Справа №:755/4252/22
Провадження №: 4-с/755/78/22
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"26" вересня 2022 р. м.Київ

Дніпровський районний суд міста Києва у складі:

Головуючого судді - Коваленко І.В.,

при секретарі - Назаровій І.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в приміщенні Дніпровського районного суду міста Києва скаргу ОСОБА_1 , зацікавлені особи: ОСОБА_2 на рішення головного державного виконавця Деснянського відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Київ) Бойченко Світлани Валеріївни -

В С Т А Н О В И В:

31 травня 2022 року до Дніпровського районного суду м. Києва надійшла скарга ОСОБА_1 , в інтересах якого діє - адвокат Гонтарєв Р.М., на дії головного державного виконавця Деснянського відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Київ) Бойченко Світлани Валеріївни щодо повернення стягувачеві виконавчого листа, виданого у справі №755/14266/20. У скарзі представник скаржника просить суд поновити йому пропущений строк на оскарження дій державного виконавця, пропущений з поважних причин, та визнати незаконною і скасувати постанову головного державного виконавця Деснянського відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Київ) Бойченко Світлани Валеріївни про повернення стягувачеві виконавчого листа, виданого у справі №755/14266/20.

Обґрунтовуючи вимоги скарги, ОСОБА_1 зазначає, що Дніпровським районним судом міста Києва за результатами розгляду кримінальної справи №755/14266/20 видано виконавчий лист щодо стягнення в рахунок відшкодування матеріальної шкоди коштів у сумі 112 345, 88 гривень з громадянина Азербайджану ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який проживає за адресою: АДРЕСА_1 , на користь потерпілого ОСОБА_1 . За заявою стягувача ОСОБА_1 та на підставі виконавчого листа головним державним виконавцем Деснянського відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Київ) Бойченко С.В. було відкрито виконавче провадження №65354560 та здійснювались виконавчі дії. 31.12.2021 року державним виконавцем винесено постанову про повернення виконавчого документу стягувачеві, копію якої, згідно витягу з офіційного сайту «Укрпошта», поштовим відправленням стягувач отримав 11.03.2022 року. Постанова обґрунтована тим, що вжитими заходами стягнути кошти не виявилося можливим, боржника не розшукано, оскільки у виконавчому документі відсутній ідентифікаційний номер боржника, у зв`язку з чим неможливо встановити особу боржника, немає можливості сформувати запити до ПФУ та ДФС України для встановлення доходів боржника. Із вказаним обґрунтуванням скаржник не згоден, оскільки в заяві про виконання судового рішення ним зазначалось, що контроль за виконанням покарання щодо ОСОБА_2 здійснюється в Деснянському районному відділі філії Державної установи «Центр пробації» у м. Києві та Київській області. Відсутність у виконавчому листі відомостей про дату народження боржника, реєстраційний номер облікової картки платника податків та його паспортні дані не є обов`язковою підставою для повернення державним виконавцем виконавчих документів без прийняття до виконання і не позбавляє виконавця скористатися своїм правом та отримати таку інформацію у відповідних установах. Отже, державний виконавець мав витребувати необхідну інформацію в Деснянському районному відділі філії Державної установи «Центр пробації» у м. Києві та Київській області, проте таких дій не виконав. Крім того, місце фактичного проживання боржника державним виконавцем не відвідувалось, опис його цінного майна не здійснювався. За таких обставин постанова державного виконавця є незаконною і такою, що суперечить правовим висновкам Верховного Суду про застосування норм права в побідних правовідносинах, а тому підлягає скасуванню.

У зв`язку з військовим станом ОСОБА_1 передав копію вказаної постанови своєму представнику лише 06.05.2022 року. 08.05.2022 року внаслідок нещасного випадку представник скаржника - адвокат Гонтарєв Р.М. отримав опіки полум`ям обох рук і голови, у зв`язку з чим з 11.05.2022 року і по теперішній час проходить лікування в опіковому відділенні клінічної лікарні №2 м. Києва. Посилаючись на запровадження воєнного стану та стан здоров`я, представник скаржника просив поновити строк на оскарження дій державного виконавця.

02 червня 2022 року ухвалою Дніпровського районного суду міста Києва відкрито провадження у справі за скаргою ОСОБА_1 . Зобов`язано головного державного виконавця Деснянського відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Київ) Бойченко Світлану Валеріївну надати суду належним чином засвідчену копію матеріалів виконавчого провадження ВП№ 65354560 з примусового виконання виконавчого листа №755/14266/20, виданого 06 квітня 2021 року Дніпровським районним судом міста Києва.

Головний державний виконавець Деснянського відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Київ) Бойченко С.В. направила до суду витребувані матеріали виконавчого провадження №65354560.

Боржник ОСОБА_2 письмових пояснень щодо скарги на дії державного виконавця не надав.

У судове засідання 26.19.2022р. заявник та заінтересовані особи не з`явились.

Від державного виконавця Бойченко С.В. надійшла заява, в якій вона просить розглянути скаргу без його участі.

Відповідно до ч. 2 ст. 450 ЦПК України неявка стягувача, боржника, державного виконавця або іншої посадової особи органу державної виконавчої служби, приватного виконавця, які належним чином повідомлені про дату, час і місце розгляду скарги, не перешкоджають її розгляду.

Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснювалось.

Вивчивши матеріали скарги та справи, суд приходить до наступного висновку.

Щодо поновлення строку для подання вказаної скарги суд вважає за необхідне зазначити наступне.

Так, згідно положень ст. 449 ЦПК України, скаргу може бути подано до суду у десятиденний строк з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення її прав або свободи.

При цьому, відповідно до вимог ст. 126 ЦПК України право на вчинення процесуальної дії втрачається із закінченням строку, встановленого законом або судом. Документи, подані після закінчення процесуальних строків, залишаються без розгляду, крім випадків, передбачених цим Кодексом.

Згідно роз`яснень, які містяться в п. 16 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про практику розгляду судами скарг на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судових рішень у цивільних справах» від 07 лютого 2014 року № 6, відповідно до ст. 385 ЦПК України скаргу на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби може бути подано до суду у десятиденний строк, який обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення її прав чи свобод. Такий строк є процесуальним, може бути поновлений за наявності поважних для цього причин за заявою заявника, яка подається одночасно зі скаргою або викладається в скарзі у вигляді клопотання. Якщо скаргу подано з пропуском строку, встановленого законом, та відсутнє клопотання про його поновлення, така скарга суддею одноособово залишається без розгляду при її прийнятті та повертається заявникові. При цьому, заявникові може бути роз`яснено право на повторне звернення до суду на загальних підставах.

Відповідно до ч. 2 ст. 449 ЦПК України, пропущений з поважних причин строк для подання скарги може бути поновлено судом.

Представник скаржника - адвокат Гонтарєв Р.М. у своїх поясненнях вказує, що його довіритель Асланян Р.Т. копію оскаржуваної постанови отримав 13.03.2022, про що свідчить інформація з «Укрпошти» про поштове відправлення за номером 427, однак, у зв`язку з оголошенням воєнного стану передав йому вказану постанову лише 06.05.2022 року. В свою чергу, він за станом здоров`я не зміг своєчасно звернутись зі скаргою, оскільки у період часу з 08.05.2022 року внаслідок нещасного випадку отримав опіки полум`ям обох рук і голови, та з 11.05.2022 року по час звернення до суду проходив лікування в опіковому відділенні Клінічної лікарні №2 м. Києва, про що надав медичні довідки, а відтак строк на оскарження постанови був пропущений скаржником та представником з поважних причин.

За таких обставин, суд, перевіривши обґрунтування представника скаржника щодо поважності причин пропуску строку на звернення до суду із вказаною скаргою, а також матеріали справи на наявність відповідних доказів, дійшов висновку, що скаржником строк для звернення до суду із вказаною скаргою пропущений з поважних причин, а відтак вважає за можливе поновити його.

Так, відповідно до ч. 5 ст. 124 Конституції України судові рішення ухвалюються судами іменем України і є обов`язковими до виконання на всій території України.

Згідно п. 9 ч. 3 ст. 129 Конституції України, до основних засад судочинства віднесено обов`язковість рішень суду.

Правилами ч.ч.1, 2 ст. 18 ЦПК України передбачено, що судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами. Невиконання судового рішення є підставою для відповідальності, встановленої законом.

Отже, виконання судових рішень у цивільних справах є складовою права на справедливий суд та однією з процесуальних гарантій доступу до суду, що передбачено статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року, ратифікованої Законом України від 17 липня 1997 року №475/97-ВР «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції».

