Дата документу 22.02.2022 Справа № 331/845/21
Запорізький апеляційний суд
Єдиний унікальний № 331/845/21 Головуючий у 1-й інстанції: Боєв Є.С.
Провадження №22-ц/807/509/22 Суддя-доповідач: Подліянова Г.С.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 лютого 2022 року м. Запоріжжя

Запорізький апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого, судді-доповідача Подліянової Г.С.,

суддів: Дашковська А.В.,

Маловічко С.В.,

розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 04 серпня 2021 року, у справі за позовом Концерну «Міські теплові мережі» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за комунальні послуги, -

В С Т А Н О В И В:

У лютому 2021 року Концерн «Міські теплові мережі» звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за комунальні послуги.

Позов обґрунтований тим, що позивач - Концерн «Міські теплові мережі» є виконавцем послуг з централізованого опалення та гарячого водопостачання. Відповідач, в свою чергу, споживає вказані послуги за адресою: АДРЕСА_1 .

Згідно з довідки з державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна, квартира АДРЕСА_2 , загальною площею 125,16 кв.м. належить на праві приватної власності ОСОБА_1 .

Система опалення помешкання відповідача є невід`ємною складовою централізованої системи теплопостачання всього будинку, від`єднання якої є неможливим, як з юридичної точки зору, так і з технічної сторони.

Послуга з централізованого опалення надавалась відповідачам в межах опалювального сезону, а послуга з централізованого постачання гарячої води (підігріву питної води) постійно, проте відповідачами не виконувався обов`язок по оплаті за надані комунальні послуги у зв`язку з чим утворилась заборгованість за надані послуги.

У період з 01 жовтня 2014 року по 31 січня 2021 року Концерн «МТМ» надавав відповідачу послуги централізованого опалення, централізованого постачання гарячої води за вищезазначеною адресою. Відповідач за вказаний період належним чином не здійснював оплату за надані послуги, у зв`язку з чим виникла заборгованість у розмірі 44 845,21 грн.

Посилаючись на наведені обставини, Концерн «МТМ» просив суд стягнути на його користь з ОСОБА_1 заборгованість за надані послуги централізованого опалення та гарячого водопостачання за період з 01 жовтня 2014 року по 31 січня 2021 року розмірі 44 845,21 грн та судові витрати у розмірі 2270 грн.

Ухвалою Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 19 лютого 2021 року цивільну справу за вищезазначеним позовом передано на розгляд Шевченківському районному суду м. Запоріжжя відповідно до ч.9 ст.187 ЦПК України, на підставі п.1 ч.1 ст.31 ЦПК України.

Рішенням Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 04 серпня 2021 року позовні вимоги задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Концерну «Міські теплові мережі» заборгованість за надані послуги з централізованого опалення та гарячого водопостачання в сумі 44845,21 грн.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Концерну «Міські теплові мережі» судовий збір в сумі 2270 грн.

Не погоджуючись із вказаним рішенням суду першої інстанції, 25 листопада 2021 року ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду скасувати, справу направити для розгляду до іншого суду першої інстанції за встановленою підсудністю (Жовтневий районний суд м. Запоріжжя).

Узагальненими доводами апеляційної скарги є те, що оскільки спір виник з підстав надання комунальних послуг до квартири, що розташована в Дніпровському районі м. Запоріжжя, то справу повинен був розглядати Жовтневий районний суд м. Запоріжжя, а не Шевченківський районний суд м. Запоріжжя. Крім того, з позовом повністю не згоден, оскільки боргів перед позивачем не має, договірних відносин немає, послуг з опалення та гарячого водопостачання не отримує, тому не існує підстав для стягнення з нього заборгованості за житлово-комунальні послуги. Його квартира відключена у правовий спосіб від централізованого опалення та гарячого водопостачання, всі підтверджуючі цьому документи не були передані правонаступниками ЖЕД-64 та КП «Основаніє». Зазначив, що він є власником квартири з 20 листопада 2017 року, а позивач пред`явив позовні вимоги про стягнення заборгованості з жовтня 2014 року по січень 2021 року. Позивачем порушено строки звернення до суду, вважає, що пред`явлені позивачем вимоги за період з жовтня 2014 року по лютий 2018 року на суму 21791,97 грн не підлягають задоволенню, у зв`язку з пропуском позивачем строку позовної давності.

