Справа № 638/8228/21
Провадження № 2/638/912/22
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22.02.2022 Дзержинський районний суд м. Харкова у складі:

головуючого судді за участю: секретаря судового засідання представника позивача- Поволяєвої О.В., - Варданян К.Г., - Рябініна С.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Харкові цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Депт Фінанс», треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про визнання кредитного договору припиненим,-

ВСТАНОВИВ:

01 червня 2021 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Депт Фінанс» (далі ТОВ «ФК «Депт Фінанс»), треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про визнання кредитного договору припиненим, в якому просив суд визнати припиненим договір кредитної лінії № 6/5/2007/840-КЛ/83, укладений 30 січня 2007 року між ОСОБА_1 та публічним акціонерним товариством «Комерційний банк «Надра» (далі ПАТ «КБ «Надра»).

Позов мотивовано тим, що 30 січня 2007 року між ОСОБА_1 та ПАТ «КБ «Надра» укладено договір кредитної лінії № 6/5/2007/840-КЛ/83, відповідно до умов якого ПАТ «КБ «Надра» надало ОСОБА_1 у тимчасове користування на умовах забезпеченості, повернення, строковості та платності грошові кошти в розмірі 130 000,00 доларів США на строк до 29 січня 2017 року включно зі сплатою за користування кредитом відсотків в розмірі 14,5 процентів річних (далі - договір кредитної лінії).

29 грудня 2011 року на забезпечення виконання зобов`язань за договором кредитної лінії між ПАТ «КБ «Надра» та ОСОБА_2 , ОСОБА_3 укладено договір іпотеки № 6/5/2011/840-3/9, відповідно до умов якого останні передали в іпотеку належне їм на праві власності нерухоме майно, а саме квартиру АДРЕСА_1 (далі договір іпотеки).

03 січня 2019 року за результатом відкритих торгів з продажу майнових прав, оформлених протоколом № UA-ЕА-2018-11-08-000096-b ПАТ «КБ «Надра» передало у власність ТОВ «ФК «Депт Фінанс» право вимоги до позичальника за вказаним вище договором кредитної лінії з додатковими угодами до нього.

Враховуючи наявність непогашеної кредитної заборгованості, ТОВ «ФК «Депт Фінанс» в позасудовому порядку задовольнило грошові вимоги до ОСОБА_1 за рахунок продажу предмета іпотеки - квартиру АДРЕСА_1 .

Використання позасудового врегулювання спору шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки вказує на задоволення вимог кредитора за основним зобов`язанням та в розуміння ст. 36 ЗУ «Про іпотеку», незалежно від наявності інших предметів іпотеки по іншим іпотечним договорам, є підставою для припинення правовідносин за договором кредитної лінії. Звернення стягнення на предмет іпотеки в позасудовому порядку виключає будь-які наступні вимоги іпотекодержателя (кредитора) щодо виконання боржником основного зобов`язання.

20 вересня 2021 року представником ТОВ «ФК «Депт Фінанс» подано до суду відзив на позов, в якому просив суд у задоволенні позову відмовити, посилаючись на його необґрунтованість. Позов є безпідставним зважаючи на наступне.

29 грудня 2011 року на забезпечення виконання зобов`язань за договором кредитної лінії між ПАТ «КБ «Надра» та ОСОБА_3 укладено договір іпотеки № 6/5/2011/840-3/9, відповідно до умов якого остання передала в іпотеку належне їй на праві власності нерухоме майно, а саме квартири АДРЕСА_2 та АДРЕСА_3 (далі квартира АДРЕСА_2 та квартира АДРЕСА_4 ), вартістю 227 712,00 грн. та 257 674,50 грн. відповідно.

Також 29 грудня 2011 року на забезпечення виконання зобов`язань за договором кредитної лінії між ПАТ «КБ «Надра» та ОСОБА_2 укладено договір іпотеки, відповідно до умов якого останній передав в іпотеку належне йому на праві власності нерухоме майно, а саме нежитлові приміщення першого поверху № 62-67, загальною площею 193,2 кв. м. в літ. «А-5», що розташовані за адресою: АДРЕСА_4 , вартістю 679 425,00 грн. (далі нежитлова приміщення).

