Справа № 274/2260/19
Провадження № 2/0274/41/22
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

"10" лютого 2022 р. м. Бердичів

БЕРДИЧІВСЬКИЙ МІСЬКРАЙОННИЙ СУД ЖИТОМИРСЬКОЇ ОБЛАСТІ

в складі: головуючого - судді Хуторної І.Ю.,

з участю секретаря Соломянюк Л.О.,

позивачки ОСОБА_1 , її представника адвоката Абасова І.Г.,

відповідача ОСОБА_2 , його представника адвоката Паламарчука С.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання заповіту недійсним,-

в с т а н о в и в :

1. Описова частина

16.04.2019 ОСОБА_1 звернулась до суду із позовом у якому просить визнати недійсним заповіт, складений ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 , посвідчений 12.09.2018 приватним нотаріусом Богатирчуком Анатолієм Миколайовичем, зареєстрований у спадковому реєстрі за №62979558, в реєстрі нотаріальних дій за №4409.

Стислий виклад позиції позивача та заперечень відповідача

Позовні вимоги ОСОБА_1 обґрунтовує тим, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер її батько ОСОБА_3 , який за життя 25.08.2016 склав заповіт на її ім`я.

18.02.2019 вона звернулась до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини за заповітом, проте дізналась, що спадкоємцем за заповітом є її брат ОСОБА_2 . 15.04.2019 нотаріус видав їй інформаційну довідку із спадкового реєстру зі змісту якої зрозуміло, що батько 12.09.2018 склав заповіт на відповідача.

Волевиявлення спадкодавця на час складання заповіту не було вільним, не відповідало його внутрішній волі, він не міг усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними, оскільки із 2002 року батько хворів, переніс кілька інсультів, постійно лікувався. З 2017 його стан значно погіршився, погіршилась мова, рухливість, орієнтація в просторі. З серпня 2018 року він перестав контактувати, не міг говорити і ходити, був дезорієнтований. За станом здоров`я підписати заповіт 12.09.2018 не міг.

Просить визнати недійсним заповіт із підстав, передбачених ч. 1 ст. 225 ЦК України.

У відзиві на позовну заяву ОСОБА_2 просить відмовити у задоволенні позовних вимог. Вказав, що оспорюваний заповіт складений з дотриманням норм законодавства. Позивачка припинила навідувати батька, допомагати йому, піклуватись про нього, цікавитись його здоров`ям, ніяким чином не приймала участі в його житті, тому батько вирішив заповісти усе своє майно йому, оскільки саме він постійно був біля нього, допомагав при потребах і хворобах. Батько не потребував стороннього нагляду чи догляду. Хоча покійний і переніс інсульт, його стан здоров`я був стабільним, він керував своїми діями, вчинками, волевиявленнями. Жодних фактів, що свідчили б про дезорієнтацію батька чи його неконтактність не було (а.с.71).

Заяви, клопотанні, інші процесуальні дії у справі

Ухвалою Бердичівського міськрайонного суду від 18.04.2019 у справі відкрито загальне позовне провадження, призначено підготовче судове засідання.

25.06.2019 ухвалою суду призначено посмертну судово-психіатричну експертизу.

У зв`язку із виходом у відставку судді ОСОБА_4 , внаслідок повторного автоматичного розподілу справи, цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання заповіту недійсним було передано на розгляд судді Вдовиченко Т.М.

Ухвалою суду від 20.02.2020 задоволено заяву про самовідвід судді Вдовиченко Т.М.

Ухвало суду від 28.02.2020 цивільну справу прийнято до розгляду суддею Хуторною І.Ю.

Протокольною ухвалою суду від 26.08.2020 підготовче провадження закрито.

У судовому засіданні позивачка та її представник підтримали позов.

Відповідач та його представник просили відмовити у задоволенні позовних вимог.

2. Мотивувальна частина

Фактичні обставини, встановлені судом

Судом встановлено ІНФОРМАЦІЯ_2 помер батько сторін ОСОБА_5 (а.с.8, 9, 10).

Після ОСОБА_5 залишилося спадкове майно, зокрема, 5/12 частки квартири АДРЕСА_1 та 1/3 частки земельної ділянки кадастровий номер :08:000:0141, загальною площею 3,4920 га ( а.с. 24, 25, 28, 29-31).

