Дата документу 30.11.2022
Справа № 334/5224/22
Провадження № 2/334/2838/22
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 листопада 2022 року Ленінський районний суд міста Запоріжжя

у складі: головуючого - судді Ісакова Д.О.,

за участю секретаря Прийменко А.В.,

розглянув у відкритому судовому засіданні в місті Запоріжжі в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, -

ВСТАНОВИВ:

Представник позивача ОСОБА_1 - адвокат Плецька Юлія Віторівна звернулась до Ленінського районного суду м. Запоріжжя з позовом до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням за адресою: АДРЕСА_1 .

В обґрунтування позову вказала, що відповідно до договору купівлі-продажу від 07.11.2022 року, посвідченого приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу Горловою Ю.М. за реєстр. №1652, ОСОБА_1 є власницею житлового приміщення, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 .

Право власності позивача на зазначену квартиру зареєстровано в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, що підтверджується Витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності №314398642 від 07.11.2022 року.

У вищезазначеній квартирі зареєстровано місце проживання ОСОБА_2 .

Згідно п. 9 Договору, продавець - ОСОБА_3 , яка є матір`ю відповідача, повідомляє, а покупець приймає до відома, що за адресою квартири на день підписання Договору зареєстрований громадянин ОСОБА_2 , окрім нього будь-які інші особи не зареєстровані та не проживають. Продавець зобов`язується зняти реєстрації зареєстровану особу з вищевказаної квартири та вжити всі необхідні заходи щодо цього, з урахуванням особливостей введення військового стану в Україні та звільнити квартиру від наявних в ній речей домашнього вжитку, передати покупцю ключі від квартири, технічні документи в день підписання цього Договору - 07.11.2022 року.

Наразі відповідач фактично не проживає за даною адресою оскільки виїхав за кордон на навчання. Найближчим часом повертатись до нашої країни не планує.

Факт реєстрації відповідача порушує право позивача на вільне розпорядження і користування майном, останній позбавлений можливості оформити субсидію тощо.

Просить суд визнати відповідача таким, що втратив право користування житловим приміщенням за адресою: АДРЕСА_1 .

В судове засідання представник позивача - адвокат Плецька Ю.В. не з`явилась, надала суду заяву про слухання справи без її участі, позовні вимоги підтримує в повному обсязі.

Відповідач в судове засідання не з`явився, подав до суду заяву про розгляд справи без його участі, оскільки не може прибути в судове засідання. Проти позовних вимог не заперечує, процесуальні права та обов`язки йому відомі та зрозумілі.

Дослідивши матеріали справи та надані докази, суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ст.12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно до ч. 1 ст.13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до вимог ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно до ст. ст.81, 83 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Сторони та інші учасники справи подають докази у справі безпосередньо до суду.

Судом встановлено, що позивачу ОСОБА_1 на праві приватної власності належить квартира, загальною площею 32,6 кв.м., яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , на підставі договору купівлі-продажу від 07.11.2022 року, посвідченого приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу Горловою Ю.М. за реєстровим № 1652, що підтверджується Витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності № 314398642 від 07.11.2022 року.

Відповідно до п. 9 договору купівлі-продажу від 07.11.2022 року № 1652, продавець - ОСОБА_3 , зобов`язалась зняти з реєстрації зареєстровану особу ОСОБА_2 , 1992 року народження, з квартири АДРЕСА_2 та вжити всі необхідні заходи щодо цього, з урахуванням особливостей введення військового стану в Україні та звільнити квартиру від наявних в ній речей домашнього вжитку, передати покупцю ключі від квартири, технічні документи в день підписання цього Договору - 07.11.2022 року.

Відповідач ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , що підтверджується Витягом з реєстру територіальної громади міста Запоріжжя щодо реєстрації місця проживання фізичної особи від 16.11.2022 року.

З часу набуття позивачем права власності і по теперішній час відповідач за місцем реєстрації не перебуває, не сплачує комунальні платежі, в утриманні житла участі не бере, особистих речей у квартирі не має.

Реєстрація відповідача у вказаній квартирі перешкоджає позивачу у повному обсязі здійснювати своє право володіння, користування і розпорядження майном.

