Виноградівський районний суд Закарпатської області
___________________________________________________________________________________________________ Справа № 299/6226/21
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

06.07.2022 року м.Виноградів

Виноградівський районний суд Закарпатської області в особі головуючого судді Леньо В.В., при секретарі Казимірська Н.В., за участі позивача ОСОБА_1 , її представника ОСОБА_2 , відповідача ОСОБА_3 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Винограді в цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , третя особа Вилоцька селищна рада, про усунення перешкод у здійсненні права користуванням земельною ділянкою,

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_3 , третя особа Вилоцька селищна рада, про усунення перешкод у здійсненні права користування земельною ділянкою.

Позов мотивовано тим, що ОСОБА_1 проживає у будинку за адресою АДРЕСА_1 . Будинок є власністю позивачки на підставі свідоцтва про право на спадщину № 586 від 21.03.2005 року, що підтверджується відповідним витягом про реєстрацію права власності. Відповідно, ОСОБА_1 є землекористувачем прилеглої до вказаного будинку земельної ділянки, а також користувачем прибудинкової території.

Разом з тим, відносно нещодавно у сусідньому будинку ( АДРЕСА_2 ) поселився ОСОБА_3 зі своєю сім`єю, який нехтуючи нормами добросусідства, вчиняє різноманітні перешкоди у користуванні власністю.

Наприкінці 2019 - на початку 2020 року ОСОБА_3 на земельній ділянці комунальної власності, що фактично перебуває у їх спільному користуванні, розсипав камінь, що заважає проходові через вказану земельну ділянку.

Крім того, раніше вода від опадів, що потрапляли на її земельну ділянку, вільно витікала за межі дворогосподарства, а наразі через перешкоди, що вчинив сусід, така вода не витікає, і залишається у дворі.

Крім того, таке висипання каменю (гравію) призвело, в тому числі, до засмічення ринв, по яким рухаються стічні води.

Після цього вона прочистила місце, де було засмічено ринви каменем.

Однак ОСОБА_3 знову засипав каменем ринви.

Крім того, дружина ОСОБА_3 палицею пошкодила трубу, по якій стікає вода.

Вчинені ними дії заважають подальшому протіканню стічних вод.

Загалом ОСОБА_3 було завезено та розподілено по прилеглій до будинків сторін земельній ділянці 3 кінські вози каменю (гравію) та 1 кінський віз грунту.

Неодноразовими заявами, від 09.01.2020, 12.10.2020, 01.02.2021, 31.05.2021, 18.06.2021, 11.10.2021 ОСОБА_1 просила скликати земельну комісію для встановлення факту порушення сусідом права користування земельною ділянкою, що належить селищній раді та винесення йому попередження щодо припинення відповідного порушення та відновлення стану земельної ділянки, що існував до того, як він висипав каміння (а саме, зобов`язати його прибрати каміння).

Ряд заяв селищною радою було проігноровано, бувало, що земельна комісія виходила на місце і встановлювала нібито відсутність будь-яких порушень з боку сусіда.

Разом з тим, листами від 30.01.2020, 10.06.2020, 12.11.2020, 16.07.2021 року Вилоцька селищна рада зафіксувала порушення ОСОБА_3 , вказавши, що він нібито упорядкував територію, підвізши гравію біля свого двору, чим зробив благоустрій прибудинкової території, благоустроїв частину вулиці.

Однак такий лист лише констатує порушення з боку сусіда, так як ця ділянка не є його власністю, більше того, вона є фактично у спільному користуванні членів двох дворогосподарств, і тому будь-яке упорядкування такої території повинно здійснюватись як мінімум з погодженням власників обидвох дворогосподарств, а також за погодженням із власником ділянки (Вилоцькою селищною радою).

Тим не менш, очевидно, що ОСОБА_3 розсипав гравій, що призвело до геодезичних змін земельної ділянки, підвищення її рівня, внаслідок чого дощові води, які раніше вільно стікали по ділянці спільного користування до каналу, наразі затримуються у дворі ОСОБА_4 .

