Справа № 454/2567/21
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

06 липня 2022 року Сокальський районний суд Львівської області у складі:

головуючого - судді Струс Т. В. ,

за участю секретаря Коваль Р.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Сокалі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 з участю третіх осіб Сокальська міська рада Львівської області та Державного нотаріуса Сокальської державної нотаріальної контори Хоми Василя Орестовича про скасування свідоцтва про право на спадщину та скасування державної реєстрації права власності,

в с т а н о в и в:

Позивач ОСОБА_1 звернувся в суд з позовом до відповідачки ОСОБА_2 третіх осіб Сокальської міської ради Львівської області та Державного нотаріуса Сокальської державної нотаріальної контори Хоми В.О. про скасування свідоцтва про право на спадщину та скасування державної реєстрації права власності. Свої вимоги мотивує тим, що він проживає в с.Зубкові, Сокалського району Львіської області. 05.05.1996 року Переспівською сільською радою Сокальського району Львівської області йому виділено земельну ділянку розміром 0,25 га під будівництво індивідуального житлового будинку, господарського приміщення для утримання худоби, господарського приміщення для приготування кормів, гаражу по АДРЕСА_1 , дозволено будівництво та зобов`язано ОСОБА_1 оформити паспорт на забудову земельної ділянки. Рішенням Переспівської сільської ради від 15.03.1999р. затверджено матеріали попереднього погодження та надано дозвіл ОСОБА_1 на виділення земельної ділянки розміром 0,25га для будівництва житлового будинку та господарських споруд в с.Зубків та зобов`язано виготовити технічний паспорт на забудову земельної ділянки. 12.10.2000р. рішенням Переспівської сільської ради №26 затверджено проект відводу та передачу земельної ділянки площею 0,3358га у приватну власність під будівництво індивідуального житлового будинку та господарських будівель ОСОБА_1 в АДРЕСА_1 . На підставі даного рішення ОСОБА_1 виданий Державний акт на право приватної власності на землю площею 0,3358 га розташованої по АДРЕСА_1 . Цей Акт зареєстровано в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за № 431, до нього додається план зовнішніх меж земельної ділянки, складено в двох примірниках, другий з яких зберігається у Переспівській сільській раді. Як вбачається з плану зовнішніх меж земельної ділянки, вказана земельна ділянка межує з землями сільської ради ( АДРЕСА_1 та із землями гр. ОСОБА_3 . Вказав, що в жовтні 2020 року відповідач у цивільній справі №454/3906/20 ОСОБА_2 в усній формі висловила вимогу щодо звільнення частини земельної ділянки (яка належить позивачу на праві приватної власності на підставі вищевказаного акту) у зв`язку із оформленням нею права власності на цю земельну ділянку в порядку спадщини. Також зазначає, що в провадженні Сокальського районного суду перебувала справа № 454/3906/20 за його позовом до Головного управління Держгеокадастру у Львівській області, ОСОБА_2 про скасування державної реєстрації права власності на земельну ділянку. В ході слухання справи відповідачем ОСОБА_2 надано до суду дублікат заповіту її родички ОСОБА_4 , на підставі якого оформлено право власності на земельну ділянку кадастровий номер :13003:0004. Зазначає, що оформлення права спадкування, здійснено з численними порушеннями, а саме що нотаріус видав свідоцтво про право на спадщину видане на майно яке не було охоплене заповітом, що потягло за собою порушення права власності позивача ОСОБА_1 . Просить суд визнати недійсним свідоцтва про право на спадщину за заповітом видане ОСОБА_2 12.07.2017р. на підставі дублікату заповіту, посвідченого Переспівською сільською радою 19.05.2017р., зареєстрованого в реєстрі за №8 взамін втраченого заповіту, посвідчене Переспівською сільською радою 24.07.1987р., зареєстрованого у реєстрі за №8 та скасувати державну реєстрацію права власності ОСОБА_2 на земельну ділянку кадастровий номер :13:003:0004 за адресою Львівська область, Сокальський район, с. Зубків, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 248 з одночасним припиненням права власності.

