У х в а л а

І м е н е м У к р а ї н и

04 липня 2022 року

м. Київ

справа № 488/3654/21

провадження № 61-5596ск22

Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду: Ігнатенка В. М. (суддя-доповідач), Карпенко С. О., Стрільчука В. А.,

розглянув касаційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Корабельного районного суду міста Миколаєва від 19 січня 2022 року та постанову Миколаївського апеляційного суду від 23 лютого 2022 року в справі за позовом ОСОБА_1 до Апарату Верховної Ради України про зобов`язання нарахувати та виплатити грошову компенсацію за невикористану відпустку та стягнення середнього заробітку,

В с т а н о в и в:

У жовтні 2021 року ОСОБА_1 звернувся до Корабельного районного суду міста Миколаєва з позовом до Апарату Верховної Ради України, в якому просив зобов`язати відповідача нарахувати та виплатити грошову компенсацію за невикористані 63,5 календарних днів щорічної основної відпустки за період роботи в Апараті Верховної Ради України на посадах помічника-консультанта народного депутата України Бондика В. А. та помічника-консультанта народного депутата України Безбаха Я. Я.; зобов`язати відповідача нарахувати та виплатити йому середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

В обґрунтування позовних вимог зазначив, що у вказані періоди працював на посаді помічника-консультанта народного депутата України. При звільненні з посади 31 жовтня 2018 року з ним не було проведено повного розрахунку. Оскільки предметом вказаного позову є стягнення грошової компенсації за невикористану відпустку за час роботи на посаді помічника-консультанта народного депутата України та стягнення середнього заробітку, без поширення Закону України «Про державну службу», тому спір має розглядатись за правилами цивільного судочинства.

Ухвалою Корабельного районного суду міста Миколаєва від 24 грудня 2021 року відкрито провадження і справа призначена до судового розгляду.

Ухвалою Корабельного районного суду міста Миколаєва від 19 січня 2022 року у задоволенні клопотання відповідача про відмову у відкритті провадження у справі відмовлено. Провадження у справі за позовом ОСОБА_1 закрито, оскільки справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

Постановою Миколаївського апеляційного суду від 23 лютого 2022 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишено без задоволення, а ухвалу Корабельного районного суду м. Миколаєва від 19 січня 2022 року - без змін.

21 червня 2022 року ОСОБА_1 надіслав засобами поштового зв`язку до Верховного Суду касаційну скаргу на ухвалу Корабельного районного суду міста Миколаєва від 19 січня 2022 року та постанову Миколаївського апеляційного суду від 23 лютого 2022 року.

У касаційній скарзі заявник просить суд касаційної інстанції скасувати ухвалу Корабельного районного суду міста Миколаєва від 19 січня 2022 року та постанову Миколаївського апеляційного суду від 23 лютого 2022 року і направити справу до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Касаційна скарга мотивована тим, що судами першої та апеляційної інстанцій порушено норми матеріального і процесуального права. Вважає, що 01 травня 2016 року набув чинності Закон України «Про державну службу» від 10 грудня 2015 року № 889-УІІІ відповідно до якого посада помічника - консультанта народного депутата України не є державною службою та не пов`язана з проходженням публічної служби, а тому вважає, що висновки суду першої та апеляційної інстанцій про публічно-правовий характер спору є передчасними та справа має розглядатись за правилами цивільного судочинства. Крім того, зазначає, що суди застосували в оскаржуваних рішеннях норми права без урахування висновків щодо застосування норм права у подібних правовідносинах, викладених у постанові Верховного Суду від 20 лютого 2019 року у справі № 757/57336/16.

Дослідивши касаційну скаргу ОСОБА_1 , Верховний Суд дійшов висновку про відмову у відкритті касаційного провадження з огляду на таке.