У зв`язку з неналежним виконанням ОСОБА_1 умов за договором кредитної лінії виникла заборгованість, яку в порядку ст. 38 ЗУ «Про іпотеку» було частково погашено ТОВ «ФК «Депт Фінанс» шляхом укладення з ОСОБА_4 договору купівлі-продажу квартири АДРЕСА_2 за ціною 343 200,00 грн.

Шляхом укладення даного договору купівлі-продажу кредиторська вимога ТОВ «ФК «Депт Фінанс» погашена повністю не була, зважаючи на що договір кредитної лінії не є припиненим та кредитор вправі в подальшому звернути стягнення на інше іпотечне майно для повного задоволення кредиторських вимог.

18 жовтня 2021 року ОСОБА_1 подано відповідь на відзив, в якому зазначив, що не отримував від ТОВ «ФК «Депт Фінанс» повідомлення про намір звернення стягнення на предмет іпотеки. Наведена у відзиві судова практика прийнята за іншого правового регулювання та викладені правові висновки не є релевантними з даним спором.

В судовому засіданні представник позивача позов підтримав, просив його задовольнити.

Представник відповідача в судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином. Про причини неявки суд не повідомив, подав письмові пояснення, в яких просив суд у задоволенні позову відмовити.

Треті особи в судове засідання не з`явилися, про дату, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином, про причини неявки суд не повідомили.

Заслухавши пояснення представника позивача, дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку про відмову у задоволенні позову, з огляду на наступне.

Судом встановлені наступні факти та відповідні ним правовідносини.

30 січня 2007 року між ОСОБА_1 та ПАТ «КБ «Надра» укладено договір кредитної лінії № 6/5/2007/840-КЛ/83, відповідно до умов якого ПАТ «КБ «Надра» відкрив ОСОБА_1 кредитну лінію в сумі 130 000,00 доларів США строком на 120 місяців з 30 січня 2007 року по 29 січня 2017 року, зі сплатою за користування кредитом відсотків в розмірі 14,5 процентів річних.

29 грудня 2011 року на забезпечення виконання зобов`язань за договором кредитної лінії між ПАТ «КБ «Надра», ОСОБА_2 та ОСОБА_3 укладено договір іпотеки № 6/5/2011/840-З/9, відповідно до умов якого останні передали в іпотеку належне їм на праві власності нерухоме майно, а саме; квартири АДРЕСА_2 та АДРЕСА_3 , які належать на праві власності майновому поручителю - ОСОБА_3 , вартістю 227 712,00 грн. та 257 674,50 грн. відповідно; нежитлові приміщення першого поверху №№ 62-67, загальною площею 193,2 кв.м. в літ. «А-5», що розташовані за адресою: АДРЕСА_4 , які належать на праві власності майновому поручителю - ОСОБА_2 , вартістю 679 425,00 грн.

У зв`язку з неналежним виконанням ОСОБА_1 умов договору кредитної лінії, станом на 23 січня 2019 року виникла заборгованість в розмірі 180 215,90 доларів США.

23 січня 2019 року між ПАТ «КБ «Надра» та ТОВ «ФК «Депт Фінанс» укладено договір № 6/5/2007/840-КЛ/83 купівлі-продажу (відступлення) права вимоги за кредитним договором, відповідно до умов якого ПАТ «КБ «Надра» відступило на користь ТОВ «ФК «Депт Фінанс» право вимоги заборгованості за договором кредитної лінії у визначеній сумі заборгованості 180 215,90 доларів США.

Також 23 січня 2019 року між ПАТ «КБ «Надра» та ТОВ «ФК «Депт Фінанс» укладено договір відступлення права вимоги за вказаним вище іпотечним договором, з урахуванням всіх змін та доповнень до нього, відповідно до умов якого ПАТ «КБ «Надра» відступило, а ТОВ «ФК «Депт Фінанс» набуло усі належні права за іпотечним договором.

12 березня 2019 року ТОВ «ФК «Депт Фінанс» на адресу іпотекодавців направлено повідомлення-вимога про намір з продажу предмета іпотеки.