Відповідно до ч. 2 ст. 83 Земельного кодексу України, у комунальній власності перебувають, зокрема, усі землі в межах населених пунктів, крім земельних ділянок приватної та державної власності.

Відповідно до п. г) ч. 1 ст. 91 ЗК України, власники земельних ділянок зобов`язані не порушувати прав власників суміжних земельних ділянок та землекористувачів.

Згідно ч. 1 ст. 103 ЗК України, власники та землекористувачі земельних ділянок повинні обирати такі способи використання земельних ділянок відповідно до їх цільового призначення, при яких власникам, землекористувачам сусідніх земельних ділянок завдається найменше незручностей (затінення, задимлення, неприємні запахи, шумове забруднення тощо).

Статтею 104 ЗК України передбачено, що власники та землекористувачі земельних ділянок можуть вимагати припинення діяльності на сусідній земельній ділянці, здійснення якої може призвести до шкідливого впливу на здоров`я людей, тварин, на повітря, земельні ділянки та інше.

Положеннями статті 386 ЦК України закріплено, що держава забезпечує рівний захист прав усіх суб`єктів права власності. Власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню.

Статтею 152 ЗК України встановлено, що держава забезпечує громадянам та юридичним особам рівні умови захисту прав власності на землю. Власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов`язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків. Захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється шляхом: а) визнання прав; б) відновлення стану земельної ділянки, який існував до порушення прав, і запобігання вчиненню дій, що порушують права або створюють небезпеку порушення прав; в) визнання угоди недійсною; г) визнання недійсними рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування; ґ) відшкодування заподіяних збитків; д) застосування інших, передбачених законом, способів.

Статтею 14 Конституції України передбачено, що земля є основним національним багатством, що перебуває під особливою охороною держави. Право власності на землю гарантується. Це право набувається і реалізується громадянами, юридичними особами та державою виключно відповідно до закону. Аналогічне положення закріплено і ст. 373 ЦК України.

Відповідно до ст. 103 Земельного Кодексу України власники та землекористувачі земельних ділянок повинні обирати такі способи використання земельних ділянок відповідно до їх цільового призначення, при яких власникам, землекористувачам сусідніх земельних ділянок завдається найменше незручностей (затінення, задимлення, неприємні запахи, шумове забруднення тощо). Власники та землекористувачі земельних ділянок зобов`язані не використовувати земельні ділянки способами, які не дозволяють власникам, землекористувачам сусідніх земельних ділянок використовувати їх за цільовим призначенням (неприпустимий вплив). Власники та землекористувачі земельних ділянок зобов`язані співпрацювати при вчиненні дій, спрямованих на забезпечення прав на землю кожного з них та використання цих ділянок із запровадженням і додержанням прогресивних технологій вирощування сільськогосподарських культур та охорони земель (обмін земельних ділянок, раціональна організація територій, дотримання сівозмін, встановлення, зберігання межових знаків тощо).

Статтею 104 Земельного кодексу України передбачено, що власники та землекористувачі земельних ділянок можуть вимагати припинення діяльності на сусідній земельній ділянці, здійснення якої може призвести до шкідливого впливу на здоров`я людей, тварин, на повітря, земельні ділянки та інше.

Згідно з ч. ч. 1, 2 ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна.

Стаття 319 ЦК України вказує, що власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд, власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. При здійсненні своїх прав та виконанні обов`язків власник зобов`язаний додержуватися моральних засад суспільства. Усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення своїх прав. Власність зобов`язує. Власник не може використовувати право власності на шкоду правам, свободам та гідності громадян, інтересам суспільства, погіршувати екологічну ситуацію та природні якості землі. Частиною 1 статті 321 ЦК України передбачено, що право власності є непорушним.

Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ, в п. 33 Постанови Пленуму "Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав" від 7 лютого 2014 року за № 5 роз`яснив судам, що застосовуючи положення статті 391 ЦК, відповідно до якої власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном, навіть якщо вони не пов`язані із позбавленням права володіння, суд має виходити із такого. Відповідно до положень статтей 391, 396 ЦК позов про усунення порушень права, не пов`язаних із позбавленням володіння, підлягає задоволенню у разі, якщо позивач доведе, що він є власником або особою, яка володіє майном (має речове право) з підстави, передбаченої законом або договором, і що діями відповідача, не пов`язаними з позбавленням володіння, порушується його право власності чи законного володіння. Такий позов підлягає задоволенню і в тому разі, коли позивач доведе, що є реальна небезпека порушення його права власності чи законного володіння зі сторони відповідача.

Верховний суд України в Узагальненні судової практики "Судова практика щодо права власності при розгляді цивільних справ Конвенцією про захист прав людини і основоположних свобод" від 1 липня 2014 року в розділі "Захист права власності. Превентивний спосіб захисту права власності» роз`яснив судам, що відповідно до положень норм статей 16, 391, 386 ЦК власник вправі звернутися до суду з вимогою про захист порушеного права будь-яким способом, що є адекватним змісту порушеного права, який ураховує характер порушення та дає можливість захистити порушене право.

Такі висновки знаходяться у правовому зв`язку із положенням ст. ст. 15, 16, 391 ЦК України, ч. З ст. 152 ЗК України, відповідно до системного правового аналізу яких кожній особі гарантується право на захист свого права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, шляхом звернення до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способом захисту цивільного права та інтересу може бути спеціальний спосіб захисту, визначений ст. 391 ЦК України як усунення перешкод власником у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

Відповідно до п. й) ст.. 12 ЗК України, до повноважень сільських, селищних, міських рад у галузі земельних відносин на території сіл, селищ, міст належить, зокрема, вирішення земельних спорів.

У зв`язку з цим позивач просить зобов`язати відповідача усунути перешкоди в користуванні земельною ділянкою спільного користування, розташованою за адресою АДРЕСА_2 , перед будинками АДРЕСА_1 та АДРЕСА_2 (прибудинковою територією), шляхом відновлення стану земельної ділянки, що існував до його втручання (до порушення прав позивачки).

Позивачка у судовому засіданні показала, що з відповідачем сусіди, їхні будинки мають саільну межу.

Відповідач постійно чинить їй різні перешкоди щодо користування земельною ділянкою, зокрема пошкодили зливні труби, по яких дощова вода потрапляє на її земельну ділянку. Також сусід засипав камінням та грунтом зливну кунаву і наразі дощова вода не може стікати у канаву, а застоюється у неї у дворі.

Вона неодноразово щодо цього зверталася до сільради, однак там її вимоги ігнорують.

Вважає, що такі дії сусіда порушують вимоги добросусідства та просила зобов`язати його усунути перешкоди у користуванні земельною ділянкою.

Відповідач у судовому засіданні зазначив, що дійсно підсипав ділянку перед будинком, однак наміру нашкодити позивачці не мав. Зазначив, що між ними тривають напружені відносини і він і сам не розуміє, що вона від нього хоче.

Представник третьої особи у судове засідання не з`явився, подав заявв про розгляд справи у їх відсутності (а.с.70).

Заслухавши учасників процесу, вивчивши та дослідивши матеріали справи, повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до наступного висновку.

В судовому засіданні належними доказами достовірно встановлено наступне.

Згідно витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно ОСОБА_1 є власником житлового будинку в АДРЕСА_1 (а.с.6).

Викопіровкою житлового кварталу підтверджується, що домогосподарства сторін межують (а.с.7).

Заявами, від 09.01.2020, 12.10.2020, 01.02.2021, 31.05.2021, 18.06.2021, 11.10.2021 ОСОБА_1 просила скликати земельну комісію для встановлення факту порушення відповідачем права користування земельною ділянкою (а.с.9, 10, 11,12,13-13 зв., 14-14 зв.).

Зі змісту листів Вилоцької селищної ради від 30.01.2020, 10.06.2020, 12.11.2020, 16.07.2021 року вбачається, що відповідач дійсно здійснював підсипку території перед будинками гравієм (а.с.15, 16, 17. 18. 19).

Відповідно до ч.1 ст.103 ЗК України, власники та землекористувачі земельних ділянок повинні обирати такі способи використання земельних ділянок відповідно до їх цільового призначення, при яких власникам, землекористувачам сусідніх земельних ділянок завдається найменше незручностей (затінення, задимлення, неприємні запахи, шумове забруднення тощо).

Власники та землекористувачі земельних ділянок зобов`язані не використовувати земельні ділянки способами, які не дозволяють власникам, землекористувачам сусідніх земельних ділянок використовувати їх за цільовим призначенням (неприпустимий вилив) (ч.2 ст. 103 ЗК України).

Відповідно до ст. 15 Закону України «Про забезпечення санітарного та епідеміологічного благополуччя населення» підприємства, установи, організації та громадяни при розробленні і використанні нових технологій, проектуванні, розміщенні, будівництві, реконструкції та технічному переобладнанні підприємств, виробничих об`єктів і споруд будь-якого призначення, плануванні та забудові населених пунктів, курортів, проектуванні і будівництві каналізаційних, очисних, гідротехнічних споруд, інших об`єктів зобов`язані дотримувати вимог санітарного законодавства.

Згідно п.6 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ» від 16.04.2004 року спори щодо додержання правил добросусідства - обов`язку власників і землекористувачів обирати такі способи використання земельних ділянок відповідно до їх цільового призначення, при яких власникам, землекористувачам сусідніх земельних ділянок завдається найменше незручностей (затінення, задимлення, неприємні запахи, шумове забруднення, тощо), розглядаються судами відповідно до статей 103 - 109 ЗК України і в тому разі, коли попередньо не розглядалися відповідним органом місцевого самоврядування чи органами виконавчої влади з питань земельних ресурсів.

Визначений ст. 103 ЗК України принцип добросусідства зобов`язує власників та землекористувачів земельних ділянок обирати способи використання земельних ділянок відповідно до їх цільового призначення, при яких власникам, землекористувачам сусідніх земельних ділянок завдається найменше незручностей.

З матеріалів справи вбачається, що домогосподарства сторін межують.

Також з матеріалів справи вбачається, що дії відповідача призвели до унеможливлення стікання дощових вод з подвір`я позивачки.

З огляду на зазначене, доводи позивача про порушення її права на користування земельною ділянкою заслуговує на увагу.

Також на думку суду позивачем обрано належний спосіб захисту порушеного свого права шляхом зобов`язання відповідача припинити порушення його права щодо користування земельною ділянкою та зобов`язання попереднього стану земельної ділянки.

Доводи відповідача щодо можливості позивачки самотужки прокопати кану для можливості стікання дощової води також заслуговують на увагу, однак висновків суду щодо порушення ним права позивача не спростовують.

Суд констатує, що доводи позивача знайшли підтвердження у судовому засіданні належними та допустимими доказами, вимоги позову ґрунтуються на законі, а відтак такі підлягають задоволенню.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 263, 264, 265 ЦПК України,

У Х В А Л И В :

Позовні вимоги задоволити.

Зобов`язати ОСОБА_3 усунути перешкоди у користуванні прибудинковою територією перед будинками АДРЕСА_1 та АДРЕСА_2 шляхом відновлення стану земельної ділянки,що існував до його втручання.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом 30 днів з дня його прийняття безпосередньо до Закарпатського апеляційного суду. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Особи, які брали участь у справі, але не були присугні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом 30 днів з дня отримання копії цього рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення виготовлено 07.07.2022 року.

ГоловуючийВ. В. Леньо