ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 629/1687/21 Номер провадження 22-ц/814/1804/22Головуючий у 1-й інстанції Цендра Н.В. Доповідач ап. інст. Прядкіна О. В.
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 липня 2022 року м. Полтава

Полтавський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

головуючого судді Прядкіної О.В.,

суддів: Бутенко С.Б., Обідіної О.І.,

розглянувши в м.Полтаві цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Лозівського міського голови, керівника Орільської селищної ради, голови Лозівської територіальної громади Зеленського Сергія Володимировича, секретаря Лозівської міської ради Кушніра Юрія Вікторовича про порушення гарантій трудового законодавства

за апеляційною скаргою ОСОБА_1

на рішення Лозівського районного суду Харківської області від 01 червня 2021 року, прийнятого під головуванням судді Цендри Н.В. в м.Лозова, зі складанням повного тексту 04.06.2021 року,-

в с т а н о в и в :

У квітні 2021 року ОСОБА_1 звернулася до районного суду з даним позовом. Зазначала, що з 01.09.2020 року працювала в Орільській селищній раді на умовах трудового договору на посаді юриста. Термін дії договору з 01.09.2020 року по 31.12.2020 року.

30.12.2020 року подала заяву до голови Лозівської територіальної громади Зеленського С.В., старости Орільського округу Мороза С.В., голови Орільської селищної ради Крикуна І.О., в якій просила надати додаткову відпустку як жінці, яка працює і має дитину з інвалідністю, одинокій матері за наявності декількох підстав для надання цієї відпустки на 17 календарних днів без урахування святкових і неробочих днів з 30.12.2020 року по 25.01.2021 року та надати матеріальну допомогу на оздоровлення її дитини та для її оздоровлення.

31.12.2020 року позивач отримала відповідь за підписом Лозівського міського голови, як керівника Орільської сільської ради на час реорганізації, який повідомив, що 30.12.2020 року перебував у відрядженні та не зміг надати ОСОБА_1 відпустку, а 31.12.2020 року є останнім днем бюджетного року, тому заява розглянута не була.

Посилаючись на порушення гарантій трудового законодавства просила:

-визнати дії секретаря Лозівської міської ради Кушніра Юрія Вікторовича неправомірними, незаконними, протиправними у нерозгляді заяви (про надання відпусток) та у ненаданні дадаткової соціальної та основної щорічної відпустки одинокій матері та жінки, що працює і має дитину з інвалідністю ОСОБА_1 , у день коли секретар Лозівської міської ради Кушнір Ю.В. здійснював повноваження Лозівського міського голови, а саме 30.12.2020 року;

-визнати дії Лозівського міського голови, керівника Орільської селищної ради Зеленського С.В. неправомірними, незаконними протиправними у відмові надати ОСОБА_1 додаткову соціальну та основну щорічну відпустки, як одинокій матері та жінці, що працює і має дитину інваліда;

-визнати дії Лозівського міського голови, керівника Орільської селищної ради Зеленського С.В. неправомірними, незаконними протиправними у відмові і ненаданні одинокій матері та жінці, що працює і має дитину з інвалідністю, матеріальну допомогу на оздоровлення її та дитини;

-зобов`язати Лозівського міського голови, керівника Орільської селищної ради Зеленського С.В. повторно розглянути заяву про надання додаткової соціальної та основної щорічної відпусток, одинокій матері та жінці, що працює і має дитину з інвалідністю.

Рішенням Лозівського районного суду Харківської області від 01 червня 2021 року у задоволенні позову ОСОБА_1 до Лозівського міського голови, керівника Орільської селищної ради, голови Лозівської територіальної громади Зеленського Сергія Володимировича, секретаря Лозівської міської ради Кушніра Юрія Вікторовича про порушення гарантій трудового законодавства відмовлено.

Рішення обґрунтовано безпідставністю позовних вимог.

Рішення оскаржила ОСОБА_1 , в апеляційній скарзі, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права просить рішення скасувати та ухвалити нове, яким задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.

Вважає, що судом першої інстанції не встановлено всі фактичні обставини справи, що потягло за собою неправильність вирішення спору.

У відзиві представник Лозівського міського голови Степанова О.С., посилаючись на правильність вирішення справи судом першої інстанції, просить в задоволенні апеляційної скарги ОСОБА_1 відмовити, а рішення Лозівського районного суду Харківської області від 01 червня 2021 рокузалишити без змін.

Розпорядженням Верховного суду України від 25.03.2022 року №14/0/9-22 «Про зміну територіальної підсудності судових справ в умовах воєнного стану» змінено територіальну підсудність Харківського апеляційного суду. Справу передано на розгляд до Полтавського апеляційного суду.

Апеляційний розгляд справи колегія суддів вважає за можливе провести у відповідності до ч.2 ст.372 ЦПК України у відсутність сторін, які належним чином повідомлені про дату, час і місце судового засідання шляхом надіслання судових повідомлень учасникам справи на їх електронні адреси.