18.02.2019 ОСОБА_1 звернулась до приватного нотаріуса Бердичівського міського нотаріального округу Богатирчука Анатолія Миколайовича із заявою про прийняття спадщини за законом (а.с.11).

Згідно інформаційної довідки зі спадкового реєстру, ОСОБА_3 складав заповіти: 28.09.2015, 25.08.20016 та 12.09.2018 (а.с.14-15)

Відповідно до заповіту від 12.09.2018, який складений у присутності свідків: ОСОБА_6 , ОСОБА_7 та ОСОБА_8 , ОСОБА_3 усе своє майно на випадок смерті, заповів ОСОБА_2 . У зв`язку зі станом здоров`я ОСОБА_3 , заповіт підписано за його дорученням ОСОБА_6 (а.с.54).

Відповідно до епікрізу із медичної карти стаціонарного хворого № 13147 ОСОБА_3 перебував на лікуванні у неврологічному відділенні Бердичівської ЦМЛ із 22.12.2017 до 25.12.2017 із діагнозом залишкові явища перенесеного інсульту в лівій гемісфері, часткова моторна афазія, правобічний геміпарез, інтелектуально-мнестичне порушення (а.с. 16).

Відповідно до епікрізу із медичної карти стаціонарного хворого № 7705 ОСОБА_3 перебував на лікуванні у неврологічному відділенні Бердичівської ЦМЛ із 17.08.2018 до 20.08.2018 із діагнозом залишкові явища перенесеного ішемічного інсульту, правобічний геміпарез, мнестичні порушення. Із епікрізу також вбачається, що контакт із хворим обмежений, хворий неспокійний, дезорієнтований, зі слів сина захворів два дні тому, коли перестав ходити, став неспокійним (а.с. 17).

Із медичної карти амбулаторного хворого № 3348 ОСОБА_3 вбачається, що 03.04.2018 він був оглянутий невропатологом. Із запису лікаря вбачається, що хворий продуктивному контакту недоступний, на звернення майже не реагує, реагує на огляд та больові подразники. Самостійно не ходить, не контролює функції тазових органів. Зі слів дочки періодично буває агресивним, зриває постільну білизну. Діагноз дисциркуляторна енцефалопатія ІІІ ст, залишкові явища перенесеного інсульту з правобічним геміпарезом, виражені вестибулярно-атопічні порушення, моторна афазія.

Згідно висновку судово-психіатричного експерта №214-2019 від 11.07.2019 (а.с.76-79), ОСОБА_3 , 1946 р.н., який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , станом на 12.09.2018, виявляв клінічні ознаки вираженої деменції змішаного (судинного, інтоксикаційного) ґенезу зі станами сплутаності свідомості та психомоторними збудженнями, що відповідає критеріям шифру F 02.844 міжнародної класифікації хвороб 10 перегляду. Ступінь вказаних розладів у ОСОБА_3 на момент вчиненого правочину 12.09.2018, був настільки вираженим, що він не міг усвідомлювати значення своїх дій та надавати їм належну оцінку та керувати ними (а.с. 76-79).