09.08.2021р. представником відповідача - адвокатом Брух А.О. надав відзив на позовну заяву, в якому просив відмовити у задоволенні позовних вимог. Свої заперечення мотивує тим, що ОСОБА_2 є власником земельної ділянки площею 0.1047 га, кадастровий номер :13:003:0004 в с.Зубків, Червоноградського району, Львівської області згідно свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 12.07.2017р. Дана земельна ділянка успадкована нею від своєї тітки ОСОБА_4 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 .. Остання за життя, а саме 10.08.1995р. набула право власності на дану земельну ділянку, шляхом отримання на своє ім`я державного акту на право власності на землю серії ЛВ №026796. Зазначив, що позивач ставить вимогу про скасування свідоцтва про право на спадщину за заповітом виданого ОСОБА_2 після смерті ОСОБА_4 , однак, такий не являється її родичем, а отже і потенційним спадкоємцем майна ОСОБА_4 , яка за життя набула право власності на земельну ділянку площею 0.1047 га, кадастровий номер :13:003:0004 в с.Зубків, Сокальського району Львівської області. Окрім цього, позивачем не надано належних та допустимих доказів того, що земельна ділянка належна ОСОБА_2 площею 0.1047 га, кадастровий номер :13:003:0004 в с.Зубків, Сокальського р-ну Львівської області знаходиться в межах його земельної ділянки площею 0.3358 га., що в свою чергу свідчить про відсутність доказу порушення його прав. Також зіслався на те, що позивач звертався до суду з позовом про скасування державної реєстрації права власності на земельну ділянку ОСОБА_2 (справа №454/3906/20) в якій вказував, що спірна земельна ділянка належить йому. Однак, рішенням Сокальського районного суду від 20.04.2021р. в задоволені його позову відмовлено, а за наслідками апеляційного розгляду рішення залишено без змін.

17.08.2021р. представник позивача - адвокат Леоньєв О.В. подав відповідь на відзив на позов, в якому обґрунтовував позицію, згідно якої будь яка особа, яка вважає що її права та свободи порушені має право звернутись до суду за їх захистом.

20.08.2021р. представник відповідача - адвокат Брух А.О. подав заперечення на відповідь на відзив, в якому останній зіслався на п. 18 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про спадкування» від 30.05.2008р. № 7 та Рішення Конституційного суду України №18-рп/2004 від 01.12.2004р. та вказав, що позивачем обраний не вірний спосіб захисту, оскільки пред`явленим позовом останній фактично намагається оспорити державний акт на право власності на землю виданий за життя ОСОБА_4 , вказуючи, що межі земельних ділянок накладаються одна на одну, при цьому не надаючи будь яких належних та допустимих доказів цьому.

Також, представником позивача - адвокатом Леонтьєвим О.В. подано письмові пояснення на заперечення на відповідь на відзив, в яких останній обґрунтовує підставність заявленого позову.

Справа неодноразово призначалась до судового розгляду, однак ні позивач ні його представник у судове засідання не з`явились. Адвокат Леонтьєв О.В. засобами електронного зв`язку подав чергову заяву, в якій останній просив відкласти розгляд справи на інший день у зв`язку із оголошенням воєнного стану у державі та необхідністю догляду за хворою матір`ю.

Суд вважає, що неодноразові клопотання про відкладення розгляду справи по суті є зловживанням процесуальними правами сторони по справі, оскільки представник позивача мав можливість взяти участь у судовому розгляду із застосуванням інформаційно-телекомунікаційної системи, а саме відеоконференцзв`язку із застосуванням власних технічних засобів. Однак протягом тривалого часу не реалізував свої процесуальні права.

З огляду на вищенаведене суд дійшов висновку, що розгляд даної справи слід проводити у відсутності позивача та його представника адвоката Леонтьєва О.В.

Відповідач та його представник у судове засідання не з`явились. Останній подав заяву про розгляд справи у його відсутності. Позовні вимоги заперечив, просив відмовитиму у задоволенні позову з підстав наведених у відзиві, та запереченні на позов..

Представник третьої особи Сокальської міської ради Львівської області та третя особа Державний нотаріус Сокальської державної нотаріальної контори Хома В.О. в судове засідання не прибули, надали суду заяви у яких просили розгляд справи проводити у їх відсутності, при вирішенні позову покладаються на розсуд суду.