Одним із засобів юридичного захисту сторін виконавчого провадження при проведенні виконавчих дій є судовий контроль за виконанням судових рішень у цивільних справах, який передбачає, зокрема, можливість здійснення певних процесуальних дій у виконавчому провадженні лише з дозволу суду, а також обов`язок суду розглянути скарги на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця та інших посадових осіб державної виконавчої служби, приватного виконавця й позови, що виникають з відносин щодо примусового виконання судових рішень.

Згідно ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ч.2 ст. 7 Закону України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів" державний виконавець є представником влади, діє від імені держави і перебуває під її захистом та уповноважений державою здійснювати діяльність з примусового виконання рішень у порядку, передбаченому законом.

За змістом статей 1, 5 Закону України «Про виконавче провадження» (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій визначених органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню. Примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких установлюються Законом України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів».

За змістом ст. 2 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження здійснюється з дотриманням таких засад: 1) верховенства права; 2) обов`язковості виконання рішень; 3) законності; 4) диспозитивності; 5) справедливості, неупередженості та об`єктивності; 6) гласності та відкритості виконавчого провадження; 7) розумності строків виконавчого провадження; 8) співмірності заходів примусового виконання рішень та обсягу вимог за рішеннями; 9) забезпечення права на оскарження рішень, дій чи бездіяльності державних виконавців, приватних виконавців.

Завданням органів державної виконавчої служби та приватних виконавців є своєчасне, повне і неупереджене виконання рішень, примусове виконання яких передбачено законом (ст. 3 Закону України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів»).

При цьому, згідно ст. 2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів (ст. 4 ЦПК України).

Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором (ст. 5 ЦПК України).

Згідно до ч. 1 ст. 447 ЦПК України, сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.

Аналогічні положення містяться і в ст. 74 Закону України «Про виконавче провадження».

Суд, перевіряючи матеріали скарги на предмет обґрунтованості, встановив наступне.

Вироком Дніпровського районного суду міста Києва від 18.01.2021 року позов потерпілого ОСОБА_1 про стягнення з ОСОБА_2 на користь потерпілого ОСОБА_1 в рахунок відшкодування завданої матеріальної шкоди в розмірі 112 345 (сто дванадцять тисяч триста сорок п`ять) гривень 88 коп. - задоволено.

07.05.2021 року представник стягувача ОСОБА_1 - адвокат Гонтарєв Р.М. звернувся до Деснянського районного відділу державної виконавчої служби у місті Києві із заявою про примусове виконання судового рішення, до якої додав виконавчий лист №755/14266/20, виданий Дніпровським районним судом міста Києва 06.04.2021 року.

Паспортні дані боржника ОСОБА_3 та РНОКПП у виконавчому листі були відсутні.

Звертаючись до Деснянського районного відділу державної виконавчої служби у місті Києві із заявою про примусове виконання судового рішення, представник стягувача ОСОБА_1 - адвокат Гонтарєв Р.М. у своїй заяві, посилаючись на правові висновки Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду у постанові від 22 серпня 2018 року у цивільній справі №471/283/17-ц (провадження №61-331св18) зазначав, що відсутність у виконавчому листі відомостей про дату народження боржника, реєстраційний номер облікової картки платника податків та його паспортні дані не є підставою для повернення державним виконавцем виконавчих документів без прийняття до виконання, у зв`язку з чим просив відкрити виконавче провадження, що з боку державного виконавця і було виконано - відкрито виконавче провадження.

Вимоги до змісту виконавчого листа встановлені частиною першою статті 18 Закону України «Про виконавче провадження», якою передбачено, що потрібно зазначати у виконавчому листі індивідуальний ідентифікаційний номер боржника (фізичної особи), а пунктом 6 частини першої статті 26 цього Закону встановлено, що у разі невідповідності змісту виконавчого листа вимогам статті 18 державний виконавець відмовляє у відкритті виконавчого провадження.

Разом з тим відповідно до пункту 3 частини третьої статті 11 Закону України «Про виконавче провадження» державний виконавець при здійсненні виконавчого провадження має право з метою захисту інтересів стягувача одержувати безоплатно від органів, установ, організацій, посадових осіб, сторін та учасників виконавчого провадження необхідні для проведення виконавчих дій пояснення, довідки та іншу інформацію, у тому числі й конфіденційну.

