ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 грудня 2022 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Дніпровського апеляційного суду у складі:

головуючого судді Петешенкової М.Ю.,

суддів Городничої В.С., Лаченкової О.В.,

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження у м. Дніпрі цивільну справу

за апеляційною скаргою акціонерного товариства «Універсал Банк» на заочне рішення Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 02 лютого 2022 року у справі за позовом акціонерного товариства «Універсал Банк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,-

В С Т А Н О В И Л А:

У грудні 2021 року АТ «Універсал Банк» звернулося до суду із вищевказаним позовом, посилаючись на те, що в жовтні 2017 року банк запустив новий проект monobank, в рамках якого відкриваються поточні рахунки клієнтам (фізичним особам), спеціальним платіжним засобом яких є платіжні картки monobank. Після перевірки кредитної історії на платіжних картках monobank за заявою клієнтів встановлюється кредитний ліміт. Особливістю даного проекту є те, що банківське обслуговування здійснюється дистанційно, без відділень. Попередня ідентифікація відбувається за допомогою завантаження копії паспорта та РНОКПП в мобільний додаток, а видача платіжної картки після верифікації фізичної особи здійснюється або у точці видачі, або спеціалістом банку, що виїжджає за адресою, зазначеною клієнтом. Разом із встановленням на платіжній картці кредитного ліміту надається послуга переведення витрати у розстрочку. За рахунок здійснення зазначеної операції стає доступним попередньо використаний кредитний ліміт. Умови обслуговування рахунків фізичної особи в АТ «Універсал Банк» опубліковані на офіційному сайті банку та постійно доступні для ознайомлення за посиланням https://www.monobank.ua/terms.

22 лютого 2019 року ОСОБА_1 звернулася до банку з метою отримання банківських послуг, у зв`язку з чим підписала анкету-заяву до договору про надання банківських послуг. Відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана анкета-заява разом з Умовами, Тарифами, Таблицею обчислення вартості кредиту та Паспортом споживчого кредиту складають між нею і банком договір про надання банківських послуг, що підтверджується підписом у заяві.

На підставі укладеного договору від 22 лютого 2019 року ОСОБА_1 отримала кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на поточний рахунок у розмірі 30 000 грн, спеціальним платіжним засобом якого є платіжна картка НОМЕР_1 , зі сплатою процентів за користування у розмірі 3,2 % на місяць на суму залишку заборгованості за кредитом, зі сплатою збільшених процентів за користування кредитом у розмірі 6,4 % на місяць на суму простроченої заборгованості за кредитом, з можливістю його коригування.

Станом на 26 лютого 2021 року ОСОБА_1 прострочила зобов`язання із сплати щомісячного мінімального платежу за договором понад 90 днів, у зв`язку з чим відбулося істотне порушення клієнтом зобов`язання, вся заборгованість за кредитом стала простроченою. Банк 26 лютого 2021 року направив повідомлення «пуш» про необхідність погасити суму заборгованості.

Загальний розмір заборгованості ОСОБА_1 перед АТ «Універсал Банк» за договором станом на 14 вересня 2021 року становить 53 735,86 грн, що складається із: 53 735, 86 грн заборгованості за кредитом (тілом кредиту).

Заочним рішення Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 02 лютого 2022 року позовні вимоги АТ «Універсал Банк» задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь АТ «Універсал Банк» за договором від 22 лютого 2019 року заборгованість за тілом кредиту у розмірі 34 269,90 грн., а також судовий збір у розмірі 1 447, 69 грн., а всього 35 717, 59 грн. У задоволенні інших позовних вимог відмовлено.

Рішення мотивовано наявністю правових підстав для стягнення в примусовому порядку з боржника суми непогашеного тіла кредиту, оскільки розмір заборгованості за тілом кредиту за кредитним договором від 22 лютого 2019 року включає в себе нараховані позичальнику проценти за користування кредитом, розмір яких не узгоджено сторонами, та порядок і строки їх нарахувань не передбачені анкетою-заявою, немає підстав для стягнення 19 465, 96 грн.

Не погодившись з рішенням суду, АТ «Універсал Банк» звернулося з апеляційною скаргою в якій, посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просило рішення суду скасувати та ухвалити нове судове рішення про задоволення вимог.

