподарським кооперативам, сільськогосподарським акціонерним товариствам на праві колективної власності, а також порядок обміну цими земельними ділянками, особливості розпорядження землями та використання земель, що залишилися у колективній власності після розподілу земельних ділянок між власниками земельних часток (паїв) (далі Закон).

За змістом ст. 1 Закону право на земельну частку (пай) мають, зокрема, колишні члени колективних сільськогосподарських підприємств, сільськогосподарських кооперативів, сільськогосподарських акціонерних товариств, у тому числі створених на базі радгоспів та інших державних сільськогосподарських підприємств, а також пенсіонери з їх числа, які отримали сертифікат на право на земельну частку (пай) у встановленому законодавством порядку. Право особи на земельну частку (пай) може бути встановлено в судовому порядку.

Статтею 2 Закону передбачено, що основним документом, що посвідчує право на земельну частку (пай), є сертифікат на право на земельну частку (пай), виданий районною (міською) державною адміністрацією. Документами, що посвідчують право на земельну частку (пай), також є, зокрема, рішення суду про визнання права на земельну частку (пай).

За змістом положень чч. 1, 2 ст. 3 Закону підставами для виділення земельних ділянок у натурі (на місцевості) власникам земельних часток (паїв) є рішення відповідної сільської, селищної, міської ради. Особи, власники сертифікатів на право на земельну частку (пай), які виявили бажання одержати належну їм земельну частку (пай) в натурі (на місцевості), подають до відповідної сільської, селищної, міської ради заяву про виділення їм земельної частки (паю) в натурі (на місцевості).

Положення ст. 5 Закону визначають, що сільські, селищні, міські ради в межах їх повноважень щодо виділення земельних часток (паїв) у натурі (на місцевості):

розглядають заяви власників земельних часток (паїв) щодо виділення їм в натурі (на місцевості) земельних ділянок;

приймають рішення щодо виділення земельних часток (паїв) у натурі (на місцевості);

уточняють списки осіб, які мають право на земельну частку (пай);

уточняють місце розташування, межі і площі сільськогосподарських угідь, які підлягають розподілу між власниками земельних часток (паїв);

укладають із землевпорядними організаціями договори на виконання робіт із землеустрою щодо виділення земельних часток (паїв) у натурі (на місцевості) та виготовлення відповідної документації із землеустрою, якщо такі роботи виконуються за рахунок місцевого бюджету;

сприяють в укладанні договорів на виконання землевпорядними організаціями робіт із землеустрою щодо виділення земельних часток (паїв) у натурі (на місцевості), якщо такі роботи виконуються за рахунок осіб, які мають право на земельну частку (пай), або за рахунок коштів підприємств, установ та організацій, що орендують земельні частки (паї), проектів технічної допомоги тощо;

надають землевпорядним організаціям уточнені списки осіб, які мають право на земельну частку (пай);

розглядають та погоджують проекти землеустрою щодо організації території земельних часток (паїв);

організовують проведення розподілу земельних ділянок між особами, які мають право на виділення їм земельних часток (паїв) у натурі (на місцевості), та земель, що залишилися у колективній власності, в порядку, визначеному цим Законом;

оформляють матеріали обміну земельними частками (паями), проведеного за бажанням їх власників до моменту державної реєстрації права власності на земельну ділянку.

Пунктом 17 розділу Х «Перехідні положення» ЗК України передбачено, що сертифікати на право на земельну частку (пай), отримані громадянами, вважаються правовстановлюючими документами при реалізації ними права вимоги на відведення земельної частки (паю) в натурі (на місцевості) відповідно до законодавства. Сертифікати на право на земельну частку (пай) є дійсними до виділення власникам земельних часток (паїв) у натурі (на місцевості) земельних ділянок та видачі їм державних актів на право власності на землю.

Отже, зазначеною правовою нормою встановлено відсутність будь-яких строків для звернення із сертифікатом для виділення земельної ділянки в натурі.

Згідно з п. 3 Порядку організації робіт та методика розподілу земельних ділянок між власниками земельних часток (паїв), затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 4 лютого 2004 року N 122 (далі Порядок) (у редакції на момент виникнення спірних правовідносин) у разі виявлення після розробки проекту факту невключення одного чи кількох громадян, які отримали сертифікати на право на земельну частку (пай) у встановленому законодавством порядку, спадкоємців права на земельну частку (пай), посвідченого сертифікатом, інших громадян та юридичних осіб України, які відповідно до законодавства набули право на земельну частку (пай), до списку власників земельних часток (паїв), на підставі якого був складений проект, сільська, селищна, міська рада чи райдержадміністрація може прийняти рішення (розпорядження) про: коригування проекту землевпорядною організацією з метою забезпечення громадян необхідною кількістю земельних ділянок (на підставі відповідного договору); надання зазначеним громадянам земельних ділянок із земель запасу чи резервного фонду у розмірі відповідної земельної частки (паю). У разі неприйняття сільською, селищною, міською радою чи райдержадміністрацією рішення (розпорядження) щодо коригування проекту або надання таких ділянок із земель запасу чи резервного фонду питання вирішується у судовому порядку.

