Номер провадження: 22-ц/813/844/22
Головуючий у першій інстанції Лічман Л.Г.
Доповідач Погорєлова С. О.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28.06.2022 року м. Одеса

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Одеського апеляційного суду у складі:

головуючого судді: Погорєлової С.О.

суддів: Таварткіладзе О.М., Заїкіна А.П.

за участю секретаря: Дубрянської Н.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу представника Акціонерного товариства «Українська залізниця» у справі за позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «Українська залізниця» про визнання незаконним і скасування наказу про звільнення з посади, поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, на додаткове рішення Малиновського районного суду м. Одеси, постановлене під головуванням судді Лічман Л.Г. 10 грудня 2021 року у м. Одеса, -

встановила:

У вересні 2021 року до Малиновського районного суду м. Одеси звернулася ОСОБА_1 з позовною заявою, у якій просила: скасувати наказ АТ «Українська залізниця» за № 356/ОС від 03.08.2021 року про звільнення ОСОБА_1 з посади начальника служби структурного підрозділу «Служба реформування та регіональної координації» регіональної філії «Одеська залізниця» АТ «Українська залізниця» у зв`язку із скороченням чисельності працівників; скасувати наказ регіональної філії «Одеська залізниця» АТ «Українська залізниця» за № 583/ОС від 03.08.2021 р. про звільнення ОСОБА_1 з посади начальника служби структурного підрозділу «Служба реформування та регіональної координації» регіональної філії «Одеська залізниця» АТ «Українська залізниця» у зв`язку із скороченням штату; поновити ОСОБА_1 на роботі на посаді начальника служби структурного підрозділу «Служба реформування та регіональної координації» регіональної філії «Одеська залізниця» АТ «Українська залізниця» або на рівнозначній посаді; стягнути з регіональної філії «Одеська залізниця» АТ «Українська залізниця» середній заробіток за час вимушеного прогулу.

Рішенням Малиновського районного суду м. Одеси від 01 грудня 2021 року позовні вимоги ОСОБА_1 було задоволено частково.

Скасовано наказ Акціонерного товариства «Українська залізниця» за № 356/ОС від 03 серпня 2021 року про звільнення ОСОБА_1 з посади начальника служби структурного підрозділу «Служба реформування та регіональної координації» регіональної філії «Одеська залізниця» Акціонерного товариства «Українська залізниця» у зв`язку із скороченням чисельності працівників.

Скасовано наказ регіональної філії «Одеська залізниця» Акціонерного товариства «Українська залізниця» за № 583/ОС від 09 серпня 2021 року про звільнення ОСОБА_1 з посади начальника служби структурного підрозділу «Служба реформування та регіональної координації» регіональної філії «Одеська залізниця» Акціонерного товариства «Українська залізниця» у зв`язку із скороченням штату.

Поновлено ОСОБА_1 на роботі на посаді начальника служби структурного підрозділу «Служба реформування та регіональної координації» регіональної філії «Одеська залізниця» Акціонерного товариства «Українська залізниця».

Стягнуто з Акціонерного товариства «Українська залізниця» на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу з 09 серпня 2021 року до дати ухвалення рішення у сумі 91 684 гривні 29 копійок.

Допущено негайне виконання рішення в частині поновлення ОСОБА_1 на роботі та виплати заробітної плати за один місяць у сумі 23 770 гривень 00 копійок.

В іншій частині позовних вимог ОСОБА_1 - відмовлено.

Стягнуто з Акціонерного товариства «Українська залізниця» на користь ОСОБА_1 судові витрати у розмірі 908 гривень 00 копійок.

Стягнуто з Акціонерного товариства «Українська залізниця» в дохід держави судовий збір у розмірі 3 608 гривень 29 копійок.

06.12.2021 р. до суду першої інстанції надійшла заява представника позивача адвоката Данилюка А.Б. про залучення доказів витрат на правничу допомогу та стягнення з відповідача на користь ОСОБА_1 суму витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 17000 грн. 00 коп.

Додатковим рішенням Малиновського районного суду м. Одеси від 10 грудня 2021 року заяву представника позивача про стягнення витрат на професійну правничу допомогу було задоволено частково.

Стягнуто з Акціонерного товариства «Українська залізниця» на користь ОСОБА_1 витрати на професійну правову (правничу) допомогу у розмірі 13 000 гривень 00 копійок.

В апеляційній скарзі представник Акціонерного товариства «Українська залізниця» просить додаткове рішення суду першої інстанції скасувати, та ухвалити нове судове рішення, яким у задоволенні заяви представника позивача про стягнення витрат на професійну правничу допомогу відмовити, посилаючись на порушення судом норм процесуального права.

Сторони про розгляд справи на 28 червня 2022 року були сповіщені належним чином.

Заяв, клопотань від сторін по справі на адресу Одеського апеляційного суду не надходило.