Відповідно до відзиву на апеляційну скапгу Концерн « Міські теплові мережі» зазначає, що під час розгляду справи судом першої інстанції надано належну правову оціку правовідносинм, що склалися між сторонами у справі, з`ясовано їх правову природу та як наслідок ухвалено обгрунтоване та законне рішення, а доводи апеляційної скарги є безпідставними та необгрунтованими. В зв`язку з наведеним, просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

Відповідно до пунктів 1,2 частини шостої статті 19 ЦПК України малозначними справами є справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, а також справи незначної складності, визнані судом малозначними, крім справ, які підлягають розгляду лише за правилами загального повадження, та справ, ціна позову в яких перевищує п`ятсот розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Прожитковий мінімум для працездатних осіб вираховується на 01 січня календарного року, в якому подається скарга (частина дев`ята статті 19 ЦПК України).

В силу вимог ч. 1 та ч. 2 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, з 01 січня 2021 року це 227 000 грн. (відповідно до Закону України "Про Державний бюджет на 2021 рік" з 01 січня 2021 року прожитковий мінімум для працездатних осіб складає 2270,00 грн. (2270,00 грн. х 100 = 227 000 грн.), крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Як вбачається з матеріалів справи, ціна позову в даній справі становить 44 845,21 грн., яка станом на 01 січня 2021 року не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Апеляційний суд урахував ціну та предмет позову, складність справи, а також значення справи для сторін і суспільства та дійшов висновку, що дана справа є незначної складності, ціна позову якої не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, а тому не належить до виключень із цієї категорії, передбачених пунктом 2 частини шостої статті 19 ЦПК України.

Отже, зазначена справа є малозначною у силу вимог закону.

Відповідно до ч. 13 ст.7ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Ухвалою Запорізького апеляційного суду справу призначено до апеляційного розгляду в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи та без проведення судового засідання в порядку ч. 1, ч. 2 ст. 369 та ч. 13 ст. 7 ЦПК України.

Заслухавши суддю - доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених в суді першої інстанції, суд апеляційної інстанції вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Згідно з ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Згідно з п. 2 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Відповідно ч. 1 ст.376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Відповідно до частини першої, другої та п`ятої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Судове рішення зазначеним вимогам в повній мірі не відповідає.

Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Частиною першою статті 8 Конституції України передбачено, що в Україні визнається і діє принцип верховенства права.

Суддя, здійснюючи правосуддя, керується верховенством права (частина перша статті 129 Конституції України).

Суд, здійснюючи правосуддя на засадах верховенства права, забезпечує кожному право на справедливий суд та повагу до інших прав і свобод, гарантованих Конституцією і законами України, а також міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України (стаття 2 Закону України "Про судоустрій і статус суддів").

Згідно із ст. 2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Статтею 4 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до ст. 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

Статтею 15 ЦК України визначено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Отже, стаття 15 ЦК України визначає об`єктом захисту порушене, невизнане або оспорюване право чи цивільний інтерес. Порушення права пов`язане з позбавленням його володільця можливості здійснити (реалізувати) своє право повністю або частково. При оспорюванні або невизнанні права виникає невизначеність у праві, викликана поведінкою іншої особи.

За правилами статей 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно із статтею 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Задовольняючи позовні вимоги Концерну «МТМ», суд першої інстанції виходив із того, що ОСОБА_1 , який є власником квартири, куди надавалися позивачем послуги, як споживач зобов`язаний оплачувати житлово-комунальні послуги. Відсутність договору про надання житлово-комунальних послуг сама по собі не може бути підставою для звільнення споживача від оплати послугу повному обсязі, у зв`язку із чим заборгованість, яка виникла за період з 01 жовтня 2014 року по 31 січня 2021 року, підлягає стягненню за рішенням суду.

З вказаними висновками суду першої інстанції колегія суддів апеляційного суду не може повністю погодитись, виходячи з наступного.

Судом встановлено, що згідно із інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`ктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна вбачається, що квартира за адресою: АДРЕСА_1 належить на праві приватної власності ОСОБА_1 з 20 листопада 2017 року (а.с.9).

Особовий рахунок № НОМЕР_1 відкритий на ім`я ОСОБА_1 .

З матеріалів справи вбачається, що Концерн «МТМ» у період з 01 жовтня 2014 року надав послуги з централізованого опалення та гарячого водопостачання у квартиру, розташовану за адресою: АДРЕСА_1 , які відповідачем не сплачені на суму 44845,21 грн.

Відповідно до розрахунку заборгованості наданого позивачем вбачається, що за період з 01 жовтня 2014 року по 31 січня 2021 року ОСОБА_2 має заборгованість за надані послуги з централізованого опалення та гарячого водопостачання у розмір 44845.21 грн ( а.с.8).