Будучи допитаною в якості свідка позивачка ОСОБА_1 пояснила, що у батька був інсульт та він щорічно проходив лікування, дотримувався вказівок лікарів та в цілому себе добре почував. У 2014 році померла мати та брат (відповідач) із батьком стали переоформляти спадщину після матері. Брат від батька отримав довіреність та сказав, що зробить всі документи. Проте ОСОБА_9 обманув батька та отримав без його відома грошові кошти на землю. Батька це обурило та він анулював довіреність та написав на неї заповіт у 2016 році, мотивуючи тим, що ОСОБА_10 її може залишити без нічого. У 2017 році батько прихворів, йому стало погано. Вона його поклала в лікарню. Батько пролікувався, проте йому стало гірше. Він тягнув мову, йому стало важче рухатися. В серпні 2018 року батько став неконтактним. Вона його завезла до лікаря, той його оглянув та назначив лікування. Ввечері, прийшовши до батька, вона сказала братові, що батька потрібно лікувати. У брата була пенсійна карта батька. Брат сказав, що йому все рівно, він викличе свого лікаря та буде лікувати. Батько став нервувати. Брат почав забирати їжу. Це продовжувалося на протязі 2 тижнів. Потім брат телефонує та каже, що батькові стало гірше. Він викликав швидку та поклав його в лікарню. Зі слів брата у медичній документації вказано, що батько не реагував на рухи, не йшов на контакт. На наступний день вона прийшла до батька, погодувала його, купила ліки. Після цього у неї виникла необхідність поїхати із міста. Коли вона приїхала, батько же був вдома. Епікризу не було та батька ніхто не лікував. За 2 дні батька при його станові здоров`я не могли вилікувати. Брат їй сказав, що у нього немає коштів на лікування батька. Вони посварилися, брат схопив ножа та став їй погрожувати вбивством. Вона в подальшому в квартиру сама не йшла. Брат її виганяв та вимагав ключі від квартири. Коли вона йшла до батька, вона брала когось із собою. Поки батько лежав, вона його із кимось відвідувала. Коли батько помер, вона не могла у брата добитися часу поховання. Брат сказав чекати вдома та він приїде. Коли вона після нового року пішла до нотаріуса, вона дізналася про заповіт. В тому стані в якому був батько він не міг скласти заповіт. Батько міг після лікарні лише показати, що хоче пити та більше нічого не міг робити, він не ходив, його мова була абсолютно не зрозуміла. Брат скористався ситуацією та хоч і батько хворий, він зробив цей заповіт. Вона останнім часом не викликала поліцію, бо вони не мали повноважень, щоб вплинути на брата із яким вона мала конфлікт. Медична карта батька була вдома, тому вона її взяла та принесла в суд. З 15 серпня до жовтня 2018 року у батька вона була тричі в тиждень. Після хвороби, коли був виписаний із лікарні в серпні 2018 року на її запитання він міг незрозуміло, що відповісти, погодувати вона могла його лише припіднявши на подушки, рухи йогобули розсіяні, він в лікарні уже був лежачим, та не ходив після того. Її батько не пізнавав та йому було все рівно чи то вона, чи хтось інший.

Свідок ОСОБА_11 пояснила, що вона однокласниця позивачки. У 2018 році існував конфлікт ОСОБА_12 із братом. Ірина розповідала, що брат погрожує та не пускає до батька. Ірина її просила кілька разів піти із нею до батька. Вона допомагала трохи припідняти та погодувати батька. Батько ОСОБА_12 не впізнавав, не розмовляв, вигукував. Коли батько позивачки ще був здоровий казав, що син не дає можливості бачитися із ОСОБА_13 та казав, що добре що зробив заповіт. Вона ходила 2 чи 3 рази до батька позивачки. У квартирі вона чула шум телевізора, проте не бачила брата ОСОБА_12 в хаті. Батько міг лише показати Ірі, що хоче пити. При ній батько не просився в туалет.

Свідок ОСОБА_14 , подруга позивачки пояснила, що ОСОБА_12 до неї зверталася за допомогою, щоб її супроводжувати коли та провідаує батька, бо вона боялася брата. У серпні 2018 року вона просила супроводжувати та відвідувати батька, бо при комусь ОСОБА_10 себе поводить добре. В кінці літа та початку вересня вони кілька разів приходили. Батько не впізнавав ні її, ні ОСОБА_12 та на контакт не йшов. Вона була кілька разів поки ОСОБА_12 годувала батька. На початку серпня ОСОБА_12 просила її з чоловіком, щоб підвезти в лікарню для огляду батька. Коли вперше завозили на початку серпня 2018 року батько ОСОБА_12 ще міг пересуватися. Останні рази, в кінці літа, початку вересня та в жовтні батько не реагував ні на неї, ні на ОСОБА_12 . В квартирі вони не бачили брата ОСОБА_12 коли заходили. Батько на ОСОБА_12 слова не реагував. Батько знаходився в спальні, що по коридорі ліворуч. В квартирі вони перебували 15-20 хвилин. Крім того, що годувала, ОСОБА_15 могла речі забрати на прання. Батько був лежачий, як справляв природні потреби їй не відомо. Якщо запитували він міг кивати головою. Уже на початку серпня та у вересні він ні на що не реагував. В жовтні у батька вони були в середині місяця, його стан був такий же. Відповідача вона не бачила в квартирі.