Частиною 2 статті 372 ЦПК України передбачено, що неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Апеляційний суд, з метою дотримання строків розгляду справи, вважає можливим слухати справу за відсутності сторін, які своєчасно і належним чином повідомлені про час і місце розгляду справи.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши наведені у апеляційній скарзі доводи, перевіривши матеріали справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга представника Акціонерного товариства «Українська залізниця» підлягає залишенню без задоволення, з наступних підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Як вбачається з матеріалів справи, рішенням Малиновського районного суду м. Одеси від 01.12.2021 року позовні вимоги ОСОБА_1 про визнання незаконним і скасування наказу про звільнення з посади, поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, було задоволено частково. У судовому рішенні питання про стягнення судових витрат не вирішувалось.

16.08.2021 року між адвокатом Данилюком А.Б. (далі - Адвокат) та ОСОБА_1 (Клієнт) укладено договір № 113/21 про надання правової допомоги (далі Договір).

Відповідно до п. 1.1 Договору, предметом Договору є надання Адвокатом усіма законними методами та способами правової допомоги Клієнту у всіх питаннях з приводу здійснення Клієнтом його діяльності у справах, які пов`язані чи можуть бути пов`язані із захистом та відновленням порушених, оспорюваних невизнаних його прав та законних інтересів Клієнта, в тому числі, але не обмежуючись трудових, а Клієнт зобов`язується сплатити гонорар (винагороду) за надану правову допомогу та компенсувати фактичні витрати на її надання в обсязі та на умовах, визначених Договором.

Згідно Додаткової угоди до Договору № 113/21 про надання правової допомоги, сторони домовилися про внесення змін до Додатку № 1 до Договору та викласти його в наступній редакції: п. 1 Сума договору складає 17000 грн. Клієнт сплачує адвокату грошові кошти у розмірі 7000 грн. не пізніше 20.08.2021 року. Залишок суми клієнт сплачує в день проголошення судом першої інстанції судового рішення по справі щодо визнання незаконним і скасування наказу про звільнення з посади, поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу.

Згідно акту проведення розрахунку від 20.08.2021 р. за Договором, адвокат Данилюк А.Б. в рахунок виконання умов Договору отримав від ОСОБА_1 кошти у розмірі 7000 грн. Залишок суми 10000 грн. клієнт сплачує в день проголошення судом першої інстанції судового рішення по справі.

З акту приймання-передачі робіт (наданих послуг) від 01.12.2021 року. (далі Акт) за Договором, адвокат Данилюк А.Б. станом на 01.12.2021 р. виконав перелік робіт, визначених Додатком № 1 до цього Акту в повному обсязі, а ОСОБА_1 прийняла вказані роботи згідно умов Договору.

Згідно Додатку до Акту від 01.12.2021 року, адвокатом Данилюком А.Б. на виконання умов Договору було виконано наступні роботи: первинне консультування клієнта, аналіз наданих клієнтом документів на предмет перспективності судового процесу, можливих ризиків, шляхів вирішення питання поновлення порушених прав, виготовлення та направлення адвокатських запитів, виготовлення та подання клопотання про витребування доказів, участь адвоката у содових засіданнях, виготовлення та написання відзиву на позовну заяву, виготовлення та надання до суду письмових пояснень, виготовлення та написання клопотання про виключення відповідача у справі, виготовлення та надання до суду позиції позивача щодо невиконання відповідачем ухвали про витребування доказів, виготовлення та надання до суду письмової судової промови.

Згідно ч. 8 ст. 141 ЦПК України, розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.

Згідно ст. 246 ЦПК України, якщо сторона з поважних причин не може подати докази, що підтверджують розмір понесених нею судових витрат до закінчення судових дебатів у справі, суд за заявою такої сторони, поданою до закінчення судових дебатів у справі, може вирішити питання про судові витрати після ухвалення рішення по суті позовних вимог. Для вирішення питання про судові витрати суд призначає судове засідання, яке проводиться не пізніше двадцяти днів з дня ухвалення рішення по суті позовних вимог. У випадку, визначеному частиною другою цієї статті, суд ухвалює додаткове рішення в порядку, передбаченому статтею 270 цього Кодексу.

Пунктом 3 ч. 1 ст. 270 ЦПК України встановлено, що суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо: 3) судом не вирішено питання про судові витрати. При цьому, ч. 2 цієї статті передбачає, що заяву про ухвалення додаткового рішення може бути подано до закінчення строку на виконання рішення.

Таким чином, враховуючи, що адвокат Данилюк А.Б. довів поважність причин, з яких він не міг подати докази, що підтверджують розмір понесених позивачем ОСОБА_2 судових витрат до закінчення судових дебатів у справі, і до закінчення судових дебатів у справі він звернувся до суду із відповідною заявою, суд дійшов обґрунтованого висновку про можливість ухвалення додаткового рішення.

Згідно ст. 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: на професійну правничу допомогу; пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду.

Згідно ч. 5 ст. 135 ЦПК України, сума забезпечення витрат на професійну правничу допомогу визначається судом з урахуванням приписів частини четвертої статті 137, частини сьомої статті 139 та частини третьої статті 141 цього Кодексу, а також їх документального обґрунтування.