Апеляційну скаргу мотивовано тим, що підписавши анкету-заяву ОСОБА_1 підтвердила, що вона ознайомлена з Умовами обслуговування рахунків фізичної особи в АТ «Універсал Банк», Тарифами, Таблицею обчислення вартості кредиту та Паспортом споживчого кредиту, та отримала їх примірники в мобільному додатку. Відповідач висловила свою згоду з вказаними документами в електронному вигляді у мобільному застосунку «monobank» шляхом застосування електронного цифрового підпису. Відтак, сторонами було погоджено усі істотні умови договору. Вважає, що у суду були відсутні підстави для залишення без задоволення позовних вимог АТ «Універсал Банк».

Відзив на апеляційну скаргу до суду не надходив.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених вимог, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а рішення суду без змін, виходячи з наступного.

Судом встановлено, що між АТ «Універсал Банк» та ОСОБА_1 було підписано анкету-заяву до договору про надання банківських послуг, згідно з умовами якого відкрито поточний рахунок у гривні та встановлено кредитний ліміт (а.с.11).

Положеннями анкети-заяви визначено, що анкета-заява разом з умовами, тарифами, таблицею обчислення вартості кредиту та паспортом споживчого кредиту складає договір про надання банківських послуг. Підписавши анкету-заяву відповідач підтвердив, що він ознайомився та отримав її примірники у мобільному додатку вищезазначених документів, що складають договір та зобов`язується виконувати його умови (п. п. 2, 3 анкети-заяви до договору про надання банківських послуг).

Відповідач підтвердила, що ознайомилась та отримала примірники у мобільному додатку вказаних документів, що складають договір та зобов`язався виконувати його умови (п. 5 анкети-заяви до договору про надання банківських послуг).

Анкета-заява містить текст про ознайомлення споживача з умовами обслуговування рахунків фізичних осіб, але не конкретизовано яка саме редакція умов обслугування погоджена споживачем.

Долучений до позовної заяви витяг з Умовами обслуговування рахунків фізичної особи, яким передбачено порядок надання та умови погашення кредиту, погашення заборгованості по кредиту, сплату нарахованих за період користування кредитом процентів, комісії за користування кредитом та інших витрат, визначено права та обов`язки сторін договору надання банківських послуг, - відповідачем не підписаний.

Спірні правовідносини між сторонами виникли з приводу несплати заборгованості, відповідно до договору про надання банківських послуг від 22 лютого 2019 року у загальному розмірі 53 735,86 грн, що складається із: заборгованості за кредитом 53 735, 86 грн.

На підтвердження наявної у відповідача заборгованості за кредитним договором № б/н від 22 лютого 2019 року позивачем надано відповідний розрахунок заборгованості (а.с.8-10).

Із приведеного банком розрахунку заборгованості за кредитним договором від 22 лютого 2019 року, вбачається, що розмір заборгованості за тілом кредиту включає в себе нараховані позичальнику проценти, розмір яких не узгоджено сторонами, та порядок і строки їх нарахувань які не передбачені анкетою-заявою. Зокрема, сума у загальному розмірі 19 465,96 грн. нарахована банком як сума процентів за користування кредитом (а.с. 8-10) і згодом додана до тіла кредиту позичальникові.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив із безпідставності заявленого позову, оскільки Умови і правила, які містяться в матеріалах справи, не можуть вважатися частиною кредитного договору, анкета-заява від 22 лютого 2019 року не містить визначення домовленості сторін про сплату процентів, тому сума процентів за користування кредитом у розмірі 19 465,96 грн., що в подальшому була включена до тіла кредиту позичальникові, фактично є платежами, що не передбачені умовами договору.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду, з огляду на таке.

Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (частина перша статті 15, частина перша статті 16 ЦК України).

Як свідчить тлумачення статті 526 ЦК України цивільне законодавство містить загальні умови виконання зобов`язання, що полягають у його виконанні належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Це правило є універсальним і підлягає застосуванню як до виконання договірних, так і недоговірних зобов`язань. Недотримання умов виконання призводить до порушення зобов`язання.

За кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частини першої статті 1054 ЦК України).

Кредитний договір укладається у письмовій формі (частина перша статті 1055 ЦК України).

Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Правочин, який вчиняє юридична особа, підписується особами, уповноваженими на це її установчими документами, довіреністю, законом або іншими актами цивільного законодавства (частини перша та друга статті 207 ЦК України в редакції, чинній на момент укладення кредитного договору).

Публічним є договір, в якому одна сторона підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги (частини перша та друга статті 633 ЦК України).

Договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору (частина першій статті 634 ЦК України).

