КОМСОМОЛЬСЬКИЙ МІСЬКИЙ СУД
Справа №536/910/21
Провадження №2/534/144/22
29 червня 2022 року м. Горішні Плавні
Комсомольський міський суд Полтавської області в складі головуючого судді Морозова В.Ю., з участю секретаря судового засідання Циганко М.А., розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Прості займи» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,
Відповідач не надав своєчасно Банку грошові кошти для погашення заборгованості за кредитом, відсотками, а також іншими витратами відповідно до умов Договору, таким чином порушивши умови кредитного договору.
Ухвалою суду від 15.09.2021 за згаданою позовною заявою відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження з викликом сторін.
У відповідності до вимог ч. 1 ст.281 ЦПК України судом постановлена ухвала про проведення заочного розгляду даної справи.
Будучи належним чином повідомленими про дату, час і місце розгляду справи, сторони до суду не з`явились.
Представник позивача в позовній заяві вказав, що в разі неявки відповідача, просить справу розглянути у його відсутність та не заперечую проти винесення заочного рішення. Заявлені вимоги ним підтримані повністю.
Відповідач ОСОБА_1 правом надання відзиву на позовну заяву та доказів, що підтверджують заперечення проти позову, не скористався. В судове засідання не з`явився, про причини неявки суду не повідомив. Повідомлений у встановленому законом порядку.
Дослідивши приєднані до справи матеріали, судом встановлено наступне.
Згідно з ч. 1 ст. 223 ЦПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.
Суд, вивчивши матеріали справи, оцінивши докази у справі за принципами встановленими ст. 89 ЦПК України, установив наступні обставини справи і відповідні ним правовідносини.
Кожна особа має право в порядку, встановленому законом, звернутися за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів (ч. 1 ст. 4 ЦПК України).
Суд розглядає цивільні справи не інакше, як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі (ч. 1 ст. 13 ЦПК України).
Судом встановлені наступні факти та відповідні їм правовідносини.
Судом встановлено, що згідно наданої заяви-анкети ОСОБА_1 від 10.05.2018 відповідач виявив бажання викрити на своє ім`я поточний рахунок та отримати кредит на суму 3 000 грн 00 коп.
Заява-анкета містить текст про погодження споживача з Умовами та Правилами надання банківських послуг, але не конкретизовано яка саме редакція Умов та Правил надання банківських послуг погоджена споживачем. Заява-анкета не містить підпису відповідача.
Долучені до позовної заяви Правила про порядок надання коштів у позику, в тому числі і на умовах фінансового кредиту ТОВ «Прості займи», якими передбачено порядок надання та умови погашення кредиту, погашення заборгованості по кредиту, сплату нарахованих за період користування кредитом процентів, комісії за користування кредитом та інших витрат, визначено права та обов`язки сторін договору надання фінансових послуг, - відповідачем не підписані.
Також додано копію довідки ТОВ ФК «Вей Фор Пей» про перерахування коштів на рахунок позивача про те, що відповідачем 25.05.2018 сплачено 250,00 грн та 11.06.2018 сплачено 1 070,00 грн.
За положеннями ч. 1, 2 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).
Відповідно до статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
Згідно з ч. 1 ст. 638 ЦК України, істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.
У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).
Частиною 2 статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.
Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України).
Відповідно до статті 634 цього Кодексу договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.
Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст статей 633, 634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений.
Статтею 1049 ЦК України встановлено, що позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.
Відповідно до ч. 1 ст. 1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу.
Таким чином, у разі укладення кредитного договору проценти за користування позиченими коштами поділяються на встановлені законом (розмір та підстави, стягнення яких визначаються актами законодавства) та договірні (розмір та підстави, стягнення яких визначаються сторонами в самому договорі).
Банк, пред`являючи вимоги про погашення кредиту, просив у тому числі, крім тіла кредиту (сума, яку фактично отримав в борг позичальник), стягнути заборгованість за нарахованими відсотками.
Позивач, обґрунтовуючи право вимоги в цій частині, в тому числі їх розмір і порядок нарахування, крім самого розрахунку кредитної заборгованості за договором від 10.05.2018, посилався на Умови та правила обслуговування фізичних осіб в ТОВ «Прості займи», як невід`ємну частину кредитного договору.
Правила про порядок надання коштів у позику, в тому числі і на умовах фінансового кредиту ТОВ «Прості займи» опубліковані на офіційному сайті та постійно доступні для ознайомлення за посиланням www.bistrozaim.ua, та надані позивачем на підтвердження позовних вимог, визначено, в тому числі: права та обов`язки клієнта (позичальника) і установи, відповідальність сторін, зокрема пеня за несвоєчасне погашення кредиту та/або процентів, та інші умови.
При цьому, матеріали справи не містять підтверджень, що саме цей Витяг з Правил розумів відповідач та ознайомився і погодився з ними, підписуючи анкету-заяву про приєднання до умов та Правил надання фінансових послуг ТОВ «Прості займи», а також те, що вказані документи на момент отримання відповідачем кредитних коштів взагалі містили умови, зокрема й щодо сплати процентів за користування кредитними коштами, та, зокрема саме у зазначеному у цих документах, що додані банком до позовної заяви, розмірах і порядках нарахування.
Крім того, роздруківка із сайту позивача належним доказом бути не може, оскільки цей доказ повністю залежить від волевиявлення і дій однієї сторони (банку), яка може вносити і вносить відповідні зміни в умови та правила споживчого кредитування, що підтверджено й у постанові Верховного Суду України від 11 березня 2015 року (провадження № 6-16цс15) і не спростовано позивачем при розгляді вказаної справи.
