КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 липня 2022 року місто Київ

єдиний унікальний номер справи: 753/26441/21

номер провадження: 22-ц/824/6297/2022

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах: головуючого - Желепи О.В. (суддя - доповідач), суддів: Кравець В.А., Стрижеуса А.М.

розглянувши в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи за наявними у справі матеріалами апеляційну скаргу Акціонерного товариства комерційний банк «ПРИВАТБАНК» на рішення Дарницького районного суду міста Києва від 13 січня 2022 року (ухвалене в складі судді Комаревцева Л.В., повний текст рішення складено 13.01.2022 року)

в справі за позовом Акціонерного товариства Комерційний Банк «ПРИВАТБАНК» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,-

В С Т А Н О В И В:

У грудні 2021 року акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк» (далі - АТ КБ «ПриватБанк») звернулось до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Позовна заява мотивована тим, що відповідач ОСОБА_1 з метою отримання банківських послуг звернулась до АТ КБ «ПриватБанк», де заповнила і підписала анкету-заяву № б/н від 11 червня 2011 року про приєднання до умов та правил надання банківських послуг в ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК», правонаступником якого є АТ КБ «ПРИВАТБАНК», на підставі якої отримала кредитну картку із встановленим кредитним лімітом.

Вказував, що у зв`язку із неналежним виконанням зобов`язань за кредитним договором у відповідача виникла заборгованість у розмірі 57 403 грн 03 к. , яку позивач просив стягнути суд та судовий збір 2 270 грн 00 к.

Рішенням Дарницького районного суду м. Києва позовні вимоги задоволено частково.

Стягнуто із ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства комерційний банк «ПРИВАТБАНК заборгованість за тілом кредиту в розмірі 45 413 грн 37 к., 0 грн 00 к. - заборгованість за процентами за користування кредитом за ст. 625 ЦПК України, судові витрати 2 270 грн 00 к.

В іншій частині позовних вимог - відмовлено.

Не погодившись з таким рішенням суду 02 лютого 2022 року, відповідно до відмітки на поштовому конверті АТ КБ «ПРИВАТБАНК» подало апеляційну скаргу, в якій просить скасувати оскаржуване рішення в частині відмови в задоволені позовної вимоги про стягнення процентів за користування кредитом та постановити в цій частині нове рішення про їх задоволення. Вказує, що розгляд справи відбувся без повного, всебічного та об`єктивного дослідження всіх обставин справи, без належної оцінки доказів по справі та з порушенням норм процесуального та матеріального права.

Апеляційну скаргу обґрунтовано тим, що суд першої інстанції встановивши, що банк надав відповідачу кредит, а відповідач його не повернув, не мав жодних підстав відмовляти у стягненні відсотків по кредиту.

Зазначає, що згідно виписки про рух коштів відповідач активно користувалась кредитним лімітом, а відповідно до глави 71 ЦК України не передбачено надання безоплатного кредиту фінансовою установою - Банком.

Вважає, що є доведеним факт укладання між позивачем та відповідачем договору, який складається не лише з заяви позичальника, а й також з Умов та правил надання банківських послуг та Тарифів.

Звертає увагу суду, що відповідач у заяві від 11 червня 20211 року висловив згоду про оформлення договору, отримання кредитної картки «Універсальна» та особистим підписом засвідчив, що «Я ознайомився і згоден з Умовами та Правилами надання банківських послуг, а також Тарифами Банку, які були надані мені у письмовому вигляді. Своїм підписом я підтверджую факт отримання повної інформації про умови кредитування у ПриватБанку…».

Зазначає, що позивачем надана копія довідки про умови кредитування з використання кредитки «Універсальна, 55 днів пільгового періоду», яка особисто підписана відповідачем ,та в якій зазначено: тип картки, тип кредитної лінії, базова відсоткова ставка за користування кредитом (2,5%); розмір щомісячних платежів у розмірі 7% від заборгованості; строк внесення щомісячних платежів до 25 числа місяця, наступного за звітним; порядок нарахування пені за невчасне погашення заборгованості; розмір комісії за зняття готівки та особистих коштів, безготівкових платежів тощо. Тобто, сторонами при укладенні Кредитного договору були досягнути усі істотні умови договору.