У постанові Касаційного цивільного суду у складі Верховного суду від 29.04.2021 у справі № 686/3941/19 наголошено, що відсутність у виконавчому документі відомостей про дату народження боржника та ідентифікаційний номер не є Підставою для повернення державним виконавцем виконавчого документу без прийняття до виконання. Подібні висновки викладені у постановах Верховного Суду від 26.12.2018 року у справі № 749/1181/16-ц (провадження № 61-1115св18), від 08.05.2019 року у справі № 813/2125/16 (провадження № К/9901/21841 /18), від 19.09.2019 року у справі № 469/1357/16-ц (провадження № 61-35493св18). Сама лише відсутність у виконавчому документі окремих відомостей про особу боржника не є підставою для повернення виконавчих документів без прийняття до виконання, згідно висновку, викладено у постанові Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 24.12.2020 року у справі № 639/2561/18-ц (провадження № 61 -578св19).

Обґрунтовуючи такий висновок, Верховний Суд посилався на ч. 3 ст. 18 Закону України «Про виконавче провадження», якою передбачено, що виконавець під час здійснення виконавчого провадження має право з метою захисту інтересів стягувача одержувати безоплатно від державних органів, підприємств, установ, організацій незалежно від форми власності, посадових осіб, сторін та інших учасників виконавчого провадження необхідні для проведення виконавчих дій пояснення, довідки та іншу інформацію, в тому числі конфіденційну. Тобто відомості, які просить зазначити позивач за даним клопотанням, можуть бути встановлені виконавцем в ході примусового виконання рішення. Суд зауважив, що відповідно до ч. 3 ст. 2.6 Закону України «Про виконавче провадження», у заяві про примусове виконання рішення стягувач має право зазначити відомості, що ідентифікують боржника чи можуть сприяти примусовому виконанню рішення (рахунок боржника, місце роботи чи отримання ним інших доходів, конкретне майно боржника та його місцезнаходження тощо), рахунки в банківських установах для отримання ним коштів, стягнутих з боржника, а також зазначає суму, яка частково сплачена боржником за виконавчим документом, за наявності часткової сплати.

Отже, діючи в межах закону та з метою захисту інтересів стягувача і виконання рішення суду, 12.05.2021 року головним державним виконавцем Деснянського відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Київ) Бойченко С.В. було відкрито виконавче провадження ВП №65354560 з виконання виконавчого листа №755/14266/20, виданого Дніпровським районним судом міста Києва 18.01.2021 року, про стягнення з ОСОБА_2 на користь потерпілого ОСОБА_1 в рахунок відшкодування завданої моральної шкоди в розмірі 112 345,88 гривень, про що винесено відповідну постанову. Копії постанови направлено за адресою сторін виконавчого провадження для відома та виконання.

Згідно наявної у матеріалах виконавчого провадження інформації боржник значиться зареєстрованим за адресою: АДРЕСА_2 , місце проживання: АДРЕСА_1 .

12.05.2021 винесено постанову про розмір мінімальних витрат виконавчого провадження та про арешт коштів боржника.

31.12.2021 року винесено постанову про стягнення виконавчого збору.

Під час виконання рішення та здійснення виконавчого провадження встановлено, що згідно інформації Державної фіскальної служби та банківських установ - АТ «Універсал Банк», АТКБ «Приватбанк», наданої на запити державного виконавця, за даними надісланими у запиті, неможливо однозначно ідентифікувати фізичну особу.

Щодо відсутності в матеріалах виконавчого провадження відомостей, які формуються в автоматичному режимі з Єдиних та Державних реєстрів (Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, Державного реєстру обтяжень рухомого майна тощо) щодо майна (коштів), належного боржнику на праві власності, на яке можливо звернути стягнення за виконавчим документом, слід зазначити наступне.

Відповідно до п.п. 21, 22 Порядку ведення Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, затвердженого постановою КМУ від 26 жовтня 2011 р. № 1141, пошук відомостей у Державному реєстрі прав про речові права на нерухоме майно, обтяження таких прав, у тому числі в його невід`ємній архівній складовій частині, здійснюється за одним або кількома ідентифікаторами, передбаченими абзацами другим - четвертим пункту 20 цього Порядку, а також за такими ідентифікаторами: суб`єкт речового права, обтяжувач: для фізичних осіб: прізвище, ім`я та (за наявності) по батькові; номер запису в Єдиному державному демографічному реєстрі; реєстраційний номер облікової картки платника податків; реквізити документа, що посвідчує особу: серія документа; номер документа.