Суд вважає, що в даному випадку також неможливо застосувати до вказаних правовідносин правила частини першої статті 634 ЦК України за змістом якої - договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому, оскільки умови обслуговування рахунків фізичної особи в ТОВ «Прості займи» опубліковані на офіційному сайті Банку та постійно доступні для ознайомлення за посиланням www.bistrozaim.ua у період - з часу виникнення спірних правовідносин (25 травня 2018 року) до моменту звернення до суду із вказаним позовом (28 травня 2021 року), тобто кредитор мав можливість додати до позовної заяви Правила у будь-яких редакціях, що найбільш сприятливі для задоволення позову.
За таких обставин та без наданих підтверджень про конкретні запропоновані відповідачу Умови та правила банківських послуг, відсутність у заяві-анкеті домовленості сторін про сплату процентів за користування кредитними коштами, наданий банком Витяг з Правил не може розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із відповідачем кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджує вказаних обставин.
При цьому згідно з ч. 6 ст. 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Суд вважає, що Правила надання фінансових послуг ТОВ «Прості займи», розміщені на сайті: www.bistrozaim.ua, які містяться у матеріалах справи, не визнається відповідачем та не містить його підпису, тому їх не можна розцінювати як частину кредитного договору, укладеного між сторонами 10 травня 2018 року шляхом підписання анкети-заяви. Отже, відсутні підстави вважати, що сторони обумовили у письмовому вигляді ціну договору, яка встановлена у формі сплати процентів за користування кредитними коштами, а також неустойку.
У частинах 1, 3 статті 509 ЦК України встановлено, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (у тому числі сплатити гроші), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості.
У даному випадку договірні правовідносини виникли між фінансовою установою та фізичною особою - споживачем фінансових послуг (частина перша статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів»).
Відповідно до п. 22 ч. 1 статті 1 Закону України «Про захист прав споживачів» споживач - фізична особа, яка придбаває, замовляє, використовує або має намір придбати чи замовити продукцію для особистих потреб, безпосередньо не пов`язаних з підприємницькою діяльністю або виконанням обов`язків найманого працівника.
Оскільки ні заява-анкета, а ні правила про порядок надання коштів не підписані відповідачем, тому відсутні підстави вважати, що при укладенні договору з ОСОБА_1 ТОВ «Прості займи» дотрималося вимог, передбачених частиною другою статті 11 ЗУ «Про захист прав споживачів» щодо повідомлення споживача про умови кредитування та узгодження зі споживачем саме тих умов, про які вважає узгодженими установа.
Такі висновки відповідають правовій позиції, викладеній у постанові Великої Палати Верховного Суду від 03 липня 2019 року у справі №342/180/17, провадження №14-131цс19.
Матеріали справи не містять доказів визнання ОСОБА_1 , зокрема, факту погодження між сторонами розміру та порядку нарахування процентів, неустойки у будь-якому розмірі.
В зв`язку з чим суд вважає, що з наявних у справі доказів неможливо встановити домовленості про розмір кредитного ліміту та його зміну, строку повернення кредиту (користування ним), на яких умовах отримано кредитні кошти та яким чином здійснювалося нарахування відсотків за користування кредитом, а також відповідальність у вигляді неустойки (пені, штрафів), за порушення строків виконання договірних зобов`язань.
Судом враховано, що в даному випадку неможливо встановити суму фактично отриманих коштів відповідачем і який саме розмір боргу по тілу кредиту є базою нарахування заборгованості у зв`язку невиконанням умов, що передбачені в анкеті-заяві. Заборгованість по тілу кредиту, окрім безпосередньо витрачених відповідачем сум позики, формувалася також шляхом погашення за рахунок кредитних коштів нарахованих банком щомісячних відсотків, що фактично призводило до збільшення заборгованості по тілу кредиту на таку суму відсотків, що, у свою чергу, збільшувало базу нарахування самих відсотків та інших платежів в подальшому (що встановлено з розрахунку заборгованості). А початкова процентна ставка в подальшому значно збільшена банком, що унеможливлює перевірити правильність цього розрахунку.
З урахуванням викладеного, суд дійшов висновку, що у задоволенні позову про стягнення з ОСОБА_1 заборгованості за тілом кредита, заборгованості за простроченими відсотками, пені, індексу інфляції слід відмовити.
Обговорюючи питання розподілу судових витрат відповідно до положень ст. 141 ЦПК України, у зв`язку з відмовою у задоволенні позовних вимог, судові витрати покладаються на позивача.
На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 634, 638, 648, 1054 ЦК України, постановою Великої Палати Верховного Суду від 03.07.2019р. у справі №342/180/17, ст. ст. 4, 10, 12, 13, 19, 76-81, 89, 128-131, 141, ч. 4 ст. 223, ч. 2 ст. 247, ст.ст. 259, 263-265, ч. 2, 3 ст. 274, ч. 5 ст. 279, ч. 1 ст. 280 ЦПК України, суд,
У задоволенні позову Товариства з обмеженою відповідальністю «Прості займи» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості відмовити.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.
Рішення набирає законної сили після закінчення строків подання апеляційної скарги, якщо вона не була подана у встановлені строки. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після закінчення апеляційного розгляду справи.

Рішення може бути оскаржено безпосередньо до Полтавського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження - якщо така заява подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Повне найменування позивача: Товариство з обмеженою відповідальністю «Прості займи», , 69037, Запорізька обл., м. Запоріжжя, Вознесенський р-н, вул. Незалежної України, будинок 39-А, офіс 25.

Відомості, що не оголошуються:

Повне ім`я відповідача: ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , АДРЕСА_1 .

Суддя В`ячеслав МОРОЗОВ