КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 753/10939/20
№ апеляційного провадження: 22-ц/824/2745/2022
Головуючий у суді першої інстанції: Заставенко М.О.
Доповідач у суді апеляційної інстанції: Семенюк Т.А.

05 липня 2022 року Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

Головуючого судді: Семенюк Т.А.

Суддів: Кирилюк Г.М., Рейнарт І.М.,

при секретарі - Стешенко М.В.,

розглянувши в судовому засіданні в м. Києві, справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на заочне рішення Дарницького районного суду міста Києва від 08 квітня 2021 року в справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення безпідставно отриманих коштів,-

В С ТА Н О В И В :

У липні 2020 року позивач звернувся до суду з даним позовом до відповідача, посилаючись в обґрунтування позовних вимог на те, що 26.08.2018 року ОСОБА_1 пообіцяв продати ОСОБА_2 , від імені власника ОСОБА_3 , автомобіль марки "PORSCHE CAYENNE", д. н. з. НОМЕР_1 , 2004 року випуску, чорного кольору. За продаж автомобіля того ж дня відповідач отримав від позивача грошові кошти у сумі 13 000 дол. США, про що написав розписку та передав позивачу ключі від автомобіляі свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу.

Зазначав, що сторони домовилися, що нотаріально посвідчений договір купівлі-продажу укладуть через два тижні. Після сплину зазначеного терміну, позивач телефонував відповідачу щодо домовленостей по автомобілю, але ОСОБА_1 ухилявся від конкретної розмови щодо укладення договору.

Через певний період часу позивач був зупинений співробітниками поліції та йому повідомлено, що автомобіль знаходиться у розшуку ПАТ "КБ "Надра", як такий, що знаходиться в заставі банку. Автомобіль був вилучений працівниками поліції та поставлений на штрафний майданчик.

Вказував, що відповідач при зустрічі повідомив, що він немає грошових коштів, щоб повернути позивачеві, однак на протязі певного часу поверне отримані за продаж автомобіля гроші в повному обсязі, але до цього часу відповідач грошові кошти не повернув.

У зв`язку із викладеним позивач просив стягнути з ОСОБА_1 на свою користь грошові кошти у сумі 13 000 дол. США основного боргу та 99 776,17 грн. відсотків за користування чужими грошовими коштами.

Заочним рішенням Дарницького районного суду міста Києва від 08 квітня 2021 року позовні вимоги ОСОБА_2 задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 в рахунок повернення безпідставно отриманих коштів - 13 000 долларів США, відсотки за користування грошовим коштами у розмірі 99 776,17 грн. та понесені судові витрати у розмірі 4 530,60 грн.

Не погоджуючись із рішенням суду, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення та ухвалити нове, яким відмовити у задоволені позовних вимог в повному обсязі, вважає, що при ухваленні оскаржуваного рішення судом порушено норми матеріального та процесуального права, не враховано обставини, які мають суттєве значення для справи.

В обґрунтування апеляційної скарги зазначив, що розписка про отримання грошових коштів у розмірі 13 000 дол. США не ідентифікує позивача по справі, а також не містить доказів складання розписки саме ОСОБА_1 , саме 26.08.2018 року, також не надано правової підстави та дати, від якої позивач вважав початок нарахування відсотками за користування відповідачем грошовими коштами.

Вважає, що позивачем не надано суду переконливих доказів того, що в нього виникло право на подання такого позову, оскільки для виникнення зобов`язання, передбаченого статтею 1212 ЦК України, важливим є сам факт безпідставного набуття або збереження, а не конкретна підстава, за якою це відбулося.

22 листопада 2021 року на адресу апеляційного суду надійшов відзив на апеляційну скаргу від ОСОБА_4 в інтересах ОСОБА_2 , в якому представник позивача просив залишити без змін заочне рішення суду, а апеляційну скаргу без задоволення, посилаючись на те, що в заяві про перегляд заочного рішення Дарницького районного суду м. Києва від 08 квітня 2021 року апелянт визнає, що отримував від ОСОБА_2 грошові кошти, особисто зазначає, що розписка була складена ним 14 березня 2017 року.

Також зазначив, що апелянтом всупереч вимогам ст. 12, 81 ЦПК України не надано належних та допустимих доказів та не доведено обставин, які б спростовували доводи щодо безпідставного користування ним грошовими коштами ОСОБА_2 в розмірі 13 000 доларів США.

Колегія суддів, заслухавши доповідь судді-доповідача, доводи апеляційної скарги, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду та матеріали справи в межах апеляційного оскарження, вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 отримав від ОСОБА_2 грошові кошти у розмірі 13 000 дол. США за продаж автомобіля "PORSCHE CAYENNE", д.н.з. НОМЕР_1 .

За усною домовленістю сторони погодили, що договір купівлі-продажу автомобіля буде укладено через два тижні, однак ОСОБА_1 ухилявся від оформлення зазначеного договору.

Відповідно до свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_2 від 10.10.2006, власником автомобіля "PORSCHE CAYENNE", д.н.з. НОМЕР_1 , є ОСОБА_3 . В особливих відмітках зазначено, що відчуження заборонено без дозволу філії ПАТ КБ «Надра».

Договір купівлі-продажу зазначеного автомобіля між сторонами укладено не було.

В подальшому даний автомобіль був вилучений працівниками поліції та поставлений на штрафний майданчик як заставне майно ПАТ «КБ «Надра».

Задовольняючи позовні вимоги в повному обсязі, суд першої інстанції виходив з того, що ОСОБА_1 набув грошові кошти від продажу ОСОБА_2 автомобіля "PORSCHECAYENNE", д.н.з. НОМЕР_1 , безпідставно, а тому відповідно до ст. 1213 ЦК України, зобов`язаний їх повернути.