Договір на постачання теплової енергії між сторонами, в процесі розгляду справи не надавався.

Відносини з приводу постачання фізичних осіб теплової енергії регулюються Законом України "Про місцеве самоврядування в Україні", Законом України "Про теплопостачання", Законом України "Про житлово-комунальні послуги", Правилами надання послуг з централізованого опалення, постачання гарячої води і водовідведення і типового договору про надання послуг з централізованого опалення. постачання холодної і гарячої води» затверджними постановою Кабінету Міністрів України від 21 липня 2005 року № 630.

Згідно зі ст. 1 Закону України від 24 червня 2004 року "Про житлово-комунальні послуги", комунальні послуги - це результат господарської діяльності, спрямованої на задоволення потреби фізичної чи юридичної особи у забезпеченні холодною та гарячою водою, водовідведенням, газо - та електропостачанням, опаленням. Споживачем за цим Законом є фізична чи юридична особа, яка отримує або має намір отримати житлово-комунальну послугу.

До житлово-комунальних послуг законодавство відносить комунальні послуги: централізоване постачання холодної та гарячої води, водовідведення, газо-та електропостачання, централізоване опалення, а також вивезення побутових відходів тощо ст.13 Закону.

Опалення - підтримка в закритому приміщенні температури, що нормується й необхідне для нормальної життєдіяльності людини, ведення технологічних процесів і інших цілей й має важливе значення для запобігання відволоженню, промерзанню, викривлення будівельних конструкцій і т.п.

Центральне опалення - послуга, яка передбачає подачу теплової енергії до кожної квартири для забезпечення опалення приміщень.

Відповідно до ч. 2 ст. 14 Закону України "Про житлово-комунальні послуги" ціни/тарифи на комунальні послуги та послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій формуються і затверджуються органами виконавчої влади та органами місцевого самоврядування відповідно до їхніх повноважень, визначених законом.

За правилами ст. 19 Закону України «Про теплопостачання» споживач повинен щомісячно здійснювати оплату теплопостачальній організації за фактично отриману теплову енергію.

Споживач згідно ч. 3 ст. 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» зобов`язаний оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом.

За нормами ст. 32 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» розмір плати за комунальні послуги розраховується виходячи з розміру затверджених цін/тарифів та показань засобів обліку або за нормами, затвердженими в установленому порядку.

Також ч. 3 ст. 24 Закону України "Про теплопостачання" передбачено основні обов`язками споживача теплової енергії, зокрема, своєчасне укладання договору з теплопостачальною організацією на постачання теплової енергії.

Концерн «МТМ» зареєстрований у державному реєстрі, що підтверджується свідоцтвом про державу реєстрацію юридичної особи від 26 липня 2002 року (а.с.6).

Відповідно до п. 2.1 Статуту Концерну «МТМ», предметом його діяльності є здійснення виробничо-технічної діяльності, спрямованої на надійне та безперебійне забезпечення споживачів тепловою енергією, одержання прибутку для здійснення діяльності Концерну «МТМ» та задоволення на його основі соціально-економічних інтересів трудового колективу Концерну «МТМ».

Право Концерну «МТМ» на отримання оплати за надані послуги з опалення підтверджено рішенням виконавчого комітету Запорізької міської Ради № 5 від 29 січня 2009 року "Про визначення виконавців житлово-комунальних послуг у м. Запоріжжі", відповідно до якого з 01 січня 2009 року в м. Запоріжжі виконавцем житлово-комунальних послуг для населення, що мешкає у житловому фонді комунальної власності, з централізованого опалення, централізованого постачання гарячої води визначено Концерн «МТМ» в будинках, мережі яких безпосередньо приєднані до теплових мереж Концерну «МТМ».

Відповідно до частин першої-третьої статті 13 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) цивільні права особа здійснює у межах, наданих їй договором або актами цивільного законодавства. При здійсненні своїх прав особа зобов`язана утримуватися від дій, які могли б порушити права інших осіб, завдати шкоди довкіллю або культурній спадщині. Не допускаються дії особи, що вчиняються з наміром завдати шкоди іншій особі, а також зловживання правом в інших формах.

Згідно п.1 Правил про надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення та типового договору про надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 21.07.2005 № 630, з подальшими змінами та доповненнями, ці Правила регулюють відносини між суб`єктом господарювання, предметом діяльності якого є надання житлово-комунальних послуг(виконавець) і фізичною та юридичною особою(споживач), яка отримує або має намір отримувати послуги з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення.