Пошук відомостей у Державному реєстрі прав про речові на нерухоме майно, обтяження таких прав, у тому числі в його невід`ємній архівній складовій частині, здійснюється за принципом: повного збігу всіх зазначених ідентифікаторів пошуку; повного збігу всіх зазначених ідентифікаторів пошуку та/або кожного окремого із зазначених ідентифікаторів пошуку.

Таким чином, державний виконавець, хоча і не маючи відомостей про РНОКПП боржника, здійснював заходи з метою отримання та встановлення інформації про наявність майна чи грошових коштів боржника, на яке можливо звернути стягнення, тобто вживав заходів до виконання рішення суду, яке є обов`язковим до виконання виходячи з положень ст. 124 Конституції України і є завершальною стадією судового процесу.

Разом з тим, як вбачається з матеріалів справи, здійснені виконавцем заходи виявились безрезультатними.

31.12.2021 року головним державним виконавцем винесено постанову про повернення виконавчого документа стягувачу. Постанова мотивована тим, що вжитими державним виконавцем заходами стягнути кошти не виявилося можливим, боржника не розшукано. Оскільки у виконавчому документі відсутній ІдН боржника, у зв`язку з чим неможливо встановити особу боржника, немає можливості сформувати запити до ПФУ та ДФС України для встановлення доходів боржника. Постанову направлено сторонам виконавчого провадження.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 18 Закону України «Про виконавче провадження» виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Виконавець зобов`язаний: 1) здійснювати заходи примусового виконання рішень у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчим документом і цим Законом; 2) надавати сторонам виконавчого провадження, їхнім представникам та прокурору як учаснику виконавчого провадження можливість ознайомитися з матеріалами виконавчого провадження; 3) розглядати в установлені законом строки заяви сторін, інших учасників виконавчого провадження та їхні клопотання; 4) заявляти в установленому порядку про самовідвід за наявності обставин, передбачених цим Законом; 5) роз`яснювати сторонам та іншим учасникам виконавчого провадження їхні права та обов`язки.

Стаття 10 Закону України «Про виконавче провадження» визначає, що заходами примусового виконання рішень, зокрема є: 1) звернення стягнення на кошти, цінні папери, інше майно (майнові права), корпоративні права, майнові права інтелектуальної власності, об`єкти інтелектуальної, творчої діяльності, інше майно (майнові права) боржника, у тому числі якщо вони перебувають в інших осіб або належать боржникові від інших осіб, або боржник володіє ними спільно з іншими особами; 2) звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інший дохід боржника; 3) вилучення в боржника і передача стягувачу предметів, зазначених у рішенні; 4) заборона боржнику розпоряджатися та/або користуватися майном, яке належить йому на праві власності, у тому числі коштами, або встановлення боржнику обов`язку користуватися таким майном на умовах, визначених виконавцем; 5) інші заходи примусового характеру, передбачені цим Законом.