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (частина четверта статті 263 ЦПК України).

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 03 липня 2019 року у справі № 342/180/17 (провадження № 14-131цс19) відступлено від висновку Верховного Суду України щодо застосування норм права у подібних правовідносинах, викладеного у раніше прийнятій постанові від 24 вересня 2014 року (провадження № 6-144цс14) та зроблено висновок, що «у переважній більшості випадків застосування конструкції договору приєднання його умови розроблює підприємець (в даному випадку АТ КБ «ПриватБанк»). Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші.

Тому з огляду на зміст статей 633, 634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений. У разі укладення кредитного договору проценти за користування позиченими коштами та неустойка поділяються на встановлені законом (розмір та підстави стягнення яких визначаються актами законодавства) та договірні (розмір та підстави стягнення яких визначаються сторонами в самому договорі). У заяві позичальника від 22 лютого 2019 року процентна ставка не зазначена.

В даному випадку також неможливо застосувати до вказаних правовідносин правила частини першої статті 634 ЦК України за змістом якої договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому, оскільки умови обслуговування неодноразово змінювалися самим АТ «Універсал Банк» в період з часу виникнення спірних правовідносин (22 лютого 2019 року) до моменту звернення до суду із вказаним позовом (10 грудня 2021 року), тобто кредитор міг додати до позовної заяви Витяг з умов обслуговування у будь-яких редакціях, що найбільш сприятливі для задоволення позову.

За таких обставин та без наданих підтверджень про конкретні запропоновані відповідачеві умов обслуговування, відсутність у анкеті-заяві домовленості сторін про сплату процентів за користування кредитними коштами, надані банком Витяг з умов обслуговування не можуть розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із відповідачкою кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджують вказаних обставин.

Вимог про стягнення процентів за користування позиченими коштами та інших сум за прострочення виконання грошового зобов`язання з підстав та у розмірах, встановлених актами законодавства, зокрема статтями 625, 1048 ЦК України, позивач не пред`явив. Пересічний споживач банківських послуг з урахуванням звичайного рівня освіти та правової обізнаності, не може ефективно здійснити свої права бути проінформованим про умови кредитування за конкретним кредитним договором, який укладений у вигляді заяви про надання кредиту та умов, оскільки Умови та правила надання банківських послуг це значний за обсягом документ, що стосується усіх аспектів надання банківських послуг та потребує як значного часу, так і відповідної фахової підготовки для розуміння цих правил тим більше співвідносно з конкретним видом кредитного договору. Тому відсутні підстави вважати, що при укладенні договору АТ Універсал Банк дотримав вимог, передбачених частиною другою статті 11 Закону № 1023-XII про повідомлення споживача про умови кредитування та узгодження зі споживачем саме тих умов, про які вважав узгодженими банк. Інший висновок не відповідав би принципу справедливості, добросовісності та розумності та уможливив покладання на слабшу сторону споживача невиправданий тягар з`ясування змісту кредитного договору.

Однак, враховуючи, що фактично отримані та використані позичальником кошти в добровільному порядку АТ Універсал Банк не повернуті, кредитор має право вимагати виконання в будь-який час, що свідчить про порушення його прав, колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції, що він вправі вимагати захисту своїх прав через суд - шляхом зобов`язання виконати боржником обов`язку з повернення фактично отриманої суми кредитних коштів».

У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду від 09 січня 2020 року у справі № 643/5521/19 (провадження №61-20093св19) зазначено, що: «в разі укладення кредитного договору проценти за користування позиченими коштами та неустойка поділяються на встановлені законом (розмір та підстави стягнення яких визначаються актами законодавства) та договірні (розмір та підстави стягнення яких визначаються сторонами в самому договорі).

Встановивши, що анкета-заява від 22 лютого 2019 року не містить визначення домовленості сторін про сплату процентів, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про відсутність підстав для покладення на відповідача обов`язку по сплаті заборгованості за процентами за користування кредитними коштами.

Судова практика у цій категорії справ є незмінною, що не може свідчити про порушення прав банку (правова позиція Великої Палати Верховного Суду, викладена у постанові від 03 липня 2019 року у справі № 342/180/17, провадження № 14-131цс19)».

На підставі наведеного вище, колегія суддів вважає правомірним та обґрунтованим висновок суду першої інстанції про відсутність правових підстав для стягнення з відповідача заборгованості по процентам за користування кредитом.