Послуги з централізованого опалення та гарячого водопостачання відносяться до комунальних послуг.

Частиною шостою статті 19 Закону України "Про теплопостачання" передбачено, що споживач повинен щомісячно здійснювати оплату теплопостачальній організації за фактично отриману теплову енергію.

Згідно зі статтею 24 Закону України « Про теплопостачання» споживач теплової енергії має право на, зокрема, вибір одного або декільбка джерел теплової енергії чи теплопостачальних організацій, якщо це можливо за існуючими технічними умовами.

Питання відключення від мереж централізованого опалення та гарячого водопостачання житлових будинків регулюється Правилами надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затвердженими постановою Кабінету Міністрів України від 21 липня 2005 № 630 ( далі- Правила), та Порядком відключення окремих житлових будинків від мереж централізованого опалення та постачання гарячої води при відмові споживачів від централізованого теплопостачання, затвердженим наказом Міністерства будівництва, архітектури та житлово-комунального господарства України від 22 листопада 2005 № 4. (чинним на момент виникнення спірних відносин ( далі Порядок).

Згідно з пунктами 24, 25 Правил споживач має право відмовитися від отримання послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води. Відключення споживачів від мереж централізованого опалення та постачання гарячої води здійснюється у порядку, що затверджується центральним органом виконавчої влади з питань житлово-комунального господарства. Самовільне відключення від мереж централізованого опалення та постачання гарячої води забороняється.

Відключення споживачів від мереж централізованого опалення та постачання горячої води здійснюється у разі, коли технічна можливість такого відключення передбачена затвердженою органом місцевого самоврядування відповідно до Закону України «Про теплопостачання» схемою теплопостачання, за умови забезпечення безперебійної роботи інженерного обладнання будинку та вжиття заходів щодо дотримання в суміжних приміщеннях вимог будівельних норм і правил з питань проектування житлових будинків, опалення вентиляції, кондиціонування, будівельної теплотехніки, державних будівельних норм з питань складу, порядку розроблення, погодження та затвердження проектної документації для будівництва, а також норм проектування реконструкції та капітального ремонту в чатині опалення ( пункт 26 Правил).

За пунктами 2.5, 2.6, 2.7 Порядку, відключення приміщень від внутрішньо будинкових мереж виконується монтажною організацією, яка реалізує проект, за участю представника власника житлового будинку або уповноваженої ним особи, представника виконавця таких послуг та власника квартири або уповноваженої ним особи. По закінченні робіт складається акт про відключення будинку від мереж ЦО і ГВП і в десятиденний термін подається заявником до Комісії на затвердження. Після затвердження відповідного акта сторони переглядають умови договору про надання послуг з централізованого опалення.

Тобто єдиною законною підставою для відключення окремих житлових будинків від мереж централізованого опалення є відповідний акт постійно діючої міжвідомчої комісії для розгляду питань щодо відключення споживачів від мереж централізованого опалення і постачання гарячої води. Інших підстав чинне законодавство не передбачає.

Рішення про відключення будинку від системи централізованого опалення з улаштуванням індивідуального опалення повинно бути підтримане всіма власниками (уповноваженими особами власників) приміщень у житловому будинку (пункт 2.1 Наказу Міністерства з питань житлово-комунального господарства України від 06 листопада 2007року №169 "Про затвердження Змін до Наказу Мінбуду України від 22 листопада 2005 року № 4).

При цьому обов`язково враховуються технічні можливості існуючих мереж газопостачання, водопостачання та електропостачання даного населеного пункту або окремого мікрорайону щодо забезпечення живлення запропонованої власником (власниками) системи теплопостачання (пункт 2.2 Наказу Міністерства з питань житлово-комунального господарства України від 06 листопада 2007 року №169 "Про затвердження Змін до наказу Мінбуду України від 22 листопада 2005 року № 4).

Наказом Міністерства з питань житлово-комунального господарства України від 06листопада 2007року №169 було внесено зміни, які унеможливлюють відключення від мереж центрального опалення та гарячого водопостачання окремих квартир у багатоквартирному будинку і дозволяють таке відключення лише будинку в цілому.

Матеріали справи не містять відповідної проектної документації, яка б засвідчувала факт відключення квартири відповідача від мереж центрального теплопостачання та доказів ненадання йому послуг з постачання тепла.

З матеріалів справи не вбачається, що відповідач звертався до комісії з розгляду питань, пов`язаних з відключенням споживачів від мереж центрального опалення та гарячого водопостачання Жовтневої районної адміністрації для розгляду питання щодо відключення належної йому на праві власності квартири від мереж централізованого опалення і постачання гарячої води.