Відповідно до ч. 3 ст. 18 Закону, виконавець під час здійснення виконавчого провадження має право: 1) проводити перевірку виконання боржниками рішень, що підлягають виконанню відповідно до цього Закону; 2) проводити перевірку виконання юридичними особами незалежно від форми власності, фізичними особами, фізичними особами - підприємцями рішень стосовно працюючих у них боржників; 3) з метою захисту інтересів стягувача одержувати безоплатно від державних органів, підприємств, установ, організацій незалежно від форми власності, посадових осіб, сторін та інших учасників виконавчого провадження необхідні для проведення виконавчих дій пояснення, довідки та іншу інформацію, в тому числі конфіденційну; 4) за наявності вмотивованого рішення суду про примусове проникнення до житла чи іншого володіння фізичної особи безперешкодно входити на земельні ділянки, до житлових та інших приміщень боржника - фізичної особи, особи, в якої перебуває майно боржника чи майно та кошти, належні боржникові від інших осіб, проводити в них огляд, у разі потреби примусово відкривати їх в установленому порядку із залученням працівників поліції, опечатувати такі приміщення, арештовувати, опечатувати та вилучати належне боржникові майно, яке там перебуває та на яке згідно із законом можливо звернути стягнення. Примусове проникнення на земельні ділянки, до житлових та інших приміщень у зв`язку з примусовим виконанням рішення суду про виселення боржника та вселення стягувача і рішення про усунення перешкод у користуванні приміщенням (житлом) здійснюється виключно на підставі такого рішення суду; 5) безперешкодно входити на земельні ділянки, до приміщень, сховищ, іншого володіння боржника - юридичної особи, проводити їх огляд, примусово відкривати та опечатувати їх; 6) накладати арешт на майно боржника, опечатувати, вилучати, передавати таке майно на зберігання та реалізовувати його в установленому законодавством порядку; 7) накладати арешт на кошти та інші цінності боржника, зокрема на кошти, які перебувають у касах, на рахунках у банках, інших фінансових установах та органах, що здійснюють казначейське обслуговування бюджетних коштів (крім коштів на єдиному рахунку, відкритому у порядку, визначеному статтею 35-1 Податкового кодексу України, коштів на рахунках платників податків у системі електронного адміністрування податку на додану вартість, коштів на електронних рахунках платників акцизного податку, коштів на рахунках із спеціальним режимом використання, спеціальних та інших рахунках, звернення стягнення на які заборонено законом), на рахунки в цінних паперах, а також опечатувати каси, приміщення і місця зберігання грошей; 8) здійснювати реєстрацію обтяжень майна в процесі та у зв`язку з виконавчим провадженням; 9) використовувати за згодою власника приміщення для тимчасового зберігання вилученого майна, а також транспортні засоби стягувача або боржника за їхньою згодою для перевезення майна; 10) звертатися до суду або органу, який видав виконавчий документ, із заявою (поданням) про роз`яснення рішення, про видачу дубліката виконавчого документа у випадках, передбачених цим Законом, до суду, який видав виконавчий документ, - із заявою (поданням) про встановлення чи зміну порядку і способу виконання рішення, про відстрочку чи розстрочку виконання рішення; 11) приймати рішення про відстрочку та розстрочку виконання рішення (крім судових рішень), за наявності письмової заяви стягувача; 12) звертатися до суду з поданням про розшук дитини, про постановлення вмотивованого рішення про примусове проникнення до житла чи іншого володіння боржника - фізичної або іншої особи, в якої перебуває дитина, стосовно якої складено виконавчий документ про її відібрання; 13) звертатися до суду з поданням про примусове проникнення до житла чи іншого володіння боржника - фізичної або іншої особи, в якої перебуває майно боржника чи майно та кошти, що належать боржникові від інших осіб; 14) викликати фізичних осіб, посадових осіб з приводу виконавчих документів, що перебувають у виконавчому провадженні. У разі якщо боржник без поважних причин не з`явився за викликом виконавця, виконавець має право звернутися до суду щодо застосування до нього приводу; 15) залучати в установленому порядку понятих, працівників поліції, інших осіб, а також експертів, спеціалістів, а для проведення оцінки майна - суб`єктів оціночної діяльності - суб`єктів господарювання; 16) накладати стягнення у вигляді штрафу на фізичних, юридичних та посадових осіб у випадках, передбачених законом; 17) застосовувати під час примусового виконання рішень фото- і кінозйомку, відеозапис; 18) вимагати від матеріально відповідальних і посадових осіб боржників - юридичних осіб або боржників - фізичних осіб надання пояснень за фактами невиконання рішень або законних вимог виконавця чи іншого порушення вимог законодавства про виконавче провадження; 19) у разі ухилення боржника від виконання зобов`язань, покладених на нього рішенням, звертатися до суду за встановленням тимчасового обмеження у праві виїзду боржника - фізичної особи чи керівника боржника - юридичної особи за межі України до виконання зобов`язань за рішенням або погашення заборгованості за рішеннями про стягнення періодичних платежів; 20) залучати в разі потреби до проведення чи організації виконавчих дій суб`єктів господарювання, у тому числі на платній основі, за рахунок авансового внеску стягувача; 21) отримувати від банківських та інших фінансових установ інформацію про наявність рахунків та/або стан рахунків боржника, рух коштів та операції за рахунками боржника, а також інформацію про договори боржника про зберігання цінностей або надання боржнику в майновий найм (оренду) індивідуального банківського сейфа, що охороняється банком; 22) здійснювати інші повноваження, передбачені цим Законом.

Відповідно до п. 2 ч.1 ст. 37 Закону України «Про виконавче провадження» виконавчий документ повертається стягувачу, якщо у боржника відсутнє майно, на яке може бути звернено стягнення, а здійснені виконавцем відповідно до цього Закону заходи щодо розшуку такого майна виявилися безрезультатними.