Перевіривши справу в межах заявлених вимог і апеляційного оскарження, колегія суддів приходить до висновку про залишення без задоволення апеляційну скаргу з таких підстав:

Судом першої інстанції вірно встановлено та вбачається з матеріалів справи, що ОСОБА_1 працювала за трудовим договором №01/09/2020 від 01.09.2020 року на посаді юриста в Орільській сільській раді. Строк дії договору з 01.09.2020 року по 31.12.2020 року (а.с.10-14).

30.12.2020 року ОСОБА_1 подала заяву до голови Лозівської територіальної громади Зеленського С.В., Старости Орільського старостиньського округу Мороз С.В. голови Орільскої селищної ради Крикуна І.О., голови виконавчого комітету Орільської селищної ради Крикуна І.О., в якій просила надати додаткову відпустку як жінці, яка працює і має дитину з інвалідністю, одинокій матері за наявності декількох підстав для надання цієї відпустки на 17 календарних днів без урахування святкових і неробочих днів з 30 грудня 2020 року по 25 січня 2021 року та відповідно до ст.ст.6, 10 Закону України «Про відпустки» просила надати після закінчення додаткової відпустки, щорічну відпустку повної тривалості як жінці, яка має дитину з інвалідністю. Також просила надати їй матеріальну допомогу на оздоровлення її дитини з інвалідністю та для її оздоровлення.

Відповідно до розпорядження міського голови № 155-вд від 30.12.2020 р. міський голова Зеленський С.В. 30.12.2020 р. перебував у відрядженні.

31.12.2020 р. за № 7057/02-13-12 позивачу була надана відповідь, в якій зазначено, що заява про надання відпустки подана у день відсутності міського голови, тому 30.12.2020 року можливості розглянути звернення та прийняти рішення у день надходження заяви не було. Так як, 31.12.2020 р. - є останнім днем бюджетного року, Орільська селищна рада не має можливості здійснити нарахування та виплати з дотриманням вимог ст. 21 ЗУ «Про відпустки».

Одночасно було повідомлено, що термін дії строкового трудового договору укладеного між ОСОБА_1 та Орільською селищною радою від 01.09.2020 р., спливає 31.12.2020 р.

Розпорядженням Лозівського міського голови від 31.03.2021 р. № 34-К ОСОБА_1 , юриста Орільської селищної ради звільнено з займаної посади 31.03.2021 р., у зв`язку з закінченням строку трудового договору. Зобов`язано провести всі розрахунки з ОСОБА_1 відповідно до ст.. 116 КЗпП України. Провести нарахування грошової компенсації за невикористану частину щорічної основної відпустки в кількості 14 календарних днів за робочий рік з 01.09.2020 року по 31.03.2021 року провести нарахування грошової компенсації за невикористану додаткову оплачувану відпустку, як жінці, яка працює і має дитину з інвалідністю та як одинокій матері, в кількості 17 календарних днів за 2020 рік. (а.с. 77)

Звертаючись з позовною заявою, ОСОБА_1 свої вимоги аргументувала, тим що відповідачами було порушено надані законодавством їй, як одинокій матері, яка працює і виховує дитину з інвалідністю, гарантії передбачені трудовим законодавством, які полягають у наданні додаткової оплачуваної відпустки та матеріальної допомоги на оздоровлення.

Районний суд , відмовляючи у позовних вимогах, встановив відсутність порушеного права або оспорюваного законом інтересу позивача.

Колегія суддів погоджується з вказаним висновком.

За приписами частини першої статті 21 КЗпП України трудовий договір є угода між працівником і власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом чи фізичною особою, за якою працівник зобов`язується виконувати роботу, визначену цією угодою, з підляганням внутрішньому трудовому розпорядкові, а власник підприємства, установи, організації або уповноважений ним орган чи фізична особа зобов`язується виплачувати працівникові заробітну плату і забезпечувати умови праці, необхідні для виконання роботи, передбачені законодавством про працю, колективним договором і угодою сторін.

Згідно зі статтею 23 КЗпП України трудовий договір може бути: безстроковим, що укладається на невизначений строк; на визначений строк, встановлений за погодженням сторін; таким, що укладається на час виконання певної роботи.

При укладенні трудового договору на визначений строк цей строк встановлюється за погодженням сторін і може визначатись як конкретним терміном, так і часом настання певної події (наприклад, повернення на роботу працівниці з відпустки по вагітності, родах і догляду за дитиною; особи, яка звільнилась з роботи в зв`язку з призовом на дійсну строкову військову чи альтернативну службу, обранням народним депутатом чи на виборну посаду (або виконанням певного обсягу робіт).

Відповідно до пункту 2 частини першої статті 36 КЗпП України підставами припинення трудового договору є закінчення його строку (пункти 2 і 3 статті 23), крім випадків, коли трудові відносини фактично тривають і жодна із сторін не поставила вимогу про їх припинення.