24.11.2022 року від відповідача надійшла заява, в якій він зазначив, що дійсно був зареєстрований та проживав за адресою: АДРЕСА_1 . В даній квартирі він не проживає тривалий час та не планує проживати, оскільки починаючи з 11.12.2013 року він фактично проживає за межами України, за адресою: АДРЕСА_3 . Проти позовних вимог не заперечує.

Стаття 41 Конституції України передбачає, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності, право приватної власності є непорушним

Стаття 47 Конституції України та ст. 9 ЖК України передбачають, що кожен має право на житло і ніхто не може бути обмежений у праві користуванням інакше ніж з підстав і в порядку визначеним законом.

Відповідно до ч.1 ст. 316 ЦК України, правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Відповідно до ст. 317 ЦК України, власнику належать права володіння, користування і розпорядження своїм майном.

Згідно ст. 319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд, власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону.

Відповідно до ч.1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Згідно до ч. 1 ст.383 ЦК України власник власника житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім`ї, інших осіб і не має права використовувати його для промислового виробництва.

Відповідно до ст. 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

Відповідно до правової позиції Верховного Суду України викладеної у постанові від 05.11.2014 року у справі № 6-158цс14 та Верховного Суду у постанові від 22.05.2019 року у справі № 180/1388/17 вказано, що попередній власник та члени сім`ї попереднього власника втрачають право користування житловим будинком із переходом права власності на житлове приміщення до нового власника, оскільки право користування є похідним від прав власника, членом сім`ї якого вони були.

Право членів сім`ї власника користуватися цим жилим приміщенням може виникнути та існувати лише за наявності права власності на будинок в особи, членами сім`ї якого вони є; із припиненням права власності особи втрачається й право користування жилим приміщенням у членів його сім`ї.

Відтак, відповідач по справі із переходом права власності до нового власника, втратила право користування вказаним житловим приміщенням. При цьому реєстрація відповідача в квартирі обмежує право власності позивача на вільне користування і розпорядження своїм майном.

У разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, у тому числі шляхом звернення до суду за захистом свого майнового права, зокрема, із позовом про усунення перешкод у користуванні власністю про позбавлення права користування житловим приміщенням (правова позиція Верховного Суду України у постанові від 16.01.2012 року по справі № 6-57цс11). Як зазначено у постанові Верховного Суду України від 16.01.2012 року у справі № 6-57цс11, вирішення питання про зняття особи з реєстрації місця проживання залежить, зокрема від вирішення питання про право користування такої особи житловим приміщенням відповідно до норм житлового та цивільного законодавства (ст.ст.71, 72, 116, 156 ЖК України та ст. 405 ЦК України).

З`ясувавши обставини справи та оцінивши сукупність наданих суду доказів, суд приходить до висновку, що відповідач не проживає у квартирі понад один рік, не несе жодних обов`язків зі сплати житла та комунальних послуг, не приймає участі у поточних витратах на утримання квартири, усі витрати, пов`язані з утриманням житла, несе позивач.

В силу ч.2 ст.7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі судового рішення, яке набрало законної сили про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням.

За змістом частини 1 статті 16 Цивільного кодексу України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Тому, усунення перешкод у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном шляхом визнання особи такою, що втратила право користуватися житловим приміщенням є належним способом захисту порушених прав позивача.

Таким чином, з`ясувавши обставини справи та надавши належну оцінку зібраним у справі доказам, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, а також достатність і взаємний зв`язок у їх сукупності, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин, та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, суд прийшов до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню.

Керуючись статтями: 9, 10, 12, 18, 77-79, 263-265, 280, 354 ЦПК України, статтями: 16, 317, 319, 321, 391 ЦПК України, -

УХВАЛИВ:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням - задовольнити.

Визнати ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 таким, що втратив право користування житловим приміщенням за адресою: АДРЕСА_1 .

Рішення може бути оскаржено до Запорізького апеляційного суду протягом тридцяти днів.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закритті апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Інформація про учасників справи відповідно до п. 4 ч. 5 ст. 265 ЦПК України.

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_1 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_4 .

Відповідач: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_2 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_5 .

Суддя Ісаков Д.О.