Відповідно до частини другої статті 389 ЦПК України підставами для касаційного оскарження ухвал судів першої та апеляційної інстанцій, визначених в пунктах 2, 3 частини першої цієї статті ЦПК, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Постановляючи ухвалу про відмову у відкритті провадження у справі суд першої інстанції, з яким погодився апеляційний суд, прийшов до висновку, що спір підлягає розгляду в порядку адміністративного судочинства, оскільки посада помічника - консультанта народного депутата України не втратила характеристик публічної служби.

Відповідно до статті 7 Регламенту Верховної Ради України, затвердженого Законом України від 10 лютого 2010 року № 1861-VI та пунктом 1 розділу І Положення про Апарат Верховної Ради України, затвердженого розпорядженням Голови Верховної Ради України від 25 серпня 2011 року № 769 (в редакції розпорядження Голови Верховної Ради України від 20 листопада 2014 року № 734) визначено правовий статус Апарату Верховної Ради України.

Згідно з пунктом 1 Положення про Апарат Верховної Ради України (далі - Положення) Апарат Верховної Ради України є постійно діючим органом, який здійснює правове, наукове, організаційне, документальне, інформаційне, експертно-аналітичне, фінансове і матеріально-технічне забезпечення діяльності Верховної Ради України, її органів та народних депутатів України.

Управління справами відповідно до Постанови Верховної Ради України «Про структуру апарату Верховної Ради України» від 20 квітня 2000 року № 1678-ИІ є структурним підрозділом Апарату Верховної Ради України.

Помічник-консультант народного депутата України працює за строковим трудовим договором на постійній основі чи за сумісництвом або на громадських засадах.

Помічники-консультанти народного депутата України перебувають у штаті державних підприємств, установ, організацій або за заявою народного депутата України прикріплюються для кадрового та фінансового обслуговування до виконавчих комітетів відповідного органу місцевого самоврядування, а у містах Києві та Севастополі - до секретаріатів міських рад.

Помічники-консультанти народного депутата України, які працюють у місті Києві за строковим трудовим договором на постійній основі, можуть прикріплюватися для кадрового та фінансового обслуговування до Апарату Верховної Ради України.

Помічник-консультант народного депутата України у своїй роботі керується Конституцією України, законодавством України, а також цим Положенням.

Відповідно до пункту 17 частини першої статті 4 КАС України публічна служба - це: 1) діяльність на державних політичних посадах; 2) діяльність у державних колегіальних органах; 3) професійна діяльність суддів, прокурорів; 4) військова служба, альтернативна (невійськова) служба; 5) інша державна служба; 6) патронатна служба в державних органах; 7) служба в органах влади Автономної Республіки Крим; 8) служба в органах місцевого самоврядування.

За частиною першою статті 19 ЦПК України, суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства.

Відповідно до частини першої статті 1.1. Положення про помічника-консультанта народного депутата України, затвердженого Постановою Верховної Ради «Про затвердження Положення про помічника-консультанта народного депутата України» від 13 жовтня 1995 року № 379/95-ВР із змінами від 11 жовтня 2017 року, та частини першої статі 34 Закону України «Про статус народного депутата України» народний депутат України може мати до тридцяти одного помічника-консультанта, правовий статус і умови діяльності яких визначаються Законом України «Про статус народного депутата України», іншими законами та прийнятим відповідно до них цим Положенням.

01 травня 2016 року набув чинності Закон України від 10 грудня 2015 року № 889-VIII «Про державну службу» (далі - Закон № 889-VIII), відповідно до преамбули якого визначено принципи, правові та організаційні засади забезпечення публічної, професійної, політично неупередженої, ефективної, орієнтованої на громадян державної служби, яка функціонує в інтересах держави і суспільства, а також порядок реалізації громадянами України права рівного доступу до державної служби, що базується на їхніх особистих якостях та досягненнях.

Закон № 889-VIII регулює відносини, що виникають у зв`язку зі вступом на державну службу, її проходженням та припиненням, визначає правовий статус державного службовця.