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, з огляду на наступне.

Згідно з частиною першою статті 1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно.

Відповідно до частини першої, пункту 1 частини другої статті 11, частин першої, другої статті 509 ЦК України, цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені цими актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. До підстав виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, належать договори та інші правочини. Зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Зобов`язання виникають з підстав, установлених статтею 11 цього Кодексу.

Тобто зобов`язання з повернення безпідставного набуття, збереження майна виникають за наявності трьох умов: а) набуття або збереження майна; б) набуття або збереження за рахунок іншої особи; в) вiдсутнiсть правової підстави для набуття або збереження майна.

Під відсутністю правової підстави розуміється такий перехід майна від однієї особи до іншої, який або не ґрунтується на прямій вказівці закону, або суперечить меті правовідношення і його юридичному змісту. Тобто відсутність правової підстави означає, що набувач збагатився за рахунок потерпілого поза підставою, передбаченою законом, іншими правовими актами чи правочином.

Набуття чи збереження майна буде безпідставним не тільки за умови відсутності відповідної підстави з самого початку при набутті майна, а й тоді, коли первісно така підстава була, але у подальшому відпала.

Вищенаведене узгоджується із правовими позиціями Верховного Суду, викладеними у постановах від 31 жовтня 2018року у справі № 753/13288/16-ц, від 21 листопада 2018 року у справі № 367/551/16-ц, від 21 листопада 2018 року № 388/688/16-ц.

Звернувшись до суду з позовом, на підтвердження вказаної обставини, ОСОБА_2 надав суду розписку про отримання відповідачем заявленої суми грошових коштів.

ОСОБА_1 не спростуваввказаного факту жодним доказом.

Колегія суддів не може погодитись з доводами апеляційної скарги, що розписка про отримання грошових коштів у розмірі 13 000 дол. США не ідентифікує позивача по справі, а також не містить доказів складання розписки саме ОСОБА_1 та саме 26.08.2018 року, оскільки ці доводи спростовуються матеріалами справи.

Так, як вбачається з наданої розписки, оригінал якої знаходиться у позивача, ОСОБА_5 отримав від ОСОБА_2 13 000 доларів США за продаж автомобіля "PORSCHE CAYENNE", д.н.з. НОМЕР_1 , розписка написана власноручно, без примусу.(а.с. 4)

Оригінал даної розписки було оглянуто в суді апеляційної інстанції.

Також колегія суддів не може погодитись з доводами апеляційної скарги, що позивачем не надано правової підстави та дати, від якої позивач вважав початок нарахування відсотками за користування відповідачем грошовими коштами, оскільки, як вбачається з матеріалів справи, позивач зазначав, що гроші він передав 28 серпня 2018 року, відповідач у заяві про перегляд заочного рішення зазначав, що розписка була написана ним 14 березня 2017 року, проте не спростовує пояснень позивача про отримання від нього коштів 28 серпня 2018 року.

Враховуючи вищенаведене, колегія суддів вважає, що визначення позивачем дати 28 серпня 2018 року початкомнарахування відсотківза користування відповідачем грошовими коштами не суперечить чинному законодавству та обставинам справи та є правом позивача ОСОБА_2 .

Оскільки, як встановлено судом, ОСОБА_2 передав ОСОБА_1 грошові кошти у розмірі 13 000 доларів США у зв`язку із продажем ОСОБА_1 автомобіля"PORSCHECAYENNE", д.н.з. НОМЕР_1 , власником якого є ОСОБА_3 , проте сторони договору купівлі-продажу автомобіля не уклали, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про стягнення на користь позивача отриманих відповідачем грошових коштів, як безпідставно набутого майна.

Оскільки ОСОБА_1 безпідставно набув кошти ОСОБА_2 , з моменту набуття таких коштів у нього виникло грошове зобов`язання, спрямоване на їх повернення, тому судова колегія погоджується з висновком суду про стягнення з відповідача на користь позивача процентів за користування чужими грошовими коштами та вважає, що до спірних правовідносин підлягають застосуванню положення статті 625 ЦК України, у якій визначені загальні правила відповідальності за порушення будь-якого грошового зобов`язання незалежно від підстав його виникнення (договір чи делікт) та дія якої поширюється як на договірні зобов`язання, так і на недоговірні (деліктні) зобов`язання.

Згідно із частиною другою статті 625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Нарахування інфляційних втрат на суму боргу та трьох процентів річних входять до складу грошового зобов`язання і є особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації від боржника за неналежне виконання зобов`язання.

Оскільки позивачем пред`явлені вимоги про стягнення безпідставно набутих коштів та 3% річних у гривні, а не у валюті зобов`язання,яке згодом відпало, судова колегія погоджується з висновком суду про стягнення грошових коштів у заявленому позивачем розмірі.

Відповідачем на спростування розрахунку заборгованості не надано належних та допустимих доказів.

Відповідно до вимог ст.ст.12,81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цих Кодексом, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках, судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін.

Інші доводи апеляційної скарги також висновків суду не спростовують та не впливають на їх правильність.

Оскільки рішення суду постановлене з дотриманням норм чинного законодавства, висновки суду відповідають обставинам справи, колегія суддів не вбачає підстав для його скасування.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 375, 381-384 ЦПК України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Заочне рішення Дарницького районного суду міста Києва від 08 квітня 2021 року - залишити без змін.

Постанова набирає чинності з моменту її прийняття, може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Повний текст виготовлено 08 липня 2022 року.

Головуючий

Судді