Вказує, що постанова Великої Палати Верховного Суду від 03 липня 2019 року у справі №342/180/17, не може бути взята до уваги, оскільки відповідачем договір у встановленому законом порядку не оспорювався та не визнавався недійсним, як і не оспорювалося укладення, чи не укладення кредитного договору, тому вказані обставини свідчать про його згоду з усіма умовами цього договору.

Висновок суду про відсутність підстав для стягнення з відповідача процентів суперечить положенням ст.1046, ст.1048 ЦК України та ст.169 Кодексу європейського договірного права, які встановлюють оплату у вигляді процентів за користування грошовими коштами. Окрім того, оскаржуване рішення призводить до нехтування принципами платності кредитного договору та наносить істотну шкоду усім споживачам банківських послуг, банку та порушує стабільність фінансового сектору економіки.

Ухвалою Київського апеляційного суду від 09 лютого 2022 року відкрито провадження в даній справі та надано учасникам справи 5-ти денний строк з моменту отримання ухвали для подачі відзиву на апеляційну скаргу.

Як вбачається з матеріалів справи, відповідач своїм правом подання відзиву на апеляційну скаргу не скористалась.

Згідно з ч.3 ст.360 ЦПК України відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

Відповідно до ч. 1 ст.369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Згідно із ч. 13 ст. 7 ЦПК України, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, що заявлялися у суді першої інстанції, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з таких підстав.

Згідно ст.ст. 526, 527, 530 ЦК України, зобов`язання повинні виконуватись належним чином і в установлений строк відповідно до умов договору та вимог закону.

Судом встановлено, що 11 червня 2011 року ОСОБА_1 підписала заяву №б/н про приєднання до умов та правид надання банківських послуг в ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК», правонаступником якого є АТ КБ «ПРИВАТБАНК», відповідно до якої відповідач отримала кредитний ліміт до 48000 грн00 к.на картковий рахунок у вигляді встановленого кредитного ліміту.

Позивач зазначає, що відповідач підтвердила свою згоду на те, що підписана заява разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг» та «Тарифами Банку», які викладені на банківському сайті www.privatbank.ua, складає між ним та банком Договір про надання банківських послуг, що підтверджується підписом у заяві.

Відповідно до розрахунку заборгованості, наданого Позивачем станом на 07 грудня 2021 року заборгованість Відповідача, яку просить стягнути позивач за кредитом складає 57 403 грн 03 к., з яких - 45 713 грн 37 к. заборгованість за тілом кредитом; 0 грн 00 к. - заборгованість за поточним тілом кредиту, 45 713 грн 37 к.заборгованість за простроченим тілом кредита, 0 грн 00 к. - заборгованість за нарахованими відсотками, 11 989 грн 66 к. - заборгованість за простроченими відсотками, 0 грн 00 к. - заборгованість за відсотками нарахованими за прострочений кредит відповідно до ст. 625 ЦК України, 0 грн 00 к. - нарахована пеня, 0грн 00 к. нарахована комісія.

Ухвалюючи рішення в частині відмови у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що відсутні підстави вважати, що при укладенні договору з відповідачем АТ КБ «ПриватБанк» дотримав вимог, передбачених частиною другою статті 11 Закону № 1023-XII про повідомлення споживача про умови кредитування та узгодження зі споживачем саме тих умов, про які вважав узгодженими банк.

Апеляційний суд погоджується з висновками суду першої інстанції з наступних підстав.

Частиною 2 ст.1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (ст.1055 ЦК України).

Згідно з ч.1 ст.633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги.

За змістом ст.634 цього Кодексу договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

У переважній більшості випадків застосування конструкції договору приєднання його умови розроблює підприємець (у цьому випадку АТ КБ «ПриватБанк»).

Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст ст.ст.633, 634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений.

Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

У анкеті-заяві зазначено, що відповідач згодний з тим, що ця заява разом із Пам`яткою клієнта, Умовами та Правилами надання банківських послуг, а також Тарифами Банку становить між ним та Банком Договір про надання банківських послуг, а також, що він ознайомився та погодився з Умовами та Правилами надання банківських послуг і Тарифами Банку, які були надані йому для ознайомлення в письмовому вигляді.

Водночас, в даній анкеті-заяві відсутні відомості щодо істотних умов договору, а саме, що сторони обумовили у письмовому вигляді ціну договору, яка встановлена у формі сплати процентів за користування кредитними коштами та сплати неустойки у разі неналежного виконання умов кредитного договору.

Суд першої інстанції, встановивши, що в кредитному договорі (Анкета-заява, яка підписана відповідачем) не міститься положень про розмір відсотків за користування кредитом, дійшов правильного висновку про відмову в задоволенні позову в цій частині.

З огляду на викладене, посилання в апеляційній скарзі на те, що позичальник в анкеті-заяві підтвердив, що підписана ним заява разом з Умовами та Правилами надання банківських послуг та Тарифами Банку складає між ним та Банком Договір, не заслуговують на увагу , оскільки не підтверджують наявність погодження істотних умов договору кредиту, зокрема щодо розміру відсотків за користування кредитом.

Позивач, звертаючись до суду з позовом, не надав до позовної заяви належних та допустимих доказів погодження між сторонами істотних умов кредитного договору, а саме щодо розміру відсотків та пені.

Надані позивачем Умови та Правила надання банківських послуг у ПриватБанку не можна вважати складовою частиною кредитного договору, оскільки вони не підписані, а також ці умови прямо не передбачені в заяві позичальника, яка безпосередньо підписана останньою і лише цей факт може свідчити про прийняття позичальником запропонованих йому умов та приєднання як другої сторони до запропонованого договору.

Долучений до позовної заяви Витяг з Тарифів обслуговування банківських послуг не доводить факту того, який тариф було погоджено між Банком та відповідачем щодо розміру відсотків, а містить лише загальні відомості, щодо обслуговування платіжної картки.

Крім того, позивачем нараховувались відсотки в редакції Умов та Правил, що почали діяти з 01 березня 2019 року, а тому їх розмір не могла погодити відповідач підписуючи анкету-заяву 11 червня 2011 року.

Враховуючи викладене, та зважаючи на те, що умовами Анкети-заяви від 11 червня 2011 року, яка підписана ОСОБА_1 не передбачено обов`язку останньої щодо сплати відсотків та пені, суд першої інстанції правильно відмовив у задоволенні позову в цій частині.

Доводи апеляційної скарги, що сторонами погоджені всі істотні умови договору, враховуючі і відсотки за несвоєчасне погашення заборгованості, оскільки Банком на підтвердження надано копію довідки про умови кредитування з використання кредитки «Універсальна, 55 днів пільгового періоду», яка підписана відповідачем, не приймається судом до уваги з огляду на наступне.

Хоча долучена до позовної заяви вказана довідка і підписана того ж дня що і анкета-заява (11 червня 2011 року), та містить вказівку про те, що відповідач ознайомлена зі штрафами та відсотками, які будуть нараховані при наявності заборгованості та неналежному виконанні зобов`язань, не може свідчити про обов`язок відповідача зі сплати заборгованості по відсотках, та неустойці, так як вона надана по договору №SAMDN5597, тоді як відповідач уклала договір, підписавши анкету-заяву №б/н від 11 червня 2011 року, яка не містить посилання на договір № SAMDN5597.

Встановити що вказана довідка є додатком до заяви від 11 червня 2011 року не можливо, оскільки матеріали справи не містять належних доказів вказаного.

Крім того, колегія суддів звертає увагу на те, що в довідці про умови кредитування з використанням кредитної картки «Універсальна, 55 днів пільгового періоду» № SAMDN5597, зазначено, що детальне роз`яснення рахунку процентів та комісії по даному прикладу (в UHA) наведені на зворотній стороні довідки, однак суду надана копія довідки, яка не містить будь-якої інформації зі звороту, та відповідно підпису боржника, який би свідчив про ознайомлення з таким детальним розрахунком.