Пленум Верховного Суду України у п. 24 постанови «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ» роз`яснив, що сертифікати на право на земельну частку (пай) є дійсними до виділення земельної ділянки в натурі (на місцевості). Член колективного сільськогосподарського підприємства (далі - КСП), включений до списку, що додається до державного акта на право колективної власності на землю, набуває права на земельну частку (пай) з дня видачі цього акта, і в разі його смерті успадкування права на земельний пай здійснюється за нормами ЦК, у тому числі й у випадку, коли з різних причин ця особа не отримала сертифікат на право на земельну частку (пай). Невнесення до зазначеного вище списку особи, яка була членом КСП на час передачі у колективну власність землі, не може позбавити її права на земельну частку. При неможливості надати такій особі земельну частку (пай) з колективної власності через відсутність необхідної для цього землі остання відповідно до пункту 7 Указу Президента України від 8 серпня 1995 року N 720/95 "Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям" має бути надана із земель запасу, створеного місцевою радою під час передачі землі у колективну власність.

Оскільки землі Колективного сільськогосподарського підприємства «Родина» Березівської сільської ради Долинського району Кіровоградської області розташовані на території Долинської міської ради, що є розпорядником цих земель, відповідно позивач має право на отримання земельної ділянки за рахунок земель колективної власності Долинської міської ради.

В абзаці 10 п. 9 мотивувальної частини рішення Конституційного Суду України від 30 січня 2003 року № 3-рп/2003, Конституційний Суд України наголошував, що правосуддя за своєю суттю визнається таким лише за умови, що воно відповідає вимогам справедливості і забезпечує ефективне поновлення в правах.

Частиною 2 ст. 14 Конституції України визначено, що право власності на землю гарантується. Це право набувається і реалізується громадянами, юридичними особами та державою виключно відповідно до закону.

Положеннями ст. 14-1 Закону України «Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)» передбачено, що організація розподілу земель, що залишилися у колективній власності, здійснюється сільською, селищною, міською радою, на території якої такі землі розташовані.

Пунктом 21 розділу Х «Перехідні положення» ЗК України визначено, що з дня набрання чинності Законом України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо вирішення питання колективної власності на землю, удосконалення правил землекористування у масивах земель сільськогосподарського призначення, запобігання рейдерству та стимулювання зрошення в Україні" землі колективних сільськогосподарських підприємств, що припинені (крім земельних ділянок, які на день набрання чинності зазначеним Законом перебували у приватній власності), вважаються власністю територіальних громад, на території яких вони розташовані. Зазначений Закон є підставою для державної реєстрації права комунальної власності на земельні ділянки, сформовані за рахунок земель, які в силу зазначеного Закону переходять до комунальної власності.

Відповідно до ч. 11 ст. 118 ЗК України у разі відмови органу виконавчої влади чи органу місцевого самоврядування у передачі земельної ділянки у власність або залишення заяви без розгляду питання вирішується в судовому порядку.

Статтею 15 ЦК України передбачено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором (ч. 1 ст. 4, ч. 1 ст. 5 ЦПК України).

Оскільки звернення ОСОБА_2 до органу місцевого самоврядування щодо виділення земельної ділянки залишені без задоволення, позивач має право на земельну частку (пай) на підставі рішення суду при реалізації ним права вимоги на відведення земельної частки (паю) в натурі (на місцевості) відповідно до законодавства, а тому це право підлягає захисту у визначений спосіб.

Таких по суті висновків доходив Верховний Суд у постанові від 20 червня 2018 року у справі № 323/323/17, у постанові від 22 травня 2019 року у справі № 321/281/17.

Доводи відповідача про те, що цей спір є адміністративним не заслуговують увагу з огляду на його зміст, суб`єктний склад та характер спірних правовідносин.

Заперечення відповідача встановлених судом вищезазначених обставин не спростовують.

Згідно з ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

У цій справі позивачем понесено судові витрати зі сплати судового збору в розмірі 992,40 грн, що підлягають стягненню з відповідача на його користь.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 15, 16 ЦК України, ст. ст. 14-1, 81, 117, 118, 122, пункти 17, 21 розділу Х «Перехідні положення» ЗК України, ст. ст. 1-3, 5, 14-1 Закону України «Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)», ст. ст. 4, 12, 13, 19, 42, 48, 76, 81, 82, 83, 95, 133, 141, 258, 259, 263-265, 268, 354 ЦПК України,

ВИРІШИВ:

Задовольнити позов ОСОБА_2 до Долинської міської ради про зобов`язання виділити в натурі (на місцевості) земельну ділянку.

Зобов`язати Долинську міську раду виділити ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 земельну ділянку сільськогосподарського призначення в натурі (на місцевості) на території Долинської міської ради розміром 8,36 в умовних кадастрових гектарах, з них 6,67 в умовних кадастрових гектарах ріллі згідно з рішенням Долинського районного суду Кіровоградської області від 13 вересня 2021 року у справі № 388/402/21.

Стягнути з Долинської міської ради (вул. Соборності України, 28, м. Долинська, Кропивницький район, Кіровоградська область, 28500, ідентифікаційний код: 04055222) на користь ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ( АДРЕСА_1 , ідентифікаційний номер: НОМЕР_1 ) 992,40 грн (дев`ятсот дев`яносто дві гривні сорок копійок) сплаченого судового збору.

Апеляційна скарга подається до Кропивницького апеляційного суду протягом тридцяти днів. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його (її) проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження: на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення складений 11 липня 2022 року.

Суддя Долинського районного суду Д. М. Баранський