Не надано рішення комісія, яка б не заперечувала проти отримання технічних умов щодо розробки проекту автономного теплопостачання і відокремлення від мереж центрального опалення та гарячого водопостачання. Також технічні умови відповідачем отриманні не були, відповідного акту постійно діючої міжвідомчої комісії для розгляду питань щодо відключення споживачів від мереж централізованого опалення і постачання гарячої води, матеріали справи не містять.

Надані до апеляційної скарги документи, а саме робочий проект реконструкції квартири АДРЕСА_3 , датований 2005 року, в якому не вказано саме точну дату його затвердження, не надано доказів, що його складено до затвердження Порядку № 4 ( а.с. 72-73).

Рішенням Запорізької міської ради № 403/20 від 30 жовтня 2006 року, яке додано до апеляційної скрги, дозволено перепланування квартири з влаштуванням підвального поверху і окремого входу в житловому будинку АДРЕСА_4 . При цьому вказано перелік до яких організацій необхідно звернутися з отриманням дозволу. Тобто, це рішення Запорізької міської ради лише про перепланування вищевказаної квартири, а не безпосередньо про відключення від мереж централізованого опалення.

Також, ОСОБА_1 надано Акт технічного стану при вводі в експлуатацію від 31 січня 2004 року, який колегія суддів не може взяти до уваги як доказ, оскільки даний акт підписаний між власником приміщення та постачальником, а саме інженером сервісного центру. Даний акт не завірений жодним контролюючим органом. Крім того, з даного акту не можливо встановити, який саме прибор було встановлено в квартиру за адресою: АДРЕСА_5 , оскільки в графі прибор, запис не можливо прочитати (а.с.78).

Також колегія суддів не приймає до уваги, як доказ, наданий ОСОБА_1 технічний паспорт на квартиру за адресою: АДРЕСА_6 із записом вчиненим у ньому кульковою ручкою «автономна система опалення», оскільки з нього не вбачається ким саме було вчинено даний запис (а.с.79-80), та який не є підтвердженням про ненадання Концерном «МТМ» ОСОБА_1 у спірне приміщення послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води звільнення його від їх сплати.

Водночас, з матеріалів справи вбачається, що щомісяця на адресу ОСОБА_1 надходять платіжні документи платіжні квитанції на надані в звітному періоді ( місяці) послуги, в яких відображається структура наданих послуг та нарахування окремо по кожній складовій послуги.

Тобто, апелянту відомо, що нарахування за комунальні послуги з централізованого опалення здійснюються на загальних підставах при цьому звернень від останього або скарг з даного приводу у спірний період до позивача не надходило.

Відповідно до відповіді, яка надана позивачем № 1204-04 від 18 вересня 2013 року про розгляд звернення ОСОБА_1 про встановлення у нього за адресою автономного опалення, останнього повідомлено про те, що при надані ОСОБА_1 на адресу Філії документації на здійснення автономного опалення в квартирі АДРЕСА_3 буде розглянута правомірність здійснення автономного опалення квартири, проте, ніякої документації від нього не надходило.

Відповідно до статті 1Закону України"Протеплопостачання" місцева (розподільча) теплова мережа - сукупність енергетичних установок, обладнання і трубопроводів, яка забезпечує транспортування теплоносія від джерела теплової енергії, центрального теплового пункту або магістральної теплової мережі до теплового вводу споживача.

Згідно з пунктом 22 Правил № 630 точками розподілу у багатоквартирному будинку, в яких здійснюється передача послуги централізованого опалення від виконавця споживачеві, є відгалуження від стояків у межах квартири.

Підведення централізованого опалення до стояка в межах квартири відповідача свідчить про виконання послуг відповідачем КП "Міські теплові мережі». Таким чином, КП "Міські теплові мережі» виконало свої зобов`язання щодо надання послуг централізованого опалення, а відповідач, незалежно від споживання цієї послуги або відмови від її споживання, зобов`язаний оплатити надані послуги. У разі наміру споживача не отримувати відповідні послуги він не позбавлений можливості у передбачений законом спосіб провести відключення квартири від мережі теплопостачання. Проте, належних та беззаперечних доказів, які б свідчили про те, що відповідач у передбачений законом спосіб відключений від мережі постачання, матеріали справи не містять.

З огляду на вищезазначенена, колегія суддів приходить до висновку, що підстав для звільнення відповідача від оплати за послуги з теплопостачання, не має.

Викладене узгоджується із правовими висновками Верховного Суду України, викладеними у постановах від 11 листопада 2015 року у справах № 6-1192цс15 та № 6-1706цс15.

Згідно п.5 ст. 20 Закону України "Про житлово-комунальні послуги" споживач зобов`язаний оплачувати житлово-комунальні послуги у строк, встановлений договором або законом.

Порядок оплати за житлово-комунальні послуги визначений у ст. 32 Закону України "Про житлово-комунальні послуги", якою передбачено, що плата за житлово-комунальні послуги нараховується щомісячно відповідно до умов договору в порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України. Розмір плати за комунальні послуги розраховується, виходячи з розміру затверджених цін/тарифів та показань засобів обліку або за нормами, затвердженими в установленому порядку.

Відповідно з п. 6 ч. 1 ст. 1 Закону України "Про житлово-комунальні послуги", індивідуальний споживач - фізична або юридична особа, яка є власником (співвласником) нерухомого майна, або за згодою власника інша особа, яка користується об`єктом нерухомого майна і отримує житлово-комунальну послугу для власних потреб та з якою або від імені якої укладено відповідний договір про надання житлово-комунальної послуги.

Таким чином, обов`язок утримання житлових приміщень, в тому числі оплату послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води покладається на власника або наймача приміщення і рівною мірою на повнолітніх членів сім`ї наймача.

Відповідно до п.1 ч. 3 ст. 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» споживач зобов`язаний укласти договір на надання житлово-комунальних послуг, підготовлений виконавцем на основі типового договору.

Згідно із п. 3 ч. 2 ст. 21 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» виконавець зобов`язаний підготувати та укласти із споживачем договір на надання житлово-комунальних послуг з визначенням відповідальності за дотримання умов його виконання згідно з типовим договором.

Відповідно до п. 5 ч. 3 ст. 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» споживач зобов`язаний оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом.

Пунктом 8 «Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної і гарячої води та водовідведення, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України від 21 липня 2005 року №630 «Про затвердження Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення та типового договору про надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення», встановлено, що послуги надаються споживачеві згідно з договором, що оформлюється на підставі типового договору про надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води, затвердженого Постановою КМУ від 21 липня 2005 року №630.

Таким чином, законодавством передбачений двосторонній обов`язок, щодо укладання договору про надання житлово-комунальних послуг, у зв`язку з чим у разі відмови на оплату таких послуг споживачем з посиланням на відсутність укладеного договору не беруться до уваги, оскільки споживачі зобов`язані оплатити житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користувалися ними. Відсутність договору на надання житлово-комунальних послуг сама по собі не може бути підставою для звільнення споживача від оплати послуг у повному обсязі (Постанова Верховного суду України від 30.10.2013 по справі 6-59цс13).

Відсутність укладеного між сторонами договору, обов`язковість укладання якого лежить і на споживачеві, і на теплопостачальній організації не виключає можливості стягнення з споживача на користь теплопостачальній організації вартості послуг з теплопостачання, оскільки між сторонами склалися фактичні договірні відносини.

Концерн «Міські теплові мережі» здійснював та продовжував надавати ОСОБА_1 послуги з централізованого опалення, централізованого постачання гарячої води за адресою: АДРЕСА_1 .

Споживачі зобов`язані оплатити житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користувалися ними. Факт відсутності договору не може бути підставою для звільнення споживача від оплати послуг у повному обсязі (правова позиція Верховного Суду України у справі №6-2954цс15).

Приміщення відповідача обладнане трубопроводами внутрішньої системи опалення житлового будинку (трубопроводами зворотнього теплопостачання та стояками) за адресою АДРЕСА_6 .

Концерн «МТМ» по відношенню до ОСОБА_1 , як споживача послуг, є виконавцем послуг з централізованого опалення.

Відповідно до статті 319 ЦК України, власникові належать право володіння, користування та розпорядження своїм майном, власність зобов`язує.

Стаття 322 ЦК України покладає на власника майна тягар його утримання. Зокрема власник зобов`язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом.

Матеріалами справи встановлено, що квартира за адресою: АДРЕСА_7 з 20 листопада 2017 року належить на праві власності ОСОБА_1 ( а.с. 9), який і зобов`язаний нести витрати за житлово-комунальні послуги (з централізованого опалення та гарячого водопостачання) .

Відповідно до наданого Концерну «МТМ» розрахунку вбачається, що останній просив стягнгути з ОСОБА_1 заборгованість за надані послуги з централізованого опалення та гарячого водопостачання в квартиру за адресою: АДРЕСА_1 за період з жовтня 2014 року по січень 2021 року у розмірі 44845,21 грн.