Відповідно до частини першої статті 1 Закону № 889-VIII державна служба - це публічна, професійна, політично неупереджена діяльність із практичного виконання завдань і функцій держави.

Згідно з пунктом 4 частини першої статті 2 Закону № 889-VIII посада державної служби - визначена структурою і штатним розписом первинна структурна одиниця державного органу з установленими відповідно до законодавства посадовими обов`язками у межах повноважень, визначених частиною першою статті 1 цього Закону.

Відповідно до пункту 18 частини третьої статті 3 Закону № 889-VIII дія цього Закону не поширюється на працівників патронатних служб.

За частиною другою статті 9 Закону № 889-VIII, державний службовець зобов`язаний виконувати накази (розпорядження), доручення керівника, видані в межах його повноважень, крім випадків, передбачених частиною шостою цієї статті. Під час виконання своїх обов`язків державний службовець не зобов`язаний виконувати доручення працівників патронатної служби.

В силу частини першої статті 92 Закону № 889-VIII до посад патронатної служби належать посади радників, помічників, уповноважених та прес-секретаря Президента України, працівників секретаріатів Голови Верховної Ради України, його Першого заступника та заступника, працівників патронатних служб Прем`єр-міністра України та інших членів Кабінету Міністрів України, помічників-консультантів народних депутатів України, помічників та наукових консультантів суддів Конституційного Суду України, помічників суддів, а також посади патронатних служб в інших державних органах.

Згідно із вимогами частин другої-четвертої статті 92 Закону № 889-VIII працівник патронатної служби призначається на посаду на строк повноважень особи, працівником патронатної служби якої він призначений.

Відповідно до частини четвертої статті 1.1. Положення про помічника-консультанта народного депутата України затвердженого Постановою Верховної Ради України «Про затвердження Положення про помічника-консультанта народного депутата України» від 13 жовтня 1995 року № 379/95-ВР із змінами від 11 жовтня 2017 року вказано, що помічники-консультанти народного депутата України перебувають у штаті державних підприємств, установ, організацій або за заявою народного депутата України прикріплюються для кадрового та фінансового обслуговування до виконавчих комітетів відповідного органу місцевого самоврядування, а у містах Києві та Севастополі - до секретаріатів міських рад.

За окресленими властивостями, які характеризують правовий статус помічника народного депутата України, його повноваження, призначення, функції та завдання, можна визнати, що особа, яка обіймає посаду помічника судді, повинна підпадати під визначення особи, яка здійснює публічну службу. У разі виникнення спору за її участі з приводу прийняття на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби, на такі спори має поширюється юрисдикція адміністративних судів.

Критеріями розмежування судової юрисдикції, тобто передбаченими законом умовами, за яких певна справа підлягає розгляду за правилами того чи іншого виду судочинства, є суб`єктний склад правовідносин, предмет спору та характер спірних матеріальних правовідносин у їх сукупності. Таким критерієм може бути пряма вказівка в законі на вид судочинства, у якому розглядається визначена категорія справ.

Велика Палата Верховного Суду вже неодноразово звертала увагу на те, що поняття «публічна служба» охоплює поняття державної служби (див. постанови від 20 червня 2018 року у справі № 426/160/14-ц (пункт 20), від 4 липня 2018 року у справі № 310/66/14-ц (пункт 20), від 22 серпня 2018 року у справі № 766/10783/16-ц (пункт 24), від 17 жовтня 2018 року у справі № 661/3699/16-ц (пункт 36), від 23 січня 2019 року у справі № 752/2922/17 (пункт 23), від 20 листопада 2019 року у справі № 623/1656/16-ц). Крім того, поняття «публічна служба» включає також діяльність у патронатній службі у державних органах. А тому саме до юрисдикції адміністративного суду належить спір, який виник з приводу прийняття на посаду у патронатну службу, її проходження та звільнення з патронатної служби.

