КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Унікальний номер справи № 372/4359/15-ц Апеляційне провадження № 22-ц/824/1174/2022Головуючий у суді першої інстанції - Кравченко М.В. Доповідач у суді апеляційної інстанції - Нежура В.А.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

29 червня 2022 року Київський апеляційний суд у складі:

суддя-доповідач Нежура В.А.,

судді Вербова І.М., Лапчевська О.Ф.,

секретар Ольшевська Ю.М.,

розглянув у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Києві апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Обухівського районного суду Київської області від 18 листопада 2020 року по цивільній справі за скаргою ОСОБА_1 на дії старшого державного виконавця Обухівського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Київській області Курашової Катерини Вікторівни по цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , правонаступником якого є ОСОБА_5 , приватний нотаріус Запорізького міського нотаріального округу Вовк Ірина Іванівна, приватний нотаріус Обухівського районного нотаріального округу Київської області Семенченко Володимир Іванович про визнання недійсним договору дарування, визнання права власності на земельну ділянку та витребуванням майна з чужого незаконного володіння,

В С Т А Н О В И В:

У жовтні 2018 року ОСОБА_1 було подано до суду скарги на дії та рішення державного виконавця від 18.09.2018 та від 28.09.2018, в яких просив визнати неправомірними та скасувати повідомлення про повернення стягувачу 30.08.2018 без прийняття до виконання ухвали Обухівського районного суду Київської області від 27.08.2018 про застосування заходів процесуального примусу у цивільній справі № 372/4359/15-ц;

зобов`язати старшого державного виконавця Обухівського міськрайонного відділу ДВС ГТУЮ у Київській області Курашову К.В. усунути початку примусового виконання заходів процесуального примусу за ухвалою Обухівського районного суду Київської області від 27.08.2018 у цивільній справі № 372/4359/15-ц.

Подана скарга обґрунтована тим, що 12.09.2018 до канцелярії суду наручно здане повідомлення старшого державного виконавця Курашової К.В. про повернення ухвали Обухівського районного суду Київської області від 27.08.2018 стягувачу ОСОБА_1 без прийняття до виконання. Однак, державний виконавець повинен був самостійно направити виконавчий документ на виконання до належного органу виконання через застарілість норм підзаконного акту - Інструкції з організації примусового виконання рішень (т. 4 а.с. 127, 142, 143).

Ухвалою Обухівського районного суду Київської області від 18.11.2018, зокрема, в задоволенні скарг позивача на дії та рішення державного виконавця відмовлено (т. 5 а.с. 125-129).

В апеляційній скарзі, ОСОБА_1 на вказану ухвалу, в частині відмови в задоволенні скарги на дії та рішення державного виконавця, в якій просив ухвалу суду в цій частині скасувати, прийнявши постанову про задоволення скарги шляхом: скасування визнаного неправомірним повідомлення про повернення стягувачу 30.09.2018 без прийняття до виконання ухвали Обухівського районного суду Київської області від 27.08.2018 про застосування у цивільній справі № 372/4359/15-ц заходів процесуального примусу;

зобов`язання Обухівського міськрайонного ВДВС Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) усунути порушення початку примусового виконання заходів процесуального примусу за ухвалою Обухівського районного суду Київської області від 27.08.2018, обґрунтовуючи тим, що повернення ухвали суду без прийняття до виконання, вмотивоване посиланням на п. 10 ч. 4 ст. 4 Закону України «Про виконавче провадження» внаслідок пред`явлення виконавчого документа, що згідно з п. 4 розділу І Інструкції з організації примусового виконання рішень, затвердженої наказом Мін`юсту № 512/5 від 02.04.2012 (далі - Інструкція), підвідомчий ВПВР УДВС ГТУЮ у Київській області, є неправомірним, оскільки вказана інструкція втратила чинність, крім того, відповідно до нині чинних ст. 5, 6, 24 Закону України «Про виконавче провадження» інститут підвідомчості використовується для розмежування між собою повноважень приватних і державних виконавців та органів казначейського обслуговування бюджетів, органів доходів і зборів, а також компетенції державних виконавців за територіальним принципом. Визначення компетенції державних органів державної виконавчої служби чинною ст. 25 Закону України «Про виконавче провадження» віднесене до особливостей підвідомчості за обставин, що ускладнюють виконання рішення, з огляду на які передбачена передача вже відкритих виконавчих проваджень від одного органу державної виконавчої служби до іншого. Вважає, що його права було порушено, тим що державний виконавець не вжив усіх заходів для забезпечення виконання судового рішення; суд першої інстанції порушив порядок розгляду скарги, не розглянув скаргу безпосередньо в судовому засіданні, зокрема, суть скарги в судовому засіданні не доповідав, позицію сторони позивача не вислухав, державного виконавця в судове засідання не викликав всупереч ст. 450 ЦПК України, докази, які стосуються предмета оскарження в судовому процесі не досліджував.

Постановою Київського апеляційного суду від 29.03.2021 апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилено. Ухвалу Обухівського районного суду Київської області від 18.11.2020 залишено без змін.

Постановою Верховного Суду від 06.10.2021 касаційну скаргу ОСОБА_1 задоволено частково. Ухвалу Київського апеляційного суду від 02.02.2021 та постанову Київського апеляційного суду від 29.03.2021 скасовано. Справу № 372/4359/15 направлено на новий розгляд до суду апеляційної інстанції для вирішення питання про відкриття апеляційного провадження (т. 6 а.с. 63-66).

Відзиву від учасників справи не надходило.

В судовому засіданні представник ОСОБА_1 - ОСОБА_6 підтримав подану апеляційну скаргу з викладених в ній підстав та просив її задовольнити.

Інші учасники справи в судове засідання не з`явилися, про час та місце розгляду справи повідомлені належним чином. Суд апеляційної інстанції визнав за можливе розглянути справу за відсутності осіб, які не з`явились, оскільки їх неявка не перешкоджає апеляційному розгляду справи (ч. 2 ст. 372 ЦПК України).

Заслухавши доповідь судді, вивчивши та дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення в межах доводів апеляційної скарги, апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Як вбачається з матеріалів справи, 27.08.2018 ухвалою Обухівського районного суду Київської області було задоволено клопотання представника позивача, зобов`язано Обухівський міськрайонний ВДВС ГТУЮ у Київській області тимчасово вилучити докази для дослідження судом у: державного реєстратора сектору з питань державної реєстрації Обухівської районної державної адміністрації Київської області належним чином засвідчені копії правовстановлюючих документів та матеріалів реєстраційної справи № 1 відносно земельної ділянки площею 1 га (1,0007 га) в с. Плюти на території Української міської ради Обухівського району Київської області, кадастровий номер :04:030:0045, а також оригінали вказаних документів для огляду судом;

Відділу в Обухівському районі ГУ Держгеокадастру у Київській області належним чином завірені копії правовстановлюючих документів, інформацію про технічні характеристики та розмір земельної ділянки, інформацію про обставини звернення щодо реєстрації земельної ділянки (зокрема, коли, яка саме особа), витяг із поземельної книги відносно земельної ділянки площею 1 га (1,0007 га) в с. Плюти на території Української міської ради Обухівського району Київської області, кадастровий номер :04:030:0045, а також оригінали вказаних документів для огляду судом.

Повертаючи вказаний виконавчий документ стягувачеві без прийняття до виконання у повідомленні від 30.08.2018 старший державний виконавець Обухівського РВ ДВС ГТУЮ у Київській області Курашова К.В. послалась на п. 10 ч. 4 ст. 4 Закону України «Про виконавче провадження» (в редакції Закону від 28.08.2018) та пункт 4 розділу 1 Інструкції, де зазначено, що Виконавчий документ повертається стягувачу органом державної виконавчої служби, приватним виконавцем без прийняття до виконання протягом трьох робочих днів з дня його пред`явлення, якщо виконавчий документ пред`явлено не за місцем виконання або не за підвідомчістю.

Відповідно до ч. 1 ст. 477 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.

Відповідно до ч. 1 ст. 448 ЦПК України, скарга подається до суду, який розглядав справу.

Відповідно до ст. 74 Закону України «Про виконавче провадження» рішення, дії чи бездіяльність виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання судового рішення можуть бути оскаржені сторонами, іншими учасниками та особами до суду, який видав виконавчий документ, у порядку, передбаченому законом.

Рішення, дії чи бездіяльність виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання рішень інших органів (посадових осіб), у тому числі постанов державного виконавця про стягнення виконавчого збору, постанов приватного виконавця про стягнення основної винагороди, витрат виконавчого провадження та штрафів, можуть бути оскаржені сторонами, іншими учасниками та особами до відповідного адміністративного суду в порядку, передбаченому законом.

Відповідно до частин 1, 2 статті 451 ЦПК України за результатами розгляду справи суд може визнати оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність неправомірними і зобов`язує державного виконавця або іншу посадову особу органу державної виконавчої служби, приватного виконавця усунути порушення (поновити порушене право заявника). Якщо оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність були прийняті або вчинені відповідно до закону, в межах повноважень державного виконавця або іншої посадової особи органу державної виконавчої служби, приватного виконавця і право заявника не було порушено, суд постановляє ухвалу про відмову в задоволенні скарги.

Справи за скаргами на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи посадової особи державної виконавчої служби розглядаються судом за загальними правилами ЦПК з особливостями, встановленими статтею 450 ЦПК, за участю державного виконавця або іншої посадової особи державної виконавчої служби, рішення, дії або бездіяльність якої оскаржуються.

Спеціальним законом, що регулює порядок вчинення виконавчих дій, є чинний Закон України «Про виконавче провадження».

Згідно із ч. 1 ст. 1 Закон України «Про виконавче провадження» виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Відповідно до п. 10 ч. 4 ст. 4 Закону України «Про виконавче провадження» виконавчий документ повертається стягувачу органом державної виконавчої служби, приватним виконавцем без прийняття до виконання протягом трьох робочих днів з дня його пред`явлення, якщо виконавчий документ пред`явлено не за місцем виконання або не за підвідомчістю.

Підставою для звернення скаржника до суду із даною скаргою слугувало те, що державний виконавець повинен був самостійно направити виконавчий документ на виконання до належного органу виконання, відповідно до положень статей 5, 6, 24, 25 Закону України «Про виконавче провадження».

Згідно ч. 3 ст. 25 Закону України «Про виконавче провадження» (в редакції від 28.08.2018) у разі відводу (самовідводу) всіх державних виконавців органу державної виконавчої служби, утворення виконавчої групи, якщо виконавчі провадження щодо одного й того самого боржника відкриті в різних органах державної виконавчої служби, наявності інших обставин, що ускладнюють виконання рішення, виконавче провадження може бути передане від одного органу державної виконавчої служби до іншого.

Аналізуючи зміст вказаної норми права, слід дійти висновку, що її застосування є правом, а не обов`язком державного виконавця. Крім того, передача виконавчого провадження від одного органу виконавчої служби до іншого, на підставі положень ч. 3 ст. 25 Закону України «Про виконавче провадження» (в редакції від 28.08.2018), можливе після прийняття виконавчого документа до виконання.

Посилання заявника на те, що виконавець в даній ситуації мав керуватись ст. 25 Закону України «Про виконавче провадження» не береться до уваги, оскільки під час розгляду скарги не встановлено обставин, які підпадають під дію цієї норми права, і такі обставини не зазначено ОСОБА_1 у поданій скарзі.

Отже, в даному випадку, відсутні підстави для застосування у спірних правовідносинах положень ст. 25 Закону України «Про виконавче провадження», крім того скаржником не повідомлено обставин, які б унеможливлювали відкриття виконавчого провадження належним і уповноваженим органом державної виконавчої служби у визначеному п. 1 ч. 1 ст. 26 Закону України «Про виконавче провадження» порядку - за заявою стягувача про примусове виконання рішення. З обставин справи вбачається, що стягувач до жодного органу виконання судових рішень із заявами про звернення вказаного виконавчого документа до примусового виконання не звертався, суду не повідомлено відомостей про наявність перешкод у реалізації ним такого права.

Та обставина, що у зв`язку із прийняттям Закону України «Про виконавче провадження» у новій редакції положення Інструкції з організації примусового виконання рішень є застарілими, не може вплинути на законність дій державного виконавця, оскільки право повернути виконавчий документ без прийняття до виконання протягом трьох робочих днів з дня його пред`явлення передбачено саме нормою діючого закону (п. 10 ч. 4 ст. 4 Закону України «Про виконавче провадження» (в редакції від 28.08.2018)).

В свою чергу, апеляційним судом неодноразово направлялось повідомлення про виклик державного виконавця у судове засідання на електронну адресу, однак в судове засідання виконавець не з`являвся. Після чого, було здійснено телефонний дзвінок, в ході розмови якого працівником Обухівського міськрайонного відділу ДВС ГТУЮ у Київській області було повідомлено, що старший державний виконавець Курашова К.В. була звільнена з займаної посади у 2018 році. При цьому, слід звернути увагу на те, що неявка в судове засідання державного виконавця або компетентної особи виконавчої служби не вплинуло на ухвалення судом першої інстанції законного та обґрунтованого судового рішення.

Таким чином доводи, наведені в апеляційній скарзі, фактично зводяться до переоцінки доказів та незгоди з висновками суду з їх оцінкою, а тому, апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції всебічно і повно з`ясував обставини справи, дав об`єктивну оцінку зібраним і дослідженим в судових засіданнях доказам та обґрунтовано дійшов вірного висновку про відмову у задоволенні скарг ОСОБА_1 .

Враховуючи вищевикладене, суд апеляційної інстанції дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення апеляційної скарги, а ухвала суду підлягає залишенню без змін.

Відповідно до статті 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Враховуючи викладене, керуючись статтями 268, 367, 368, 374, 375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Ухвалу Обухівського районного суду Київської області від 18 листопада 2020 року по цивільній справі за скаргою ОСОБА_1 на дії старшого державного виконавця Обухівського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Київській області Курашової Катерини Вікторівни по цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , правонаступником якого є ОСОБА_5 , приватний нотаріус Запорізького міського нотаріального округу Вовк Ірина Іванівна, приватний нотаріус Обухівського районного нотаріального округу Київської області Семенченко Володимир Іванович про визнання недійсним договору дарування, визнання права власності на земельну ділянку та витребуванням майна з чужого незаконного володіння залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів у випадках, передбачених статтею 389 Цивільного процесуального кодексу України.

Повний текст складено 04 липня 2022 року.

Суддя-доповідач В.А. Нежура

Судді І.М. Вербова

О.Ф. Лапчевська