ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 лютого 2022 року м.Суми

Справа №577/4013/21

Номер провадження 22-ц/816/214/22

Сумський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - Криворотенка В. І. (суддя-доповідач),

суддів - Собини О. І. , Левченко Т. А.

за участю секретаря судового засідання - Чуприни В.І.,

сторони:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідач - ОСОБА_2 ,

розглянув у відкритому судовому засіданні в приміщенні Сумського апеляційного суду у порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Конотопського міськрайонного суду Сумської області від 23 листопада 2021 року в складі судді Кравченка В.О., ухваленого в м. Конотопі,

В С Т А Н О В И В :

19 серпня 2021 року ОСОБА_1 звернулась з позовом до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу та визначення місцем проживання малолітньої доньки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , разом з матір`ю.

Позов мотивовано тим, що за час сумісного проживання подружжю не вдалося побудувати міцну сім`ю. Відсутність взаємоповаги та порозуміння, застосування фізичної сили відповідачем, постійні образи і погрози позбавити життя призвели до повної втрати почуття любові до відповідача і вже з 23 липня 2021 року сторони не підтримують подружніх відносин, фактично припинивши стосунки притаманні сім`ї. Заявниця неодноразово зверталася з позовами про розірвання шлюбу, але кожного разу чоловік умовляв, обіцяючи виправитися, а тому вона відмовлялась від позовів. Вже тривалий час сторони проживають окремо, проте відповідач заперечує проти розірвання шлюбу лише з однією метою - познущатися, оскільки жодних реальних намагань зберегти сім`ю з його боку не відбувалося. Разом з дитиною заявниця проживає в постійному страху за власне життя, а майже щоденні сварки і застосування фізичного насильства до неї негативно впливають на психологічний стан та виховання малолітньої дитини, що підтверджується висновком дитячого психотерапевта.

Рішенням Конотопського міськрайонного суду Сумської області від 23 листопада 2021 року розірвано шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , який був зареєстрований 19 лютого 2011 року у відділі реєстрації актів цивільного стану по м. Конотопу Конотопського міськрайонного управління юстиції у Сумській області, актовий запис № 48.

Визначено місце проживання малолітньої доньки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з матір`ю ОСОБА_1 .

Після розірвання шлюбу ОСОБА_1 залишено прізвище ОСОБА_1 .

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 в рахунок відшкодування судового збору 908 грн.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 просить скасувати вказане рішення та ухвалити нове про відмову у задоволенні позову. У доводах апеляційної скарги зазначається, що суд не розглянув питання про вжиття заходів для примирення сторін.

У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_1 просить скаргу залишити без задоволення, а рішення суду залишити без змін. Звертає увагу що психотерапевт у своєму висновку зазначив, що відповідач є фактором, який травмує психіку дитини. Ніякого примирення між сторонами не може бути, оскільки відповідач погрожує фізичною розправою. До подання позову у даній справі заявниця двічі зверталась з аналогічними позовами про розірвання шлюбу і жодних висновків відповідач для себе не зробив. відповідач не утримує дитину ні добровільно, ні примусово за рішенням суду, має борг зі сплати аліментів, з 2018 року заявницю та її дитину фактично утримує батько позивачки.

Клопотання сторони відповідач про відкладення розгляду справи суд відхилив, оскільки явка відповідача обов`язковою не визнавалась, а неявка належно повідомленої сторони не перешкоджає розгляду справи в апеляційному суді.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення ОСОБА_1 , дослідивши матеріали справи, перевіривши рішення суду в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Судом встановлено та підтверджується матеріалами справи, що 19 лютого 2011 року сторони уклали шлюб, мають спільну дитину - доньку ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с. 4, 5).

04 серпня 2015 року розпочато досудове розслідування у кримінальному провадженні за фактом спричинення ОСОБА_1 тілесних ушкоджень (а.с. 41) за її заявою ОСОБА_2 (а.с. 42).

Згідно з психотерапевтичним висновком психотерапевта ОСОБА_6 від 09 вересня 2021 року дитині ОСОБА_3 її батьком ОСОБА_2 було завдано серйозної психічної травми, що потребує психотерапевтичного втручання. Причиною психічної травми дитини є її батько, а тому рекомендовано виключити з життя ОСОБА_3 фактор, що є серйозною травмою для дитини, тобто спілкування з батьком ОСОБА_2 (а.с. 43-44, 45, 46, 47).

Вирішуючи спір, суд першої інстанції виходив з того, що заявницею доведено обставини, що унеможливлюють подальше збереження шлюбу, який може ґрунтуватися виключно на вільній згоді жінки та чоловіка, а заперечення відповідача розірванню шлюбу обумовлено не спробою зберегти сім`ю, а завдати психологічного болю дружині, про що свідчать відносини, що склалися між сторонами і відсутність реальних спроб зберегти сім`ю протягом часу перебування справи у суді з 20 серпня 2021 року. Відтак, на думку суду, примирення сторін не можливо, а подальше перебування у шлюбі буде суперечити інтересам сторін та їх малолітньої доньки, яка є свідком батьківських сварок, що негативно впливає на стан психічного здоров`я та виховання дитини.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції.

Відповідно до ст. 51 Конституції України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. Кожен із подружжя має рівні права і обов`язки у шлюбі та сім`ї.

Частинами 3, 4 ст. 56 СК України передбачено право кожного з подружжя припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканість і може мати наслідки, встановлені законом.

Згідно з ч. 2 ст. 104, ч. 3 ст. 105 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання, у тому числі за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до ст. 110 СК України.

За змістом ч. 3 ст. 109 СК України передбачено, що суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що заява про розірвання шлюбу відповідає дійсній волі дружини та чоловіка і що після розірвання шлюбу не будуть порушені їхні особисті та майнові права, а також права їхніх дітей.

Відповідно до ч. 1 ст. 110, ст. 112 СК України позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Суд з`ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення.

При цьому, слід зазначити, що проголошена Конституцією України охорона сім`ї державою полягає, зокрема, в тому, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей.

У п. 10 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» №11 від 21 грудня 2007 року надано роз`яснення, що проголошена Конституцією України охорона сім`ї державою полягає, зокрема, в тому, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. Із цією метою суди повинні уникати формалізму при вирішенні позовів про розірвання шлюбу, повно та всебічно з`ясовувати фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, враховувати наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя, забезпечувати участь у судовому засіданні, як правило, обох сторін, вживати заходів до примирення подружжя.

Отже, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення.

Крім того, відповідно до ст. 111 СК України суд вживає заходів щодо примирення подружжя, якщо це не протирічить моральним засадам суспільства.

За змістом указаної норми заходи щодо примирення подружжя вживаються судом за умови, що це не суперечить моральним засадам суспільства. Суд не може примушувати дружину та чоловіка проживати разом, цікавитися обставинами їх приватного життя, вимагати надання доказів порушення сімейних обов`язків особистого характеру тощо. Закон не визначає, які саме заходи можуть застосовуватися судом для примирення подружжя.

Надання строку для примирення подружжя є правом суду, а не його обов`язком.

У справі встановлено, що суд першої інстанції не визначав строку для примирення сторін, проте з огляду на тривале знаходження справи в суді першої та апеляційної інстанцій сторони мали можливість досягти примирення, чого не зробили. Так, з часу звернення позивачки до суду у серпні 2021 року відповідач жодних реальних, а не формальних дій до примирення не вчинив і матеріали справи не містять жодних доказів на підтвердження возз`єднання сім`ї та спільного проживання родини.

Враховуючи, що позивачка не бажає миритися з відповідачем, примирення між ними до цього часу не відбулося, та позивачка не виявила намір на збереження сім`ї, суд не може примусити її зберегти шлюб, оскільки шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається.

Колегія суддів вважає, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу буде суперечити інтересам позивачки.

Погоджується колегія суддів також і з рішенням суду про визначення місця проживання малолітньої дитини. Апеляційна скарга фактично не містить жодних доводів з приводу бажання відповідача щоб дитина проживала з ним, а не з позивачкою.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

За таких обставин, колегія суддів визнає, що суд першої інстанції всебічно і повно з`ясував, обставини, що мають значення для справи і доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про порушення судом норм матеріального чи процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 375, 381-382, 389 ЦПК України, апеляційний суд

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення, а рішення Конотопського міськрайонного суду Сумської області від 23 листопада 2021 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Головуючий - В. І. Криворотенко

Судді: О. І. Собина

Т. А. Левченко