28 травня 2019 року між ТОВ «ФК «Депт Фінанс» та ОСОБА_4 укладено договір купівлі-продажу, посвідчений приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Малаховою Г.І., зареєстрований в реєстрі за № 1619, відповідно до п. 1.1. та 2.1 якого у відповідності до ст. 38 ЗУ «Про іпотеку» та згідно іпотечного договору іпотекодержатель - ТОВ «ФК «Депт Фінанс» передає у власність покупцю - ОСОБА_4 квартиру АДРЕСА_1 , загальною площею 28,6 кв.м., житловою площею 16,1 кв.м. Згідно звіту про експертну оцінку майна від 29 січня 2019 року ринкова вартість майна становить 343 200,00 грн.

Зважаючи на зазначене, судом встановлено, що ТОВ «ФК «Депт Фінанс» реалізуючи своє право на звернення стягнення в позасудовому порядку на предмет іпотеки квартиру АДРЕСА_2 , за рахунок вартості цього іпотечного майна частково погасило заборгованість, що виникла за договором кредитної лінії.

Суд не погоджується з доводами, викладеними в позовній заяві та наведеними представником позивача в судовому засіданні стосовно того, що звернення стягнення на предмет іпотеки квартири АДРЕСА_2 в позасудовому порядку виключає будь-які наступні вимоги іпотекодержателя (кредитора) щодо виконання боржником основного зобов`язання.

Оскільки ТОВ «ФК «Депт Фінанс» звернуло стягнення на предмет іпотеки 28 травня 2019 року, то суд застосовує до спірних правовідносин положення ЗУ «Про іпотеку» в редакції від 04 лютого 2019 року.

Відповідно до ч. 1. ст. 36 ЗУ «Про іпотеку» сторони іпотечного договору можуть вирішити питання про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору. Позасудове врегулювання здійснюється згідно із застереженням про задоволення вимог іпотекодержателя, що міститься в іпотечному договорі, або згідно з окремим договором між іпотекодавцем і іпотекодержателем про задоволення вимог іпотекодержателя, що підлягає нотаріальному посвідченню, який може бути укладений одночасно з іпотечним договором або в будь-який час до набрання законної сили рішенням суду про звернення стягнення на предмет іпотеки.

Згідно з ч. 1, 5 ст. 37 ЗУ «Про іпотеку» іпотекодержатель може задовольнити забезпечену іпотекою вимогу шляхом набуття права власності на предмет іпотеки. Правовою підставою для реєстрації права власності іпотекодержателя на нерухоме майно, яке є предметом іпотеки, є договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору за своїми правовими наслідками та передбачає передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов`язання. Іпотекодержатель набуває предмет іпотеки у власність за вартістю, визначеною на момент такого набуття на підставі оцінки предмета іпотеки суб`єктом оціночної діяльності.

Відповідно до ч. 5 ст. 36 Закону України «Про іпотеку» після завершення позасудового врегулювання будь-які наступні вимоги іпотекодержателя щодо виконання основного зобов`язання боржником - фізичною особою є недійсними, якщо інше не визначено договором іпотеки чи договором про надання кредиту, чи договором про задоволення вимог іпотекодержателя.

Разом з тим, відповідно до ч. 2 ст. 4 ЦК України основним актом цивільного законодавства України є ЦК України. Актами цивільного законодавства є також інші закони України, які приймаються відповідно до Конституції України та цього Кодексу. Якщо суб`єкт права законодавчої ініціативи подав до Верховної Ради України проект закону, який регулює цивільні відносини інакше, ніж цей Кодекс, він зобов`язаний одночасно подати проект закону про внесення змін до ЦК України. Поданий законопроект розглядається Верховною Радою України одночасно з відповідним проектом закону про внесення змін до ЦК України.

В Рішенні Конституційного Суду України від 13 березня 2012 року у справі № 5-рп/2012 вказано, що згідно з правовою позицією Конституційного Суду України конкретна сфера суспільних відносин не може бути водночас врегульована однопредметними нормативними правовими актами однакової сили, які за змістом суперечать один одному (абзац п`ятий пункту 3 мотивувальної частини Рішення від 03 жовтня 1997 року № 4-зп). Виходячи з наведеного Конституційний Суд України вважав, що невідповідність окремих положень спеціального закону положенням ЦК України не може бути усунена шляхом застосування правила, за яким з прийняттям нового нормативно-правового акта автоматично призупиняє дію акт (його окремі положення), який був чинним у часі раніше. Оскільки ЦК України є основним актом цивільного законодавства, то будь-які зміни у регулюванні однопредметних правовідносин можуть відбуватися лише з одночасним внесенням змін до нього відповідно до порядку, встановленого абзацом третім частини другої статті 4 Кодексу.