Оскільки сторони в судове засідання не прибули, відповідно до ч.2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося.

Дослідивши докази у справі суд приходить до наступного висновку.

Відповідно до ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому законом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до частини першої статті 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

Відповідно до ч.1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до частини першої статті 16 ЦК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Частиною першою статті 15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Статтею 41 Конституції України встановлено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

Відповідно до статті 1 Протоколу №1 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 20.03.1952, кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Статтею 321 Цивільного кодексу України визначено, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом.

Щодо правовідносин які виникли між сторонами суд встановив наступне.

Рішенням Переспівської сільської ради від 15.03.1999р. затверджено матеріали попереднього погодження та надано дозвіл ОСОБА_1 на виділення земельної ділянки розміром 0,25 га для будівництва житлового будинку та господарських споруд в с.Зубків та зобов`язано виготовити технічний паспорт на забудову земельної ділянки.

12.10.2000р. Переспівська сільська рада затвердила проект відводу та передачу земельної ділянки площею 0,3358 га у приватну власність під будівництво індивідуального житлового будинку та господарських будівель ОСОБА_1 по АДРЕСА_1 .

На підставі рішення Переспівської сільської ради №26 від 12.10.2000р. ОСОБА_1 видано державний акт на право приватної власності на вищевказану земельну ділянку.

Суд погоджується з тим, що матеріали справи свідчать про те, що земельна ділянка, яка первинно виділялася позивачу в розмірі 0,25 га, надана йому площею 0,3358 га, знаходиться у його власності.

Окрім цього, з матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_2 є власником земельної ділянки площею 0.1047 га, кадастровий номер :13:003:0004 в с.Зубків, Червоноградського району, Львівської області згідно свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 12.07.2017 р.

Дана земельна ділянка успадкована нею від своєї тітки ОСОБА_4 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , що належала померлій на підставі державного акту на право власності на земельну ділянку серії І-ЛВ 026796 виданого Переспівською сільською радою Сокальського району Львівської області 10.08.1995р.

З огляду на це судом встановлено, що спірну земельну ділянку відповідачка набула в порядку спадкування, при цьому спадкодавцю така належала на підставі Державного акту на право приватної власності на землю виданого Переспівською сільською радою Сокальського району Львівської області 10.08.1995р., тобто право власності спадкодавець відповідачки ОСОБА_4 набула задовго до набуття права власності позивачем на земельну ділянку (2001 рік).

Державний акт на право приватної власності на землю на ім`я ОСОБА_4 не оскаржувався та не скасовувався у судовому порядку, докази протилежного у матеріалах справи відсутні.

Звертаючись з позовними вимогами позивач свої доводи фактично зводить до того, що на підставі рішення Переспівської сільської ради №26 від 12.10.2000р. отримав державний акт на право приватної власності на земельну ділянку, при цьому відповідачка ОСОБА_2 звернулася з вимогою звільнити частину належної позивачу земельної ділянки у зв`язку із оформленням нею права власності в порядку спадкування, вважає, що цим порушено його право власності на землю, оскільки він володіє, користується і розпоряджається земельною ділянкою на власний розсуд.

Однак в ході судового розгляду судом не встановлено та не підтверджується матеріалами справи факту суміжності земель та (або) накладання меж однієї ділянки на іншу позивача та відповідачки, як спадкоємця ОСОБА_4 і у Державному акті останньої, з якого слідує, що ділянка № :13:003:0004 межує з землею ОСОБА_5 , польовою дорогою та землями ОСОБА_6 ..

Не може залишитися поза увагою суду те, що відповідачка є власником відповідної земельної ділянки, яка належить до категорії земель сільськогосподарського призначення, цільове призначення якої для ведення особистого підсобного господарства, як зазначає остання зміну цільового призначення такої ніхто не проводив, крім цього земля знаходилася у приватній власності та не була вільною.

У той же час позивач є власником земельної ділянки з цільовим призначенням для будівництва та обслуговування житлового будинку і господарської будівлі та ведення особистого підсобного господарства.