Згідно ч. 2 ст. 137 ЦПК України, за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Згідно із частиною третьою вказаної статті ЦПК України, для визначення розміру витрат на правничу допомогу, з метою розподілу судових витрат, учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Згідно з пунктом 4 частини першої статті 1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» договір про надання правової допомоги - домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.

Пунктом 9 частини першої статті 1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» встановлено, що представництво - вид адвокатської діяльності, що полягає в забезпеченні реалізації прав і обов`язків клієнта в цивільному, господарському, адміністративному та конституційному судочинстві, в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами, прав і обов`язків потерпілого під час розгляду справ про адміністративні правопорушення, а також прав і обов`язків потерпілого, цивільного позивача, цивільного відповідача у кримінальному провадженні.

Інші види правової допомоги види адвокатської діяльності з надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правового супроводу діяльності клієнта, складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру, спрямованих на забезпечення реалізації прав, свобод і законних інтересів клієнта, недопущення їх порушень, а також на сприяння їх відновленню в разі порушення (пункт 6 частини першої статті 1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність»).

Відповідно до статті 19 і 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність», видами адвокатської діяльності, зокрема, є: надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правовий супровід діяльності юридичних і фізичних осіб, органів державної влади, органів місцевого самоврядування, держави; складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру; представництво інтересів фізичних і юридичних осіб у судах під час здійснення цивільного, господарського, адміністративного та конституційного судочинства, а також в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами. Гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення представництва на надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок його обчислення, зміни та умови повернення визначаються у договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховується складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час (стаття 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність»).

При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Зазначені критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрат на підставі статті 41 Конвенції. Зокрема, згідно з його практикою заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (у рішеннях від 12 жовтня 2006 року у справі «Двойних проти України» (пункт 80), від 10 грудня 2009 року у справі «Гімайдуліна і інших проти України» (пункти 34-36), від 23 січня 2014 року у справі «East/WestAllianceLimited» проти України», від 26 лютого 2015 року у справі «Баришевський проти України» (пункт 95), рішення від 06 липня 2015 року у справі «Заїченко проти України»). У рішенні ЄСПЛ від 28 листопада 2002 року у справі «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.

У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами (частина п`ята статті 137 ЦПК України).

Таким чином, якщо стороною буде документально доведено, що нею понесено витрати на правову допомогу, оформлені у встановленому законом порядку, а саме: надано договір на правову допомогу, акт приймання-передачі наданих послуг, платіжні документи про оплату таких послуг (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження тощо), розрахунок таких витрат, то у суду відсутні підстави для відмови у стягненні таких витрат стороні, на користь якої ухвалено судове рішення.

Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами (частина шоста статті 137 ЦПК України).

Витрати за надану професійну правничу допомогу, у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою, чи тільки має бути сплачено (пункт 1 частини 2 статті 137 ЦПК України).

Таким чином, склад витрат, пов`язаних з оплатою за надання професійної правничої допомоги, входить до предмету доказування у справі, що свідчить про те, що такі витрати повинні бути обґрунтовані належними та допустимими доказами.

Враховуючи наявність заперечень представника відповідача адвоката Гамарца О.С. щодо розміру судових витрат, суд першої інстанції дійшов вірного висновку про часткове задоволення вимог адвоката Данилюка А.Б. про розподіл судових витрат.

Вказана обставина свідчить про необхідність пропорційного зменшення розміру витрат на правничу допомогу, які підлягають стягненню з відповідача на користь відповідача. Суд вважав необґрунтованим подання адвокатських запитів у кількості, що виконані адвокатом Данилюком А.Б.

Судом також врахована ціна позову у розмірі 91 684 грн. 29 коп. Отже, виходячи з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, з конкретних обставин справи, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про часткове задоволення заяви представника позивача адвоката Данилюка А.Б. про стягнення витрат на професійну правничу допомогу, та зменшення розміру стягнення цих витрат до суми 13000 грн. 00 коп.

Докази та обставини, на які посилається заявник в апеляційній скарзі, були предметом дослідження судом першої інстанції та додаткового правового аналізу не потребують, оскільки при їх дослідженні та встановлені судом дотримані норми матеріального і процесуального права.

Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматися як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення.

При зазначених обставинах, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції повно й всебічно дослідив та надав оцінку обставинам по справі, правильно визначив юридичну природу спірних правовідносин і закон, що їх регулює. Додаткове рішення Малиновського районного суду м. Одеси від 10 грудня 2021 року постановлено з додержанням норм матеріального та процесуального права, підстав для його скасування відсутні.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 375, 381-384, 390 ЦПК України, колегія суддів, -

постановила:

Апеляційну скаргу представника Акціонерного товариства «Українська залізниця» залишити без задоволення.

Додаткове рішення Малиновського районного суду м. Одеси від 01 грудня 2021 - залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, та може бути оскаржена в касаційному порядку за правилами ст. 389 ЦПК України.

Повний текст судового рішення складений 11 липня 2022 року.

Головуючий С.О. Погорєлова

Судді А.П. Заїкін

О.М. Таварткіладзе