З урахуванням викладеного, в постанові Великої Палати Верховного Суду від 22 червня 2021 року у справі № 334/3161/17 зроблено такий правовий висновок: якщо ЦК України та інший нормативно-правовий акт, що має юридичну силу закону України, містять однопредметні норми, що мають різний зміст, то пріоритетними є норми ЦК України.

Відповідно до ч. 1 ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Згідно з ч. 1 ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Частиною першою статті 598 ЦК України передбачено, що зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом.

За змістом ст. 599 ЦК України зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

З метою захисту законних прав та інтересів фізичних та юридичних осіб при укладанні договорів, насамперед інтересів кредитора, у главі 49 ЦК України визначено види забезпечення виконання зобов`язання. Інститут забезпечення виконання зобов`язання спрямований на підвищення гарантій забезпечення майнових інтересів сторін договору, належного його виконання, а також усунення можливих негативних наслідків неналежного виконання боржником взятих на себе зобов`язань. Тобто у разі невиконання або неналежного виконання умов цивільного договору на боржника покладається додаткова відповідальність, а в ряді випадків до виконання зобов`язання притягуються разом із боржником і треті особи, зокрема поручителі.

ЦК України передбачає спеціальні способи, які забезпечують захист майнових інтересів кредитора на випадок невиконання чи неналежного виконання своїх зобов`язань боржником, які є видами забезпечення виконання зобов`язання.

Відповідно до ст. 546 ЦК України, в редакції, чинної на момент виникнення спірних правовідносин, виконання зобов`язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком. Договором або законом можуть бути встановлені інші види забезпечення виконання зобов`язання.

Таке забезпечувальне зобов`язання має акцесорний, додатковий до основного зобов`язання характер і не може існувати самостійно.

З урахуванням вимог ст. 6 та ч. 1 ст. 627 ЦК України щодо свободи договору та відсутності обмежень щодо множинності та способів забезпечення зобов`язання способами забезпечення кредитних договорів у цьому випадку є передача в іпотеку декількох об`єктів нерухомого майна, застава предметів рухомого майна та майнових прав на орендні платежі за договорами оренди нерухомого майна, а також порука.

Кредитор не позбавляється права реалізувати звернення стягнення за забезпечувальними акцесорними договорами, у разі якщо строк на таку реалізацію не сплив.

Згідно зі ст. 572 ЦК України в силу застави кредитор (заставодержатель) має право у разі невиконання боржником (заставодавцем) зобов`язання, забезпеченого заставою, одержати задоволення за рахунок заставленого майна переважно перед іншими кредиторами цього боржника, якщо інше не встановлено законом (право застави).

Відповідно до ч. 1 ст. 575 ЦК України іпотекою є застава нерухомого майна, що залишається у володінні заставодавця або третьої особи.

Відповідно до ч. 5 ст. 590 ЦК, в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин, якщо предметом застави є дві або більше речей (два або більше прав), стягнення може бути звернене на всі ці речі (права) або на будь-яку з речей (прав) на вибір заставодержателя. Якщо заставодержатель зверне стягнення на одну річ (одне право), але його вимогу не буде задоволено в повному обсязі, він зберігає право застави на інші речі (права), які є предметом застави.

Зазначене положення узгоджується з приписами ч. 5 ст. 33 Закону України «Про іпотеку», в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин, згідно з якою, якщо предметом іпотеки є два або більше об`єкти нерухомого майна, стягнення звертається в обсязі, необхідному для повного задоволення вимог іпотекодержателя.

Слід констатувати, що норми ЦК України та Закону України «Про іпотеку», які були чинними на момент виникнення спірних правовідносин, передбачали можливість забезпечення виконання зобов`язання шляхом передачі в іпотеку декількома іпотекодателями декількох об`єктів нерухомого майна і кредитор мав право на задоволення своїх вимог за рахунок будь-якого з об`єктів або їх усіх, якщо їхня сукупна вартість була необхідною для погашення заборгованості іпотекодавця в повному обсязі.