Звертаючись до Деснянського районного відділу державної виконавчої служби у місті Києві із заявою про примусове виконання судового рішення, представник стягувача ОСОБА_1 - адвокат Гонтарєв Р.М. у своїй заяві вказував, що контроль за виконанням покарання щодо ОСОБА_2 здійснюється в Деснянському районному відділі філії державної установи «Центр пробації» у м. Києві та Київській області, а тому, в разі необхідності отримання додаткових даних щодо боржника для здійснення виконавчих дій, просив витребувати необхідну інформацію з даної державної установи.

Відповідно до ст.2 Закону України «Про пробацію», під пробацією розуміється - система наглядових та соціально-виховних заходів, що застосовуються за рішенням суду та відповідно до закону до засуджених, виконання певних видів кримінальних покарань, не пов`язаних з позбавленням волі, та забезпечення суду інформацією, що характеризує обвинуваченого; орган пробації є центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері пробації.

Разом з тим, як вбачається з матеріалів справи, виконавцем було зроблено лише ряд запитів до державних органів та банківських установ щодо матеріального стану боржника та наявності у нього майна (рухомого, нерухомого майна, транспортних засобів, відкритих банківських рахунків), на яке можливо звернути стягнення, накладено арешт на кошти боржника, та направлено до виконання свої постанови.

Жодних інших дій, у тому числі і з метою з`ясування ідентифікаційного коду боржника та здійснення запиту до Деснянського районному відділі філії державної установи «Центр пробації» у м. Києві та Київській області виконавцем вчинено не було.

За таких обставин, суд, дослідивши матеріали справи, дійшов висновку, що виконавцем не у повному обсязі використано надані виконавцю права, та не проведено усіх виконавчих дій для виконання рішення суду у відповідності до положень Закону України «Про виконавче провадження», а відтак у виконавця були відсутні підстави повертати виконавчий лист № 755/14266/20, виданий Дніпровським районним судом м. Києва від 06.04.2020 року про стягнення з ОСОБА_2 на користь потерпілого ОСОБА_1 в рахунок відшкодування завданої матеріальної шкоди - 112 345, 88 грн. на підставі п. 5 ч. 1 ст. 37 Закону України «Про виконавче провадження».

За змістом ч. 2 ст. 451 ЦПК України у разі встановлення обґрунтованості скарги суд визнає оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність неправомірними і зобов`язує державного виконавця або іншу посадову особу органу державної виконавчої служби, приватного виконавця усунути порушення (поновити порушене право заявника).

Оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд дійшов висновку, що у судовому засіданні встановлено обґрунтованість скарги щодо визнання дій державного виконавця неправомірними та скасування постанови від 31.12.2021 року про повернення виконавчого документа стягувачу, а відтак скарга підлягає задоволенню.

Керуючись Законом України «Про виконавче провадження», ст.ст. 259, 260-261, 353-354, 450-451 ЦПК України, суд,

У Х В А Л И В:

Клопотання представника скаржника ОСОБА_1 - адвоката Гонтарєва Р.М. про поновлення строку на подання скарги на рішення головного державного виконавця Деснянського відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Київ) Бойченко Світлани Валеріївни - задовольнити.

Поновити представнику скаржника ОСОБА_1 - адвокату Гонтарєву Р.М. строк на подання скарги на рішення головного державного виконавця Деснянського відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Київ) Бойченко Світлани Валеріївни.

Скаргу ОСОБА_1 , зацікавлені особи: ОСОБА_2 на рішення головного державного виконавця Деснянського відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Київ) Бойченко С.В. - задовольнити частково.

Визнати неправомірними дії головного державного виконавця Деснянського відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Київ) Бойченко С.В. щодо винесення постанови від 31.12.2021 року про повернення виконавчого листа № 755/14266/20, виданого Дніпровським районним судом м. Києва від 06.04.2020 року.

Скасувати постанову ВП № 65354560 від 31.12.2021 року, винесену головним державним виконавцем Деснянського відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Київ) Бойченко С.В. про повернення виконавчого листа № 755/14266/20, виданого Дніпровським районним судом м. Києва від 06.04.2020 року.

Ухвалу суду може бути оскаржено до Київського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги, протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Ухвала суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги ухвала суду, якщо її не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст ухвали складено 17.10.2022 року.

Суддя: