С О Л О М ' Я Н С Ь К И Й Р А Й О Н Н И Й С У Д М І С Т А К И Є В А
__________________________________________________________________________________________
Провадження 2/760/1701/22
В справі 760/4100/21
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

І . Вступна частина

24 травня 2022 року в місті Києві

Солом`янський районний суд м. Києва

у складі головуючого судді Коробенка С.В.

за участю секретаря Семененко А.Д.

представника Позивача - адвоката Пана М.М.

представника Відповідача-1 - адвоката Філіповської В.В.

розглянув у судовому засіданні в залі суду цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про визначення часток у праві власності та визнання власності в порядку спадкування.

ІІ. Описова частина

Позивач в лютому 2021 року звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 та ОСОБА_4 та просив:

- визначити, що частка померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_5 в праві спільної сумісної власності на квартиру АДРЕСА_1 становила 1/3, а частка ОСОБА_3 та ОСОБА_4 в праві спільної сумісної власності на квартиру АДРЕСА_1 становить по 1/3;

- визнати за собою право власності на 1/4 частку квартири АДРЕСА_1 в порядку спадкування за заповітом після смерті ОСОБА_5 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 .

- визнати за ОСОБА_2 право власності на 1/12 частку квартири АДРЕСА_1 в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_5 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Свої вимоги Позивач мотивує наступними обставинами.

ІНФОРМАЦІЯ_1 помер ОСОБА_5 , який за життя склав на нього заповіт, яким заповідав своє майно Позивачу.

Позивач вказує, що ОСОБА_2 була дружиною померлого, на дату його смерті досягла пенсійного віку, а тому має право на обов`язкову частку у спадковому майні після померлого, яка становить ј від усього спадкового майна після смерті ОСОБА_5 .

Позивач зазначає, що за життя ОСОБА_5 на праві спільної власності разом з Відповідачем-2 ОСОБА_3 та Відповідачем-3 ОСОБА_4 без визначення часток, належала квартира АДРЕСА_1 на підставі договору міни (купівлі- продажу нерухомості) від 06 лютого 1995 року, укладеному на Київській універсальній біржі.

19 березня 2019 року державним нотаріусом Дев`ятої Київської державної нотаріальної контори Бодак О. М. було винесено постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії, якою відмовлено Позивачу та Відповідачу-1 ОСОБА_2 у видачі свідоцтва про право на спадщину зокрема на 1/3 частку квартири за адресою: АДРЕСА_2 , оскільки в договорі купівлі-продажу квартири не визначено, яка саме частина квартири належить померлому, тому неможливо встановити склад спадкового майна.

Відтак, враховуючи, що у встановленому порядку Позивач позбавлений можливості оформити право спадщини на частину квартири, право власності на яку було зареєстроване за спадкодавцем, він просить суд визначити за померлим 1/3 частку у праві власності на вказаний об`єкт нерухомості виходячи з принципу рівності часток співвласників у праві спільної сумісної власності.

Враховуючи вказане, Позивач також просив визнати за ним 1/4 частку у праві власності на квартиру в порядку спадкування (3/4 від 1/3), а також 1/12 частку (обов`язкову) - за ОСОБА_2 (1/4 від 1/3).

28 вересня 2021 року до суду надійшов відзив Відповідача-1 ОСОБА_2 , в якому вона підтвердила викладені Позивачем обставини та проти позову не заперечувала.

У судовому засіданні представник Позивача позов підтримав.

Представник Відповідача-1 також просила задовольнити позову, звернула також увагу суду на те, що вартість квартири, частка у якій є предметом позову, становить 906419,00 гривень, що підтверджується Звітом №К210901-2 про незалежну оцінку вартості квартири, складену ПП «Приват-Інвеста» 01 вересня 2021 року.

Відповідач-2 ОСОБА_6 та Відповідач-3 ОСОБА_4 до суду не з`явилися, подали клопотання про розгляд справи у їх відсутність, проти позову не заперечували.

ІІІ. Мотивувальна частина

Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

В судовому засіданні встановлено, що квартира за адресою: АДРЕСА_2 , зареєстрована на праві спільної власності без визначення часток (тобто сумісної власності) за ОСОБА_5 , ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , що підтверджується копією договору купівлі-продажу (міни) від 06 лютого 1995 року та реєстраційною посвідкою БТІ. (а.с. 17-19)

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_5 помер,що підтверджується свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_1 .

За життя ОСОБА_5 був складений заповіт, посвідчений державним нотаріусом Дев`ятої Київської державної нотаріальної контори Ловчинською Л. А., яким він заповідав все майно, де б воно не було і з чого б воно не складалося і, взагалі, все те, що буде йому належати на день його смерті та на що він за законом матиме право, Позивачу ОСОБА_1 .

Встановлено також, що на момент своєї смерті ОСОБА_5 перебував у шлюбі з ОСОБА_2 , яка на той час досягла пенсійного віку, і тому як непрацездатна вдова спадкодавця, має право на обов`язкову частку у спадщині на підставі ч. 1 ст. 1241 Цивільного кодексу України.

Відповідно до абз. 1 ч. 1 ст. 1241 ІДК України малолітні, неповнолітні, повнолітні непрацездатні діти спадкодавця, непрацездатна вдова (вдівець) та непрацездатні батьки спадкують, незалежно від змісту заповіту, половину частки, яка належала б кожному з них у разі спадкування за законом (обов`язкова частка).

У разі спадкування за законом, спадкоємцями першої черги були б Відповідач-1 ОСОБА_2 , як той з подружжя, який пережив спадкодавця, та син спадкодавця Відповідач-3 ОСОБА_4 , та їм належало б по 1/2 частці спадкового майна. Тому, обов`язкова частка Відповідача-1 ОСОБА_2 становить половину цієї частки, тобто 1/4 частку спадкового майна.

Решта 3/4 частки спадкового майна, відповідно, спадкуються Позивачем за заповітом.

З матеріалів спадкової справи вбачається, що і ОСОБА_1 , і ОСОБА_2 у встановлений строк подали заяви про прийняття спадщини.

19 березня 2019 року державним нотаріусом Дев`ятої Київської державної нотаріальної контори Бодак О. М. було винесено постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії, якою відмовлено ОСОБА_1 та ОСОБА_2 у видачі свідоцтва про право на спадщину що об`єкту спадкового майна - 1/3 частки квартири за адресою: АДРЕСА_2 , з посиланням на те, що в договорі купівлі-продажу квартири не визначено, яка саме частина квартири належить померлому.

Згідно з частиною 1 статті 58 Конституції України закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи.

Відповідно до статті 5 Цивільного кодексу України акти цивільного законодавства регулюють відносини, які виникли з дня набрання ними чинності. Акт цивільного законодавства не має зворотної дії у часі, крім випадків, коли він пом`якшує або скасовує цивільну відповідальність особи. Якщо цивільні відносини виникли раніше і регулювалися актом цивільного законодавства, який втратив чинність, новий акт цивільного законодавства застосовується до прав та обов`язків, що виникли з моменту набрання ним чинності.

З огляду на вищезазначені правові норми, в даній справі повинні застосовуватись положення актів цивільного законодавства, які були чинними на момент виникнення спірних правовідносин.

Враховуючи те, що квартира було придбана 06 лютого 1995 року, тому до даних правовідносин підлягають застосуванню положення КпШС України, ЦК Української PCP та Закон України «Про власність», в редакціях чинних на день виникнення правовідносин.

Відповідно до статті 79 Кодексу про шлюб та сім`ю України (в редакції чинній 06.02.1995) у разі виникнення спільної власності батьків і дітей правовідносини щодо цієї власності регулюються на загальних підставах Цивільним кодексом Української PCP.

Згідно з статтею 112 Цивільного кодексу Української PCP (в редакції чинній 06.02.1995) майно може належати на праві спільної власності двом або кільком колгоспам чи іншим кооперативним та іншим громадським організаціям, або державі і одному чи кільком колгоспам або іншим кооперативним та іншим громадським організаціям, або двом чи кільком громадянам. Розрізняється спільна власність з визначенням часток (часткова власність) або без визначення часток (сумісна власність).

Аналогічне положення міститься в частині 1 статті 368 чинного ЦК України спільна власність двох або більше осіб без визначення часток кожного з них у праві власності є спільною сумісною власністю.

Відповідно до частини 1 статті 17 Закону України «Про власність» (в редакції чинній 06.02.1995 року) майно, придбане внаслідок спільної праці членів сім`ї, є їх спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено письмовою угодою між ними.

У пункті 5 постанови Пленуму Верховного Суду України від 22 грудня 1995 року № 29 «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності» судам роз`яснено, що розглядаючи позови, пов`язані з спільною власністю громадян, суди повинні виходити з того, що відповідно до чинного законодавства спільною сумісною власністю є зокрема майно, придбане внаслідок спільної праці членів сім`ї та квартира (будинок), кімнати в квартирах та одноквартирних будинках, передана при приватизації з державного житлового фонду за письмовою членів сім`ї наймача у їх спільну сумісну власність.

Враховуючи що спірна квартира була придбана та зареєстрована за Відповідачем-2 ОСОБА_3 , Відповідачем-3 ОСОБА_4 і спадкодавцем ОСОБА_5 на праві спільної власності без визначення часток кожного з них, то вона була їх спільною сумісною власністю.

Згідно з абзацом 2 пункту 12 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування» в разі смерті співвласника приватизованого будинку (квартири) частки кожного із співвласників у праві спільної власності є рівними, якщо інше не було встановлено договором між ними (частина друга статті 370, частина друга статті 372 ЦК).

Відповідно до частини 2 статті 370 ЦК України у разі виділу частки із майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки кожного із співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними, законом або рішенням суду.

Згідно з частиною 2 статті 372 ЦК України У разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом.

В абзаці 3 пункту 5 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 22.12.1995 № 20 «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності» зазначено, що частка учасника спільної сумісної власності визначається зокрема при відкритті після нього спадщини, а при відсутності доказів про те, що участь когось з учасників спільної сумісної власності (крім сумісної власності подружжя) у надбанні майна була більшою або меншою - частки визначаються рівними.

Абзацом 5 пункту 3.4 Листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування», від 16.05.13 N 24-753/0/4-13, передбачено, що у разі відмови нотаріуса видати свідоцтво про право на спадщину спадкоємці учасника спільної сумісної власності мають право звернутися з позовом про визначення частки майна, належної померлому на праві спільної сумісної власності.

В абзаці 6 пункту 3.4. Листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16.05.2013 року № 24-753/0/4-13 вказано, що зі змісту ст. 357 ЦК вбачається, що під терміном "визначення часток" законодавець розуміє визначення (встановлення) розміру частки співвласника у спільному сумісному майні. Отже, резолютивну частину судового рішення в цій категорії справ має бути викладено наступним чином: "Визначити, що частка померлого (П.І.Б.) в праві спільної сумісної власності на квартиру (будинок, садибу) становила 1/2".

Аналіз вищевказаних положень законодавства та судової практики дозволяє дійти висновку про те, що частка померлого ОСОБА_5 в праві спільної сумісної власності на квартиру може бути визначена судом в порядку позовного провадження. Враховуючи принцип рівності часток співвласників в праві спільної сумісної власності та відсутність між Відповідачем-2 ОСОБА_3 , Відповідачем-3 ОСОБА_4 і спадкодавцем ОСОБА_5 , як співвласниками квартири, договору про поділ квартири, а також відсутність будь- якої іншої домовленості між ними щодо розміру їх часток, то частка кожного співвласника у спільній сумісній власності на спірну квартиру є рівною і становить по 1/3 частці. Будь-які обставини, які б могли бути підставою для збільшена або зменшена часток співвласників спірної квартири відсутні.

Згідно з частиною 1 статті 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

Відповідно до частини 1 статті 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Таким чином, до складу спадщини входить частка ОСОБА_5 у праві спільної сумісної власності на квартиру АДРЕСА_1 , яка становила 1/3 частку квартири.

Згідно з частинами 1 та 2 статті 1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу.

Відповідно до частини 5 статті 1268 ЦК України незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини.

Згідно з частиною 1 статті 1296 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину.

Як зазначено в абзаці 18 пункту 9 Листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16.05.2013 року № 24-753/0/4-13, якщо нотаріусом відмовлено особі в оформленні права на спадщину і видачі свідоцтва про право на спадщину), вона може звернутися до суду за захистом своїх прав відповідно до cm. 16 ЦК та п. 23 ППВСУ від 30 травня 2008 року № 7.

Відповідно до роз`яснень, викладених в абзаці 3 пункті 23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування» у разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження.

Згідно з пунктом 1 частини 2 статті 16 ЦК України способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: 1) визнання права

Відповідно до частини 1 статті 392 ЦК України власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

Оскільки нотаріусом відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно, суд вважає можливим визнати за Позивачем право власності на 1/4 частку квартири АДРЕСА_1 , а за Відповідачем-1 ОСОБА_2 - право власності на 1/12 частку даної квартири в порядку спадкування після смерті ОСОБА_5 .

IV. Резолютивна частина

Керуючись ст.ст. 5, 16, 321, 368, 370, 372, 392, 1216, 1218, 1223, 1258, 1261, 1268, 1296- 1298 Цивільного кодексу України, ст. ст. 4, 5, 12, 13, 76-81, 223, 259, 263-265, 268, 273 ЦПК України, суд вирішив:

1.Позов задовольнити.

Визначити, що частка померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_5 в праві спільної сумісної власності на квартиру АДРЕСА_1 становила 1/3, а частка ОСОБА_3 та ОСОБА_4 в праві спільної сумісної власності на квартиру АДРЕСА_1 становить по 1/3.

Визнати за ОСОБА_1 право власності на 1/4 частку квартири АДРЕСА_1 в порядку спадкування за заповітом після смерті ОСОБА_5 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Визнати за ОСОБА_2 право власності на 1/12 частку квартири АДРЕСА_1 в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_5 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 .

2.Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом 30 днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

3.Позивач: ОСОБА_1 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_3 , РНОКПП: НОМЕР_2 ;

Відповідач-1: ОСОБА_2 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_4 , РНОКПП: НОМЕР_3 ;

Відповідач-2: ОСОБА_3 , місце проживання: АДРЕСА_2 , РНОКПП: відомості відсутні;

Відповідач-3: ОСОБА_4 , місце проживання: АДРЕСА_2 , РНОКПП: відомості відсутні.

Суддя: