24.11.2022 Справа № 754/4017/22
Провадження № 2/756/4260/2022
Справа № 754/4017/22
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 листопада 2022 року м. Київ

Оболонський районний суд міста Києва у складі: головуючого судді Діденко Є.В., за участю секретаря судового засідання Агажанової І.С., розглянув у відкритому судовому засіданні в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до товариства з обмеженою відповідальністю "Авентус Лізинг" про визнання договору недійсним, стягнення коштів і відшкодування моральної шкоди, та за зустрічним позовом товариства з обмеженою відповідальністю "Авентус Лізинг" до ОСОБА_1 про відшкодування шкоди,

в с т а н о в и в:

22 серпня 2022 року до суду в порядку передання за підсудністю надійшла вказана цивільна справа, у якій позивач ОСОБА_1 просить: визнати недійсним договір фінансового лізингу № КВ-041019/345 від 04.10.2019 року; застосувати наслідки недійсності правочину та стягнути з відповідача суму 180535,14 грн.; стягнути з відповідача на користь позивача суму 10 000,00 грн. моральної шкоди.

Позов обґрунтований тим, що 04.10.2019 року між позивачем і ТОВ "Авентус Лізинг" укладено договір фінансового лізингу № КВ-041019/345, відповідно до умов якого відповідач (лізингодавець) набув у власність і передав в платне володіння і користування позивачу автомобіль марки Volkswagen Jetta 2013 року випуску, загальною вартістю 247914,11 грн. на строк 36 місяців, а позивач прийняв вказаний автомобіль і зобов`язався оплачувати лізингові платежі. Протягом 2020 року були укладені додаткові угоди, якими була збільшена сума виплат. На виконання умов договору позивач сплатив 180535,14 грн. В січні 2021 року працівники ТОВ "Авентус Лізинг" примусово вилучили у позивача автомобіль. Позивач вказує, що договір фінансового лізингу, а саме розділ 6 Додатку № 3 містить несправедоливі умови в розумінні Закону України "Про захист прав споживачів", а також не, що договір всупереч закону не був посвідчений нотаріально, а укладений у простій письмовій формі, він має бути визнаний недійсним. В порядку застсоування наслідків недійсності правочину, слід стягнути з відповідача внесені позивачем по договору кошти в розмірі 180535,14 грн., а також позивач вважає, що незаконними діями відповідача йому завдано моральної шкоди в розмірі 10 000,00 грн.

Ухвалою судді від 22.08.2022 року відкрито спрощене позовне провадження, справа призначена до розгляду на 22.09.2022 року.

19.09.2022 року до суду надійшов відзив від відповідача, у якому він позов не визнав, зазначив, що укладений між сторонами договір фінансового лізингу не потребує визнання недійсним, є нікчемним, а тому позивач обрав неправильний спосіб захисту і у визнанні недійсним договору слід відмовити. З цих же підстав слід відмовити позивачу у застосуванні двосторонньої реституції, крім того, відповідно до ст. 809-1 ЦК України, сплачені лізингові платежі не підлягають поверненню. Також, відповідач не погоджується з доводами позову про несправедливість умов договору, та про моральну шкоду, оскільки жодної вини відповідача немає.

Крім того, 19.09.2022 року надійшов зустрічний позов від відповідача, у якому просить: стягнути з відповідача кошти в сумі 363 694,69 грн., з яких: 262447,58 грн. - безпідставно збережені кошти за час незаконного користування автомобілем, та 101247,11 грн. упущеної вигоди внаслідок знецінення майна.

Зустрічний позов обґрунтований тим, що 04.10.2019 року між ТОВ "Авентус Лізинг" і ОСОБА_1 укладено договір фінансового лізингу № КВ-041019/345, відповідно до умов якого ТОВ "Авентус Лізинг" набув у власність і передав в платне володіння і користування ОСОБА_1 автомобіль марки Volkswagen Jetta 2013 року випуску, а той прийняв вказаний автомобіль і зобов`язався оплачувати лізингові платежі. Через несплату предбачених договором платежів в повному обсязі, автомобіль був проданий за 145 000 грн., а придбаний за 246247,11 грн. ОСОБА_1 незаконно користувався автомобілем і знецінив його, а тому різниця в сумі 101247,11 грн. є упущеною вигодою і має бути стягнена з відповідача. Також, позивач за зустрічним позовом вказує, що відповідач незаконно зберіг грошові кошти в сумі 262447,58 грн., що складається з вартості амортизації автомобіля за час користування ним.

Ухвалою від 22.09.2022 року суд вирішив прийняти до розгляду зустрічний позов, та перейти до загального позовного провадження, призначено підготовче засідання на 20.10.2022 року.

17.10.2022 року надійшов відзив на зустрічний позов, у якому ОСОБА_1 зустрічний позов не визнав, зазначив, що автомобіль був проданий ТОВ "Авентус Лізинг" за ціною, яку встановили сторони добровільно, а тому відсутня упущена вигода. В частині стягнення коштів 262447,58 грн. зазначив, що автомобіль ним повернутий, а інші кошти ОСОБА_1 не зберігав у себе.

Ухвалою від 20.10.2022 року зарите підготовче провадження, справа призначено до розгляду по суті на 24.11.2022 року.

В судове засідання позивач за первісним позовом не прибув, електронною поштою надіслав заяву про розгляд справи без його участі, підтримав свій позов і просив відмовити у зустрічному позові.

Представник відповідача за первісним позовом в судове засідання не прибув, про дату, час і місце розгляду справи повідомлявся належним чином, про що розписався в суді. У поданому зустрічному позові заявлено клопотання про розгляд спраив без участі представника.

Дослідивши зібрані у справі докази у їх сукупності, вислухавши пояснення учасників справи, суд вважає, що позовні вимоги за первісним та зустрічним позовом не підлягають задоволенню виходячи з такого.

Встановлені судом обставини і відповідні їм правовідносини.

04 жовтня 2019 року між ТОВ "Авентус Лізинг" і ОСОБА_1 укладено договір фінансового лізингу № КВ-041019/345, відповідно до умов якого ТОВ "Авентус Лізинг" зобов`язався набути у власність і передати в платне володіння і користування з правом викупу на користь ОСОБА_1 автомобіль марки Volkswagen Jetta 2013 року випуску, а той прийняв вказаний автомобіль і зобов`язався оплачувати лізингові платежі.

Між сторонами узгоджений графік платежів.

Розділ 6 Додатку № 3 до Договору містить умови про відповідальність лізингоодержувача перед лізингодавцем за невиконання умов договору.

Згідно з договором купівлі-продажу № 8044/2019/1703861 від 04.10.2019 року, ТОВ "Авентус Лізинг" придбав автомобіль, для виконання умов договору лізингу за ціною 246247,11 грн.

Згідно з Актом прийому-передачі від 04.10.2019 року, автомобіль, який є предметом лізингу був отриманий позивачем.

Додатковими угодами № 1 від 10.03.2020 р., № 2 від 10.04.2020 р., № 3 від 10.11.2020 р. сторонами вносились зміни до договору в частині збільшення суми лізингових платежів.

Відповідно до наданих квитанцій, на виконання умов договору ОСОБА_1 сплатив 180535,14 грн.

03.03.2021 року ТОВ "Авентус Лізинг" продало автомобіль марки Volkswagen Jetta 2013 року випуску за ціною 145000,00 грн.

Відповідно до встановлених правовідносин, суд керується такими нормами права.

Спірні правовідносини врегульовані положеннями ЦК України про лізинг, найм (оренду), купівлю-продаж, а також Законом України «Про фінансовий лізинг», Законом України «Про захист прав споживачів».

Згідно із частиною другою ст.1 ЗУ «Про фінансовий лізинг» за договором фінансового лізингу лізингодавець зобов`язується набути у власність річ у продавця (постачальника) відповідно до встановлених лізингоодержувачем специфікацій та умов і передати її у користування лізингоодержувачу на визначений строк не менше одного року за встановлену плату (лізингові платежі).

Відповідно до частини другої ст.806ЦК України до договору лізингу застосовуються загальні положення про найм (оренду) з урахуванням особливостей, встановлених цим параграфом та законом. До відносин, пов`язаних з лізингом, застосовуються загальні положення про купівлю-продаж та положення про договір поставки, якщо інше не встановлено законом.

Виходячи з аналізу норм чинного цивільного законодавства, договір фінансового лізингу за своєю правовою природою є змішаним і містить елементи договорів оренди (найму) та купівлі-продажу транспортного засобу, про що свідчить зміст договору з урахуванням правил статті 628 ЦК України.

За імперативним положенням статті 799ЦК України договір найму транспортного засобу укладається у письмовій формі; договір найму транспортного засобу за участю фізичної особи підлягає нотаріальному посвідченню. У разі недодержання сторонами вимог закону про нотаріальне посвідчення договору такий договір є нікчемним (частина перша статті 220 ЦК України).

Відповідно до частин першої, другої статті 215ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається.

Відповідно до ч. 1 ст. 809-1 ЦК України, у разі визнання договору лізингу недійсним або віднесення до нікчемного лізингоодержувач зобов`язаний негайно повернути лізингодавцю предмет договору лізингу у стані, в якому він був одержаний, з урахуванням нормального зносу, або у стані, який було обумовлено в договорі. При цьому лізингові платежі, сплачені на момент визнання договору лізингу недійсним або віднесення до нікчемного, поверненню не підлягають.

Згідно зі ст. 1212 ЦК України, особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. Положення цієї глави застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події. Положення цієї глави застосовуються також до вимог про: 1) повернення виконаного за недійсним правочином; 2) витребування майна власником із чужого незаконного володіння; 3) повернення виконаного однією із сторін у зобов`язанні; 4) відшкодування шкоди особою, яка незаконно набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи.

Статтею 1213 ЦК України передбачено, що набувач зобов`язаний повернути потерпілому безпідставно набуте майно в натурі. У разі неможливості повернути в натурі потерпілому безпідставно набуте майно відшкодовується його вартість, яка визначається на момент розгляду судом справи про повернення майна.

Оцінка доказів і мотиви суду.

Згідно зі ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Відповідно до ст. 12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

На підставі ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Зібраними доказами встановлено і не заперечується сторонами спору, що між ними укладений договір фінансового лізингу, який має змішаний характер, оскільки містить елементи договорів оренди (найму) та купівлі-продажу транспортного засобу.

Оскільки цей договір не посвідчений нотаріально, то відповідно до ст.799 ЦК України він є нікчемним, тобто жодні його положення не можуть бути застосовані судом для обрахунку оплати за користування предметом лізингу.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 09 березня 2021 року по справі №468/176/18.

У пункті 69 постанови Великої Палати Верховного Суду від 04 червня 2019 року (справа № 916/3156/17) зазначено: «Велика Палата Верховного Суду також погоджується з висновками, викладеними у постанові Верховного Суду України від 2 березня 2016 року у справі № 6-308цс16, у постановах Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 3 жовтня 2018 року у справі № 369/2770/16-ц і від 7 листопада 2018 року у справі № 357/3394/16-ц щодо того, що якщо недійсність правочину встановлена законом, то визнання недійсним такого правочину судом не вимагається; визнання недійсним нікчемного правочину законом не передбачається, оскільки нікчемним правочин є в силу закону. Отже, такий спосіб захисту, як визнання недійсним нікчемного правочину, не є способом захисту прав та інтересів, установленим законом.»

Верховний Суд у постанові від 01 квітня 2020 року по справі № 404/4702/18-ц з подібними фактичними обставинами і відповідними правовідносинами зробив висновок про те, що нікчемний договір не породжує тих прав і обов`язків, настання яких бажали сторони, і визнання такого договору недійсним судом не вимагається. Зазначений договір є юридично нікчемним в цілому в силу порушення імперативних вимог щодо його обов`язкового нотаріального посвідчення. Нікчемний договір є недійсним разом з усіма його умовами та не створює для сторін зобов`язань. За таких обставин, відсутні підстави для надання юридичної оцінки окремим пунктам договору на предмет їх несправедливості у розумінні Закону України «Про захист прав споживачів».

Таким чином, суд вважає, що оскільки спірний договір є нікчемним, то його недійсність не вимагається, а тому у задоволенні позовних вимог в частині визнання договору недійсним, слід відмовити. З цих же причин, суд відмовляє у задоволенні позовних вимог, які стосуються визнання недійсним договору лізингу з підстав, передбачених Законом України "Про захист прав споживачів".

Позовні вимоги про стягнення з відповідача сплачених позивачем лізингових платежів також не підлягає задоволенню, виходячи з положень статті 809-1 ЦК України.

Позовні вимоги про стягнення моральної шкоди суд вважає недоведеними, оскільки судом не встановлено неправомірної поведінки відповідача, що могло би спричинити позивачу моральні страждання.

Водночас, позовні вимоги за зустрічним позовом суд вважає також необґрунтованими. Так, єдиним майном, яке реально було отримано ОСОБА_1 на підставі договору лізингу був автомобіль, який на даний час вже повернений і навіть реалізований відповідачем. Доказів про отримання ОСОБА_1 грошових коштів за договором суду не надано, а тому відсутні підстави для застосування реституції.

Та обставина, що автомобіль був проданий ТОВ "Авентус Лізинг" дешевше ніж придбаний не підтверджує наявність упущеної вигоди. Інших доказів на підтвердження підстав для стягнення заявлених сум ТОВ "Авентус Лізинг" не надано.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 9, 10, 12, 18, 263-265, 272, 353, 354 ЦПК України, суд

в и р і ш и в:

В задоволенні позову ОСОБА_1 до товариства з обмеженою відповідальністю "Авентус Лізинг" про визнання договору недійсним, стягнення коштів і відшкодування моральної шкоди - відмовити.

В задоволенні зустрічного позову товариства з обмеженою відповідальністю "Авентус Лізинг" до ОСОБА_1 про відшкодування шкоди - відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене до Київського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його складення.

Дата складення рішення суду 02.12.2022 року.

Суддя Є.В. Діденко