Судами встановлено, що позивач ОСОБА_1 з 03 квітня 2012 року по 12 грудня 2012 року працював за сумісництвом на посаді помічника-консультанта народного депутата України Бондика В. А. без поширення дії Закону України «Про державну службу». З 03 червня 2013 року по 31 жовтня 2014 року він працював за сумісництвом на посаді помічника-консультанта народного депутата України Безбаха Я. Я. без поширення дії Закону України «Про державну службу». З 12 жовтня 2017 року по 31 жовтня 2018 року позивач працював за сумісництвом на посаді помічника-консультанта народного депутата України Безбаха Я. Я. (патронатна служба).

У постанові від 29 вересня 2020 року у справі № 368/561/19 Велика Палата Верховного Суду відступила від власного правового висновку, викладеного у постанові від 02 жовтня 2019 року № 815/1594/17 та вказала, що 15 грудня 2017 року набрав чинності Закон України «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» від 3 жовтня 2017 року, згідно з яким КАС України викладений у новій редакції. У юрисдикції адміністративного суду залишився розгляд спорів про прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби (пункт 2 частини першої статті 19). Однак перелік видів діяльності, які охоплюються поняттям публічної служби, був розширений, зокрема, за рахунок патронатної служби в державних органах (пункт 17 частини першої статті 4 КАС України). Спори про призначення на посаду публічної служби, перебування на цій посаді та звільнення з неї, ініційований у суді в період із 1 травня 2016 року до 14 грудня 2017 року включно, підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства. Спори про призначення на посаду публічної служби, перебування на цій посаді та звільнення з неї, розгляд яких ініційований до 30 квітня 2016 року та після 15 грудня 2017 року, підлягають розгляду в порядку адміністративного судочинства.

Тому суди першої та апеляційної інстанції прийшли до правильного висновку, що спір щодо зобов`язання Апарат Верховної Ради нарахувати та виплатити грошову компенсацію за невикористані дні відпустки та стягнення середнього заробітку необхідно розглядати за правилами адміністративного судочинства.

Посилання ОСОБА_1 на те, що судами не враховано висновки щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладені у постанові Верховного Суду від 20 лютого 2019 року у справі № 757/57336/16, є необґрунтованими, оскільки у наведених заявником рішеннях суду касаційної інстанції та оскаржуваних рішеннях судів першої та апеляційної інстанцій установлено різні фактичні обставини у справах.

Із змісту касаційної скарги випливає, що вона є необґрунтованою, правильне застосовування норм матеріального та процесуального права є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо їх застосування чи тлумачення, а наведені в ній доводи не дають підстав для висновків щодо незаконності та неправильності ухвали Корабельного районного суду міста Миколаєва від 19 січня 2022 року та постанови Миколаївського апеляційного суду від 23 лютого 2022 року.

Відповідно до частини четвертої статті 394 ЦПК України у разі оскарження ухвали (крім ухвали, якою закінчено розгляд справи) суд може визнати касаційну скаргу необґрунтованою та відмовити у відкритті касаційного провадження, якщо правильне застосування норми права є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо її застосування чи тлумачення.

У зв`язку з відмовою у відкритті касаційного провадження у справі не підлягає окремому розгляду клопотання ОСОБА_1 про поновлення строку на касаційне оскарження ухвали Корабельного районного суду міста Миколаєва від 19 січня 2022 року та постанови Миколаївського апеляційного суду від 23 лютого 2022 року.

Керуючись частинами четвертою - шостою статті 394 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду,

У х в а л и в:

Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Корабельного районного суду міста Миколаєва від 19 січня 2022 року та постанову Миколаївського апеляційного суду від 23 лютого 2022 року в справі за позовом ОСОБА_1 до Апарату Верховної Ради України про зобов`язання нарахувати та виплатити грошову компенсацію за невикористану відпустку та стягнення середнього заробітку.

Копію ухвали та додані до скарги матеріали направити особі, яка подала скаргу.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання і оскарженню не підлягає.

Судді: В. М. Ігнатенко

С. О. Карпенко

В. А. Стрільчук