Припинення трудового договору після закінчення строку не вимагає заяви або якогось волевиявлення працівника. Свою волю на укладення строкового трудового договору він уже виявив, коли писав заяву про прийняття на роботу за строковим трудовим договором. У цей же час він виразив і волю на припинення такого трудового договору після закінчення строку, на який він був укладений. Власник також не зобов`язаний попереджати або в інший спосіб інформувати працівника про майбутнє звільнення за пунктом 2 частиною першою статті 36 КЗпП України.

Чинним трудовим законодавством України не передбачено обов`язку власника повідомляти працівника про закінчення дії строкового трудового контракту.

Закінчення строку трудового договору (контракту) припиняє трудові відносини тоді, коли вимогу про звільнення заявила одна зі сторін трудового договору - працівник чи власник або уповноважений ним орган. При такому волевиявленні однієї зі сторін друга сторона не може перешкодити припиненню трудових відносин.

Відповідно до ч.2 ст. 3 Закону України «Про відпустки» у разі звільнення працівника у зв`язку із закінченням строку трудового договору невикористана відпустка може за його бажанням надаватися й тоді, коли час відпустки повністю або частково перевищує строк трудового договору. У цьому випадку чинність трудового договору продовжується до закінчення відпустки.

Отже, вбачається, що роботодавець може, але не зобов`язаний задовольнити прохання працівника стосовно реалізації ним права, вказаного у ч. 2 ст. 3 вказаного Закону.

Умовами трудового договору, укладеного між сторонами, в п.3.3 визначено, що за сімейними обставинами та з інших поважних причин Працівнику за його заявою може бути надана короткочасна відпустка без збереження заробітної плати (а.с.10-14).

Сторони даного строкового трудового договору не визначали можливість надання працівнику будь-яких інших відпусток та виплату матеріальної допомоги.

Між тим, виходячи з приписів ст. 184 КЗпП України та дотримуючись гарантій щодо позивача, яка має дитину-інваліда, відповідач була звільнена 31 березня 2021 року з виплатою їй грошової компенсації за невикористану частину щорічної основної відпустки в кількості 14 календарних днів за робочий рік з 01.09.2020 року по 31.03.2021 року та грошової компенсації за невикористану додаткову оплачувану відпустку, як жінці, яка працює і має дитину з інвалідністю та як одинокій матері, в кількості 17 календарних днів за 2020 рік.

За таких обставин не вбачається порушень трудових прав позивача та незаконності дій посадових осіб Лозівської міської ради.

Крім того, колегія суддів звертає увагу на помилковість визначеного позивачем процесуального статусу сторін.

Так, ОСОБА_1 перебувала у трудових відносинах з юридичною особою - Орільською селищною радою, уклавши з останньою строковий трудовий договір терміном дії до 31.12.2020 року. На підставі рішення Лозівської міської ради Харківської області №44 від 11 грудня 2020 року Лозівська міська рада є правонаступником прав та обов`язків Орільської селищної ради (а.с.68).

Позивачем заявлені позовні вимоги до відповідачів: Лозівського міського голови, керівника Орільської селищної ради, голови Лозівської територіальної громади Зеленського Сергія Володимировича, секретаря Лозівської міської ради Кушніра Юрія Вікторовича.

Однак, зазначені особи діють від імені відповідної юридичної особи та її представляють.

Відповідач - це особа, яка, на думку позивача, або відповідного правоуповноваженого суб`єкта, порушила, не визнала чи оспорила суб`єктивні права, свободи чи інтереси позивача. Відповідач притягається до справи у зв`язку з позовною вимогою, яка пред`являється до нього.

Отже, належним відповідачем у даній справі має бути юридична особа - Лозівська міська рада, а зазначені ОСОБА_1 особи - третіми особами (ст.52 ЦПК України).

Тобто, визначення відповідачів, предмета та підстав спору є правом позивача.

Натомість, встановлення належності відповідачів й обґрунтованості позову - обов`язком суду, який виконується під час розгляду справи (висновки Великої Палати Верховного Суду у постанові від 17 квітня 2018 року у справі № 523/9076/16-ц).

Однак, на стадії апеляційного розгляду справи суд апеляційної інстанції позбавлений процесуальної можливості вживати будь-які дії, визначені ст.51 ЦПК України.

Таким чином, виходячи з принципу диспозитивності, вбачається, що ОСОБА_1 на власний розсуд розпорядилась своїми правами щодо предмету спору та помилково визначила склад відповідачів.

Підстав для задоволення апеляційної скарги колегія суддів не знаходить.

Відповідно до ст.375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 375, 381, 384 ЦПК України, апеляційний суд,-

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Лозівського районного суду Харківської області від 01 червня 2021 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 07.07.2022 року.

Головуючий суддя О.В. Прядкіна

Судді: С.Б. Бутенко

О.І. Обідіна