Тобто законодавець пов`язав задоволення вимог іпотекодержателя за рахунок предметів іпотеки, в тому числі шляхом позасудового врегулювання на підставі договору, саме з обсягом невиконаного зобов`язання, що не означає, що отримання у власність одного з предметів іпотеки у будь-якому випадку має наслідком припинення основного зобов`язання в повному обсязі.

Законом № 2478-VIII від 03 липня 2018 року частину четверту статті 36 Закону України «Про іпотеку» було доповнено. Зокрема, передбачено, що у разі якщо вимоги іпотекодержателя забезпечені декількома предметами іпотеки (у тому числі за декількома договорами іпотеки), а позасудове звернення стягнення здійснюється за рахунок окремого предмета іпотеки, іпотекодержатель має право вимагати (у тому числі шляхом позасудового врегулювання) виконання зобов`язання боржником та/або іпотекодавцем в частині, що залишилася невиконаною після завершення позасудового врегулювання за таким окремим предметом іпотеки.

Чинне законодавство не обмежує право кредитора забезпечити належне виконання боржником основного зобов`язання декількома видами забезпечення. Забезпечувальне зобов`язання є додатковим (акцесорним), а не альтернативним основному. Реалізація особою права на захист певним способом не може залежати від застосування нею інших способів правового захисту.

Системний аналіз змісту наведених правових норм дає підстави для висновку, що їхнє обмежене тлумачення у вигляді припинення основного зобов`язання внаслідок звернення стягнення на один із предметів забезпечення за наявності інших забезпечень та, при цьому, неповному задоволенні вимог кредитора є несумісним з призначенням інституту забезпечення виконання зобов`язань, його правовою природою і сутністю та суперечить принципам розумності, пропорційності і рівності сторін, адже фактично позбавляє юридичного сенсу законодавчі приписи, якими передбачено право кредитора забезпечити виконання основного зобов`язання за рахунок кількох предметів іпотеки та інших способів забезпечення зобов`язання відповідно до умов кредитних договорів у разі, якщо можливість реалізації таких способів забезпечення не вичерпана.

Тобто буквальне застосування положень ч. 4 ст. 36 Закону України «Про іпотеку» у відповідній редакції можливе виключно у тих випадках, коли належне та повне виконання основного зобов`язання було забезпечене іпотекою і за усіма такими договорами іпотекодержатель звернув стягнення на предмет іпотеки чи декількома способами забезпечення, але на реалізацію таких способів припинився строк звернення стягнення.

У разі якщо належне виконання основного договору забезпечувалося різними способами чи їх сукупністю, застосування вимог ч. 4 ст. 36 Закону України «Про іпотеку» щодо недійсності наступних вимог кредитора можливе лише у разі реалізації кредитором своїх прав за усіма такими договорами забезпечення, якщо можливість їх реалізації не втрачена, оскільки у протилежному випадку звернення стягнення на один із предметів іпотеки унеможливлює забезпечення виконання зобов`язання за допомогою інших способів забезпечення та протирічить принципу свободи договору та рівності сторін.

Отже у випадку забезпечення виконання основного зобов`язання декількома способами, основне зобов`язання не припиняється у разі, якщо реалізація іпотекодержателем своїх прав на звернення стягнення на предмет іпотеки не потягла повного задоволення його вимог.

Разом з тим у матеріалах справи відсутні дані, які свідчать, що реалізація іпотекодержателем - ТОВ «ФК «Депт Фінанс» своїх прав на звернення стягнення на предмет іпотеки потягла повне задоволення його вимог за договором кредитної лінії, зважаючи на що суд відмовляє у задоволенні позову.

Вказана правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 18 січня 2022 року у справі № 910/17048/17 (провадження 12-85гс20).

Керуючись ст.ст. 2, 5, 10, 13, 76-81, 141, 259, 263-265, 268, 352, 354 ЦПК України, суд,-

УХВАЛИВ:

У задоволенні позову ОСОБА_1 до товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Депт Фінанс», треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про визнання кредитного договору припиненим відмовити.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Харківського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду. Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 Цивільного процесуального кодексу України.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя О.В. Поволяєва