Водночас, з матеріалів справи вбачається та встановлено судом, що ОСОБА_1 набув права власності на вищезазначену квартиру з 20 листопада 2017 року.

Належних та беззаперечних доказів, які б свідчили про те, що до 20 листопада 2017 року відповідач проживав або користувався зазначеною квартирою, та був споживачем послуг, матеріали справи не містять.

Отже, саме з цього часу на нього покладається обов`язок щодо сплати за комунальні послуги, які надавалися до вищезазначеної квартири.

Статтею 256 ЦК України встановлено, що позовна давність це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Відповідно до ст. 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Згідно з ч. 4 ст. 267 ЦК України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

Відповідно до частини третьої статті 267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленої до винесення ним рішення.

Виключенням із цього правила може бути лише те, що відповідач не був належним чином (згідно з вимогами процесуального закону) повідомлений про час і місце розгляду справи у суді першої інстанції, не має рівних з позивачем можливостей подання доказів, їх дослідження та доведення перед цим судом їх переконливості, а також не міг нарівні з позивачем довести у суді першої інстанції ті обставини, на які він посилається як на підставу своїх заперечень. У такому випадку відповідач може заявити про застосування позовної давності в суді апеляційної інстанції (постанова Великої Палати Верховного Суду від 17 квітня 2018 року у справі №200/11343/14-ц).

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_1 не був належним чином повідомлений про дату, час та місце розгляду в судове засідання на 04 серпня 2021 року, як того вимагає положення статті 128- 130 ЦПК України. Конверт до суду повернувся з відміткою «за закінченням терміну зберігання» ( а.с. 25), тому не може вважатись належним повідомленням про дату, час та місце розгляду справи.

Зазначене узгоджується з правовою позицією викладеній у Постанові Верховнного Суду від 20 червня 2018 року у справі № 127/2871/16ц.

ОСОБА_1 , про застосування строків позовної давності заявив в апеляційній скарзі.

Беручі до уваги той факт, що відповідач не був належним чином повідомлений про дату час та місце розгляду справи, тому не міг нарівні з позивачем довести у суді першої інстанції ті обставини, на які він посилається як на підставу своїх заперечень, апеляційний суд вважає за можливе прийняти заяву ОСОБА_1 про застосування строків позовної давності, яку він заявив в апеляційній скарзі.

Як вбачається із матеріалів справи, позивач із позовною заявою звернувся до суду в 18 лютого 2021 року, просить суд стягнути з відповідача заборгованість за послуги теплопостачання та гарячого постачання за період з 01 жовтня 2014 року по 01 січня 2021 року в розмірі 44845.21 грн.

Отже, позовні вимоги Концерну МТМ про стягнення заборгованості за послуги з централізованого опалення та гарячого водопостачання за період з жовтня 2014 року по лютий 2018 року на суму 21791.97 грн не підлягають задоволенню, у зв`язку з пропуском позивачем строків позовної давності.

Таким чином, в межах строку позовної давності з позивача на користь відповідача підлягає стягненню заборгованість за послуги з централізованого опалення та гарячого водопостачання за період з березня 2018 року по 01 січня 2021 року ( в межах заявлених позовних вимог), що становить 23053.24 грн.

Таким чином, рішення суду підлягає зміні з підстав, передбачених п. 4 ч. 1 ст. 376 ЦПК України, а стягнута з ОСОБА_1 на користь Концерну « Міські теплові мережі» заборгованість за комунальні послуги підлягає зменшенню з 44845.21 грн до 23053.24 грн.

Доводи апеляційної скарги про те, що суд першої інстанції залишив поза увагою той факт, що між відповідачем та позивачем не існує договірних правовідносин, оскільки відповідний договір сторонами не укладався, не заслуговують на увагу, оскільки спростовуються матеріалами справи були предметом розгляду в суді першої інстанції, та повторного правового аналізу не потребують.

Щодо доводів ОСОБА_1 стосовно порушення Шевченківським районним судом м. Запоріжжя правил виключної підсудності щодо розгляду даної справи є неспроможними, оскільки первісно Концерном «МТМ» позов до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за житлово-комунальні послуги (з централізованого опалення та гарячого водопостачання) було подано до Жовтневого районного суду м. Запоріжжя та в подальшому переданий за підсудністю на розгляд до Шевченківського районного суду м. Запоріжжя, у зв`язку з тим, що останнє зареєстроване місце проживання відповідача ОСОБА_1 не відноситься до територіальної юрисдикції Жовтневого районного суду м. Запоріжжя, а тому справа була надіслана за підсудністю до Шевченківського районного суду м. Запоріжжя за останнім зареєстрованим місцем проживання відповідача ОСОБА_1 , що за підсудністю відноситься до Шевченківського районного суду м. Запоріжжя ( а.с. 13).