Посилання скаржника на те, що в даній справі не може бути взята до уваги постанова Великої Палати Верховного Суду від 03 липня 2019 року у справі №342/180/17, колегія суддів відхиляє, оскільки даний правовий висновок скаржник тлумачить на власний розсуд.

Велика Палата Верховного Суду в постанові від 03.07.2019 по справі №342/180/17 дійшла висновку, що Правила надання банківських послуг у ПриватБанку з огляду на їх мінливий характер не можна вважати складовою договору, якщо вони не підписані та не визнаються відповідачем. В матеріалах справи відсутні докази, що відповідач заперечував факт ознайомлення його з Умовами та Правилами чи Тарифами або що його було ознайомлено з іншими Умовами та Правилами.

З огляду на викладене, колегія суддів вважає, судом першої інстанції правомірно взято до уваги висновки, викладені Великою Палатою Верховного Суду в постанові від 03.07.2019 по справі №342/180/17.

Доводи апеляційної скарги про те, що відмова у стягненні процентів суперечить положенням ст.1046, ст.1048 ЦК України, які передбачають сплату процентів за користування грошовими коштами, недоречні, оскільки предметом спору у справі є стягнення процентів, які, як вважає позивач, встановлені договором. Водночасвимог про стягнення процентів за користування коштами, встановлених законом, позивачем не заявлялося.

До таких же висновків прийшла Велика Палата у наведеній вище постанові від 03 липня 2019 року у справі № 342/180/17, де відмовляючи ПриватБанку у позові про стягнення процентів зазначила, що вимог про стягнення процентів за користування позиченими коштами, з підстав та у розмірах встановлених актами законодавства, зокрема ст.1048 ЦК України позивач не пред`явив.

Апеляційна скарга містить посилання на те, що оскаржуване рішення призводить до нехтування принципами платності кредитного договору та наносить істотну шкоду усім споживачам банківських послуг, самому банку та в цілому порушує стабільність фінансового сектору держави. Наведені доводи носять загальний характер, не спростовують законності та обґрунтованості судового рішення, в тому числі не спростовують висновків суду про необхідність дотримання сторонами вимог закону щодо форми та змісту кредитного договору при його укладанні та чіткого визначення істотних умов.

Згідно з усталеною практикою Європейського суду з прав людини, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов'язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення («Серявін та інші проти України» (Seryavin and Others v. Ukraine) від 10 лютого 2010 року, заява №4909/04).

Оскільки апеляційна скарга позивача не містить доводів щодо незгоди з рішенням суду в частині задоволених позовних вимог про стягнення заборгованості за тілом кредиту, а також рішення суду в цій частині не оскаржувалося відповідачем, колегія суддів у відповідності до вимог ст. 376 ЦПК України не переглядає рішення суду в цій частині.

З урахуванням наведеного, колегія суддів дійшла висновку, що рішення суду першої інстанції про відмову в задоволенні позовних вимог про стягнення відсотків є законним та обґрунтованим, ухвалене з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Відповідно до статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

За вказаних обставин, колегія суддів приходить до висновку про залишення рішення суду в частині, що оскаржувалося, без змін, а скарги без задоволення.

Частиною шостою статті 19 ЦПК України визначено, що справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (248 000 грн 00 к.); справи незначної складності є малозначними справами.

Оскільки ціна позову у даній справі не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, справа незначної складності, то вона відноситься до малозначних справ.

В зв`язку з тим, що ціна позову в даній справі не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, справа згідно п. 1 ч. 6 ст. 19 ЦПК України є малозначною і в силу вимог п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України ухвалене по ній апеляційним судом судове рішення не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п.п. а) - г) п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України.

На підставі викладеного та керуючись ст. 268, 374, 375, 383, 384, 389 ЦПК України,-

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства комерційний банк «ПРИВАТБАНК»- залишити без задоволення.

Рішення Дарницького районного суду міста Києва від 13 січня 2022 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття і оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків, визначених у ч.3 ст.389 ЦПК України.

Повний текст постанови складено 06 липня 2022року.

Суддя-доповідач О.В. Желепа

Судді

В.А. Кравець

А.М. Стрижеус