Свідок ОСОБА_16 пояснила, що ОСОБА_12 знає ще зі школи, а з ОСОБА_10 спілкується із 2014 року. Знає, що між ОСОБА_10 та батьком були напружені відносини. Коли батько уже лежав, після 09 вересня один раз була у квартирі з ОСОБА_12 . ОСОБА_10 у цей час не було вдома. Батько ОСОБА_12 лежав і не відповів на її звернення. Влітку до цього вона бачила його на вулиці, він спілкувався із людьми, проте він був хворий. Із вересня батько сторін на вулицю не виходив. ОСОБА_12 розповідала, що був конфлікт між нею та братом та що ОСОБА_10 її бив.

Свідок ОСОБА_17 суду пояснив, що ОСОБА_12 просила його підвезти до батька та він через конфлікт з братом у серпні вересні 2018 року заходив до квартири разом із ОСОБА_12 . Батько був лежачий, не контактував, не міг розмовляти. Був випадок, що на прохання ОСОБА_12 возив батька у лікарню. У нього був важкий стан. Коли бачив раніше, десь у 2017 році розумів, що батько ОСОБА_12 був після інсульту. Ірина квартиру відкривала своїми ключами. ОСОБА_10 у квартирі не було.

Свідок ОСОБА_18 пояснила, що вона працює лікарем невропатологом. Хворий ОСОБА_3 був на групі, переніс декілька інсультів. Він погано розмовляв та погано рухався, у нього було інтелектуально-мнестичне зниження, продуктивного контакту не було, моторна афазія, був некритичний до свого стану. Це було більше двох років тому. У нього був правобічний геміпарез, не працювала права сторона та моторна афазія, тобто він не міг говорити. Його діагноз - залишкові явища перенесених ішемічних інсультів, у нього була судинна деменції, він не орієнтований у часі та просторі, він не розумів, якщо йому щось зачитувати. Хворий до неї декілька разів звертався та вона його бачила коли той звертався на прийом. Про стан хворого може судити з огляду та хвороби. Коли бачила востаннє, а це більше 2 років були такі зміни і вони не могли покращитися. Кожного разу були зміни в гіршу сторону. Ми йому задаємо питання, а він не може нічого казати, не орієнтується в ситуації. Вона оглядала хворого 03.04.2018, із записів з карти видно, що скарги не виявляє, продуктивному контакту не доступний, на звернення майже не реагує, на звернену мову майже не реагує, реагує на огляд та больові подразнення, зі слів дочки зриває білизну, самостійно не ходить, тазові органи не контролює.

Відповідач ОСОБА_2 , допитаний у якості свідка пояснив, що проживав з батьком після смерті матері. Вони залишилися в надії, що їх родичка буде їм замість матері. Вони з батьком жили самі. Він щороку їздив на реабілітацію, оскільки переніс кілька операцій. Він мав поїхати на тиждень та попросив ОСОБА_12 подивитись за батьком. Вона скористалася його відсутністю та батько написав на неї заповіт у 2016 році. Пройшов час і батько став жалітися, що дочка хоче все продати. Батько з часом каже, що зробить на нього заповіт з тим, щоб зберегти все, що було здобуте. Батько був адекватним, ходив, стояв на кухні та «колупався в каструлі». Він розмовляв та ніколи не справляв природні потреби під себе. Він кликав в туалет та казав «ребята». Батько тримася до останнього. Він ходив та важко розмовляв, міг стояти, ходив в туалет, міг до нього зайти в кімнату. В день заповіту батько розумів, що йому читають. В день складання заповіту прийшли жінки і питають, що ти лежиш. Всі розуміли, що він говорить. Батько розумів, що йому читали. Нотаріус приїздив два рази. Перший раз нотаріус каже, що знову передумав, на що батько відповів, що так. А потім приїхав другий раз уже із текстом заповіту. Батькові було важко підписати. Він рухався та ходив, тримаючись за нього. У 2015 році він зайнявся переоформленням документів, заліз в борги.Після того батько зробив заповіт та доручення. В спадщину квартира не входила. Сестра із чоловіком зробили документи та передати квартиру в іпотеку по підробленим документам.