Відповідно до ч. 2 ст. 31 ЦПК України, справа, прийнята судом до свого провадження з додержанням правил підсудності, повинна бути ним розглянута і в тому випадку, коли в процесі розгляду справи вона стала підсудною іншому суду, за винятком випадків, коли внаслідок змін у складі відповідачів справа належить до виключної підсудності іншого суду.

Згідно з ст. 31 ЦПК України спори між судами про підсудність не допускаються. Справа, передана з одного суду до іншого в порядку, встановленому статтею31 цього Кодексу, повинна бути прийнята до провадження судом, якому вона надіслана.

Крім того, слід зауважити, що за загальним правилом, встановленим ч. 1 ст. 27 ЦПК України позови до фізичної особи пред`являються в суд за зареєстрованим у встановленому законом порядку місцем її проживання або перебуання, якщо інше не передбачено законом.

Відповідно до ч. 9 ст. 27 ЦПК України позови до відповідача, місце реєстрації проживання або перебування якщо невідоме, пред`являються за місцезнаходження майна відповідача чи за останнім відомим зареєстрованим його місцем проживання або перебування чи постійного його заняття ( роботи).

Відповідно до витягу з реєстру територіальної громади міста Зааоріжжя щодо реєстрації місця проживання фізичної особи вбачається, що останнім місцем реєстрації ОСОБА_1 є адреса: АДРЕСА_8 .

Таким чином, Шевченківський районний суд м. Запоріжжя постановляючи ухвалу про відкриття провадження по справі та призначення до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження від 31 березня 2021 року у цій справі, дотримуючись вимог ст. 31 ЦПК України, а також розумності строків розгляду даної категорії справ, обґрунтовано прийняв цю справу до свого провадження.

Суд також враховує позицію Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи у апеляційному провадженні), сформовану, зокрема у справах "Салов проти України" (заява № 65518/01; від 6 вересня 2005 року; пункт 89), "Проніна проти України" (заява № 63566/00; 18 липня 2006 року; пункт 23) та "Серявін та інші проти України" (заява № 4909/04; від 10 лютого 2010 року; пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язокщодо обґрунтування рішення, може бутирізною в залежності від характеру рішення (рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" (Ruiz Torija v. Spain) серія A. 303-A; 09 грудня 1994 року, пункт 29).

Відповідно до п.п. б,в п. 4 ч. 1 ст 382 ЦПК України, в резолютивній частині постанови суду апеляційної інстанції зазначається новий розподіл судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи у суді першої інстанції, у випадку скасування або зміни судового рішення та розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції.

Згідно з нормами ч.13 ст. 141 ЦПК України, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Відповідно до ч.1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Враховуючи часткове задоволення позовних вимог та апеляційної скарги з відповідача на користь позивача підлягає стягненню сума судового збору за подання позовної заяви в розмірі 1166.92 грн, виходячи з розрахунку (23053.24х2270:44845,21).

За подання апеляційної скарги з Концерну « Міські теплові мережі» на користь ОСОБА_1 підлягає стягненню судовий збір у розмірі 1655 грн ( 23053х3405:44845.21=1750 (3405-1750=16550)).

Керуючись ст.ст.367, 368, 369, 374, 376, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд у складі колегії суддів,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 04 серпня 2021 року у цій справі змінити.

Зменшити стягнуту з ОСОБА_1 на користь Концерну « Міські теплові мережі» заборгованість за надані послуги з централізованого опалення та гарячого водопостачання з 44845.21 грн до 23 053.24 грн ( двадцять три тисячі п`ятьдесят три гивні 23 копійок).

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Концерну «Міські теплові мережі» судові витрати у вигляді сплати судового збору за подання позовної заяви у розмірі 1166.92 грн.

Стягнути з Концерну «Міські теплові мережі» на користь ОСОБА_1 судові витрати у вигляді сплати судового збору за подання апеляційної скарги у розмірі 1655 грн.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повної постанови, лише у випадку якщо: а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; г) суд першої інстанції відніс справу до категорії малозначних помилково.

Повна постанова складена 22 лютого 2022 року.

Головуючий, суддяСуддяСуддя
Подліянова Г.С.Дашковська А.В.Маловічко С.В.