Колегія суддів не приймає до уваги аргументи апеляційної скарги щодо безпідставності застосування судом першої інстанції висновків Великої Палати Верховного Суду, викладених у постанові від 03 липня 2019 року у справі №342/180/17, оскільки вказана постанова є чинною, викладені у ній висновки стосуються спірних відносин, а тому, вони підлягали врахуванню у даній справі.

Доводи апеляційної скарги щодо неврахування судом першої інстанції наявності паспорту споживчого кредиту, в якому чітко оговорені та погодженні між сторонами умови кредитування, зокрема, процентна ставка, та необхідності застосування іншої судової практики (з урахуванням паспорту споживчого кредиту, якого не було у справі №342/180/17) не можуть бути прийняті до уваги, оскільки немає підстав вважати дані паспорту споживчого кредиту частиною умов кредитного договору. При цьому, паспорт споживчого кредиту, на який посилається позивач в своїй апеляційній скарзі відсутній в матеріалах справи.

Доводи апеляційної скарги про те, що факт ознайомлення відповідача з умовами обслуговування, Тарифами, Таблицею обчислення вартості кредиту та Паспортом споживчого кредиту підтверджується тим, що на підставі анкети-заяви відповідач висловив свою згоду з вищевказаними документами в електронному вигляді у мобільному застосунку «monobank» шляхом застосування електронного цифрового підпису, колегія суддів до уваги не приймає, виходячи з такого.

Так, зі змісту анкети-заяви вбачається, що відповідач дійсно своїм підписом підтвердила, що просить вважати наведений зразок її власноручного підпису або його аналоги (у тому числі електронний/електронний цифровий підпис) обов`язковим при здійсненні операцій за всіма рахунками, які відкриті або будуть відкрити в Банку; засвідчила генерацію ключової пари з особистим ключем та відповідним йому відкритим ключем, яка буде використовуватися для накладення електронного цифрового підпису у мобільному додатку з метою засвідчення його дій згідно з Договором. Також, відповідач визнала, що електронний цифровий підпис є аналогом власноручного підпису та його накладення має рівнозначні юридичні наслідки із власноручним підписом на документах та паперових носіях та підтвердив, що всі наступні правочини (у тому числі підписання договорів, угод, листів, повідомлень) можуть вчинятися ним та/або банком з використанням електронного цифрового підпису. При цьому, як передбачено п. 5.3 розділу 5 Використання електронного цифрового підпису умов обслуговування фізичних осіб в АТ «Універсал Банк» підписані клієнтом та/або банком документи, що пов`язані з укладеними правочинам, зберігаються банком в електронному вигляді та надсилаються в Мобільний додаток клієнта, а також їх копії можуть бути надані банком на паперовому носії на запит клієнта. Під час одержання однією із сторін електронного документа формується підтвердження із зазначенням дати та часу такого одержання. Разом з тим, з огляду на відсутність у матеріалах справи відповідного підтвердження із зазначенням дати та часу одержання відповідачем у електронному вигляді Умов і правил обслуговування фізичних осіб в АТ «Універсал Банк», Паспорту споживчого кредиту «картка monobank», та Тарифів, у суду відсутні підстави вважати, що саме з наданими позивачем в обґрунтування заявлених позовних вимог умовами, тарифами та паспортом споживчого кредиту було ознайомлено відповідача. Тобто, матеріали справи не містять жодних доказів, що саме ці умови обслуговування фізичних осіб в АТ «Універсал Банк» при наданні банківських послуг, які містять Паспорт споживчого кредиту «картка monobank» та та Тарифи за карткою «monobank» розуміла відповідачка ознайомилась та погодилась з ними, підписуючи анкету-заяву до договору про надання банківських послуг.

Інші доводи апеляційної скарги, є безпідставними, та зводяться фактично до незгоди з рішенням суду, переоцінки висновків суду та не спростовують правильність рішення суду першої інстанції.

Будь-яких інших доказів, що спростовують правильність рішення суду в апеляційній скарзі не наведено, тому рішення суду в оскарженій частині слід залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

Згідно ст. 141 ЦПК України, судові витрати, понесені позивачем у зв`язку з переглядом судового рішення, розподілу не підлягають.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 375, 382, 384 ЦПК України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу акціонерного товариства «Універсал Банк» - залишити без задоволення.

Заочне рішення Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 02 лютого 2022 року - залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Головуючий: М.Ю. Петешенкова

Судді: В.С. Городнича

О.В. Лаченкова