Свідок ОСОБА_19 пояснив, що він на прохання ОСОБА_10 під`їжджав до його батька на декілька годин. Він заходив, вітався і кілька годин перебував у квартирі. Зі слів ОСОБА_10 відомо, що їздили до нотаріуса з батьком.

Свідок ОСОБА_7 пояснила, що рік як переїхала до Вінниці. Станом на 2018 рік вона була старшим у під`їзді. Знає сторін та знала їх батьків. Там було недобре ставлення до батька. Вона знала про обставини коли ОСОБА_20 складав заповіт. До заповіту вона заходила туди часто. То за підписом, то за коштами. ОСОБА_20 жалівся, що хворіє. Він міг розмовляти та був абсолютно адекватним. Вона коли зайшла, то сказала, щоб той піднімайся, на що ОСОБА_20 відповів, що якби так було можна. При складанні заповіту ОСОБА_20 його зачитали. Він казав, що хоче саме так. ОСОБА_20 лежав, він охайно одягнутий, розмовляв виразно, певною мірою у нього працювали руки. Нотаріус попереджав та ОСОБА_20 зі всім погоджувався. ОСОБА_20 не міг підписати чітко. Потім була ще один раз, він їй подякував. При складанні заповіту була ОСОБА_21 , ОСОБА_22 і нотаріус, який все чітко пояснював.Заповіт було складено у вересні 2018 року. Щодо заповіту на доньку вона не знала. Він уникав розмов про дочку, бо соромився. Відповідач протягував руки до батька. Дочку бачила лише один раз на вулиці. Це було у 2018 році влітку. До того і після того, не бачила.

Свідок ОСОБА_23 пояснив, що ОСОБА_10 його друг дитинства. У 2018 році майже щодня бачилися та зізвонювалися. Батька ОСОБА_10 пам`ятає, був у нормальному стані. Батько погано ходив, то його виводили на вулицю. Він нормально розмовляв, був адекватний та лише погано почував себе фізично. Погано ходив батько вже восени. Розмовляв він нормально та з ним розмовляли. Про заповіт йому нічого не відомо. Коли приїздив зі зміни, на прохання ОСОБА_10 дивилися за батьком. Сестри він там не бачив. Допомагав ОСОБА_10 посидіти з батьком. Коли проїжджав, заїжджав до ОСОБА_10 . За кілька днів ОСОБА_20 стало гірше. Він не ходив. Був випадок, що знайшов біля зупинки коло дому. Це було за місяці-півтора до смерті. ОСОБА_24 у батька ОСОБА_10 працювали.

Свідок ОСОБА_6 , сусідка відповідача пояснила, що вона була свідком у вересні 2018 року коли ОСОБА_20 підписував заповіт. ОСОБА_20 лежав у ліжку та сказав, що переписує все майно синові ОСОБА_10 . На питання, хто такий ОСОБА_10 , казав, що син. ОСОБА_20 не міг підписати, тому вона підписувала заповіт. Востаннє бачила померлого за місяць. Він спілкувався та був нормальний, ходив до магазину, сидів на лавці на вулиці. Він почувався погано, не міг нормально рухатися, але нормально міг розмовляти. За місяць він був у лікарні. В якому стані він приїхав з лікарні, вона не бачила. З позивачкою бачилася, проте, щоб вона приходила у квартиру не бачила. Про те, що відповідач бив позивачку вона не чула. Вона живе поруч із відповідачем. Батько відповідача ніколи ні на що не жалівся.

Свідок ОСОБА_8 пояснила, що вона товаришувала із матір`ю сторін. Вона була присутня коли прийшов нотаріус.Вона перша пішла в спальню, де ОСОБА_20 лежав. Він сказав, що ОСОБА_25 прийшла, запитав як там Вовка. Сказав,що зліг після інсульту. Нотаріус зачитав заповіт. Так як у ОСОБА_20 не працювала права рука, підписував ОСОБА_10 . У ОСОБА_20 не працювали руки на ноги. Нотаріус зачитував заповіт і пояснював, що все заповідає ОСОБА_10 , який його доглядав. Ірини там вона ніколи не бачила. Батько погано пересувався, тому не міг поїхати до нотаріуса. Був інсульт в кінці серпня у вересні. В якому стані з лікарні вийшов не знає. Заповіт був написаний у вересні. Через кілька тижнів після інсульту. ОСОБА_24 трусилася у ОСОБА_20 , його мова була чітка.

Експерт ОСОБА_26 суду пояснила, що при складанні висновку вона керувалася медичною документацією, направлену із суду, якої було достатньо, щоб скласти такий висновок. Що б не пояснювали свідки медична документація має переважне значення і така документація є об`єктивною. Вона б до показань свідків поставилася критично та висновок не був би інший. Вона не мала спілкування із сторонами. Щодо оплати вартості експертизи, то секретарем було запропоновано внести матеріальну допомогу в розмірі 15 000 гривень. На той час така існувала така практика щодо оплати експертизи.

Норми права, застосовані судом

Частиною першою статті 15 ЦК України передбачено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Відповідно до змісту статей 1216, 1217 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом.

Згідно зі статтею 1233 ЦК України заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті.

Відповідно до вимог статті 202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Статтею 1257 ЦК України передбачено вичерпний перелік підстав для визнання заповіту недійсним та визначено, що заповіт, складений особою, яка не мала на це права, а також заповіт, складений з порушенням вимог щодо його форми та посвідчення, є нікчемним. За позовом заінтересованої особи суд визнає заповіт недійсним, якщо буде встановлено, що волевиявлення заповідача не було вільним і не відповідало його волі. Таке ж положення міститься і у частині третій статті 203 ЦК України.

Згідно із статтею 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

За правилами частини першої статті 225 ЦК України правочин, який дієздатна фізична особа вчинила у момент, коли вона не усвідомлювала значення своїх дій та (або) не могла керувати ними, може бути визнаний судом недійсним за позовом цієї особи, а в разі її смерті - за позовом інших осіб, чиї цивільні права або інтереси порушені.

Тлумачення статті 225 ЦК України свідчить, що правила цієї статті поширюються на випадки, коли фізична особа хоча і є дієздатною, однак у момент вчинення правочину вона перебувала в такому стані, коли не могла усвідомлювати значення своїх дій та (або) не могла керувати ними (тимчасовий психічний розлад, нервове потрясіння тощо).

Відповідно до статті 1234 ЦК України право на заповіт має фізична особа з повною цивільною дієздатністю. Право на заповіт здійснюється особисто.

За частиною першою статті 30 ЦК України цивільну дієздатність має фізична особа, яка усвідомлює значення своїх дій та може керувати ними. Цивільною дієздатністю фізичної особи є її здатність своїми діями набувати для себе цивільних прав і самостійно їх здійснювати, а також здатність своїми діями створювати для себе цивільні обов`язки, самостійно їх виконувати та нести відповідальність у разі їх невиконання.

Аналіз доводів сторін, висновки суду

Звертаючись до суду з позовом ОСОБА_1 вказала на те, що на момент складання оспорюваного заповіту її батько не усвідомлював значення своїх дій та не міг керувати ними. Просила визнати недійсним заповіт із підстав, визначених ст. 225 ЦК України.

У постанові Верховного Суду в складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 11 листопада 2019 року в справі № 496/4851/14-ц (провадження № 61-7835сво18) судом зроблено наступні правові висновки.

"Правила статті 225 ЦК України поширюються на ті випадки, коли фізичну особу не визнано недієздатною, однак у момент вчинення правочину особа перебувала в такому стані, коли вона не могла усвідомлювати значення своїх дій та (або) не могла керувати ними (тимчасовий психічний розлад, нервове потрясіння тощо). Для визначення наявності такого стану на момент укладення правочину суд відповідно до статті 105 ЦПК України в редакції, чинній на момент призначення експертизи, зобов`язаний призначити судово-психіатричну експертизу за клопотанням хоча б однієї зі сторін. Справи про визнання правочину недійсним із цих підстав вирішуються з урахуванням як висновку судово-психіатричної експертизи, так і інших доказів відповідно до статті 212 ЦПК України. Висновок такої експертизи має стосуватися стану особи саме на момент вчинення правочину.

Висновок про тимчасову недієздатність учасника такого правочину слід робити, перш за все, на основі доказів, які свідчать про внутрішній, психічний стан особи в момент вчинення правочину. Хоча висновок експертизи в такій справі є лише одним із доказів у справі і йому слід давати належну оцінку в сукупності з іншими доказами; будь-які зовнішні обставини (показання свідків про поведінку особи тощо) мають лише побічне значення для встановлення того, чи була здатною особа в конкретний момент вчинення правочину розуміти значення своїх дій та (або) керувати ними. Висновок експертизи має бути категоричним та не може ґрунтуватись на припущеннях. Для визнання правочину недійсним на підставі, передбаченій частиною першою статті 225 ЦК України, може бути лише абсолютна неспроможність особи в момент вчинення правочину розуміти значення своїх дій та (або) керувати ними".

Висновок посмертної судової психіатричної експертизи № 214-2019 свідчить про абсолютну неспроможність ОСОБА_3 на день складання заповіту усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними.

Клопотання представника відповідача адвоката Паламарчука С.В. (а.с. 141) про визнання висновку посмертної судово-психіатричного експерта № 214-2019 недопустимим доказом із тих підстав, що експертиза проведена на підставі копії медичної документації, наданої позивачкою суд відхиляє, оскільки судом, а не позивачкою, було направлено експерту оригінали усієї медичної документації, яка була досліджена експертом, що вбачається із супровідного листа суду від 03.07.2019 та висновку експерта ( а.с. 73). Позивачка підтвердила, що медичну карту амбулаторного хворого ОСОБА_3 вона взяла вдома та надала суду. У судовому засіданні не встановлено, що ця амбулаторна карта містить ознаки підробки. Крім того, свідок ОСОБА_18 лікар-невропатолог у судовому засіданні підтвердила, що оглядала хворого ОСОБА_3 у 2018 році, про що наявний її останній запис у картці хворого.

Щодо показань свідків, то суд зазначає, що свідки сторони позивача твердять про те, що ОСОБА_3 у серпні жовтні не впізнавав нікого, майже не розмовляв, не ходив. В свою чергу, свідки відповідача, очевидці складання заповіту підтвердили, що ОСОБА_3 лежав, коли приходив нотаріус, у нього не працювала права рука, але він впізнавав усіх, розмовляв, поводив себе адекватно.

Між тим, оцінюючи показання свідків сторони відповідача, суд не може покласти їх показання в основу висновків суду про психічний стан ОСОБА_3 на час складання заповіту, оскільки висновком експерта, який містить категоричні твердження, та який ґрунтується на медичній документації доводиться, що на день складання оспорюваного заповіту ОСОБА_3 не усвідомлював значення своїх дій та не міг ними керувати.

Решта доказів наданих сторонами, а це постанова про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_27 за вчинення домашнього насильства щодо матері від 08.05.2013, заповіт ОСОБА_3 від 28.09.2015, довіреність від ОСОБА_3 на ім`я ОСОБА_2 , відповідь заступника прокурора щодо внесення до ЄРДР відомостей щодо факту підробри документів при передачі квартири в іпотеку, не є належними доказами у справі (а.с. 118, 119, 120, 140).

За таких фактичних обставин суд доходить висновку, що позовні вимоги є підставними та підлягають до задоволення.

Розподіл судових витрат

Відповідно до частини першої статті 141 ЦПК України, з відповідача на користь позивачки підлягають стягненню понесені нею судові витрати при сплаті судового збору у сумі 768,40 грн. Витрати на проведення експертизи належними та допустимими доказами не підтверджено, тому у стягненні таких суд відмовляє.

Керуючись статтями 141, 259, 263-265, 268 Цивільного процесуального кодексу України, суд

у х в а л и в:

Позовні вимоги ОСОБА_1 задовольнити.

Визнати недійсним заповіт ОСОБА_3 від 12.09.2018, що посвідчений 12.09.2018 приватним нотаріусом Бердичівського міського нотаріального округу Богатирчуком Анатолієм Миколайовичем, зареєстрований у спадковому реєстрі № 62979558, в реєстрі нотаріальних дій за №4409.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 768,40 грн понесених нею при сплаті судового збору.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту рішення безпосередньо до Житомирського апеляційного суду.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його складення має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому рішення суду.

Позивачка: ОСОБА_1 , проживає за адресою: АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_1 .

Відповідач: ОСОБА_2 , проживає за адресою: АДРЕСА_3 , РНОКПП НОМЕР_2 .

Повний текст рішення складено 21.02.2022

Суддя І.Ю. Хуторна