Щодо позовної вимоги ОСОБА_1 про скасування свідоцтва про право на спадщину за заповітом виданого ОСОБА_2 після смерті ОСОБА_4 ..

Згідно з ст.1301 ЦК України свідоцтво про право на спадщину визнається недійсним за рішенням суду, якщо буде встановлено, що особа, якій воно видане, не мала права на спадкування, а також в інших випадках, встановлених законом.

У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 14 листопада 2018 року у справі № 2-1316/2227/11 (провадження № 61-12290св18) зроблено висновок, що: "у статті 1301 ЦК України, як підставу визнання свідоцтва недійсним, прямо вказано лише відсутність права спадкування в особи, на ім`я якої було видане свідоцтво. Це має місце, зокрема, у разі, якщо ця особа була усунена від спадкування; відсутні юридичні факти, що давали б їй підстави набути право на спадкування - утримання, спорідненість, заповіт; у випадку, коли спадкодавець, оголошений у судовому порядку померлим, виявився насправді живим і судове рішення про оголошення його померлим скасоване. Іншими підставами визнання свідоцтва недійсним можуть бути: визнання заповіту недійсним, визнання відмови від спадщини недійсною, визнання шлюбу недійсним, порушення у зв`язку з видачею свідоцтва про право на спадщину прав інших осіб, включення до свідоцтва майна, яке не належало спадкодавцю на момент відкриття спадщини тощо".

Отже, з аналізу позовної заяви та вимог останньої вбачається, що підставою звернення позивача до суду і застосування ст.1301 ЦК України, є порушення у зв`язку із видачею свідоцтва про право на спадщину прав інших осіб.

Аналіз статті 1301 ЦК України свідчить, що заявляти вимогу про визнання недійсним свідоцтва про право на спадщину може будь-яка особа, цивільні права чи інтереси якої порушені видачею свідоцтва про право на спадщину.

Тобто, предметом доказування у даній справі є цивільні права та інтереси позивача, які порушені саме видачею оспорюваного ним свідоцтва про право на спадщину за заповітом на земельну ділянку.

Відповідно до ч.4 ст. 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Відповідно до висновку, викладеного у постанові Верховного Суду від 14 листопада 2018 року у справі № 2-1316/2227/11 (провадження № 61-12290св18) у статті 1301 ЦК України, як підставу визнання свідоцтва недійсним, прямо вказано лише відсутність права спадкування в особи, на ім`я якої було видане свідоцтво. Це має місце, зокрема, у разі, якщо ця особа була усунена від спадкування; відсутні юридичні факти, що давали б їй підстави набути право на спадкування - утримання, спорідненість, заповіт; у випадку, коли спадкодавець, оголошений у судовому порядку померлим, виявився насправді живим і судове рішення про оголошення його померлим скасоване. Іншими підставами визнання свідоцтва недійсним можуть бути: визнання заповіту недійсним, визнання відмови від спадщини недійсною, визнання шлюбу недійсним, порушення у зв`язку з видачею свідоцтва про право на спадщину прав інших осіб, включення до свідоцтва майна, яке не належало спадкодавцю на момент відкриття спадщини тощо.

У постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 27 січня 2020 року в справі № 761/26815/17 (провадження № 61-16353сво18) зроблено висновок, що «недійсність правочину, договору, акту органу юридичної особи чи документу як приватно-правова категорія, покликана не допускати або присікати порушення цивільних прав та інтересів або ж їх відновлювати. По своїй суті ініціювання спору про недійсність правочину, договору, акту органу юридичної особи чи документу не для захисту цивільних прав та інтересів є недопустимим».

Згідно ч.1 ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

У своєму Рішенні №18-рп/2004 від 01.12.2004р. Конституційний суд України визначив основні ознаки охоронюваного законом інтересу, як правового феномену, який: а) виходить за межі змісту суб`єктивного права; б) є самостійним об`єктом судового захисту та інших засобів правової охорони; в) має на меті задоволення усвідомлених індивідуальних і колективних потреб; г) не може суперечити Конституції і законам України, суспільним інтересам, загальновизнаним принципам права; д) означає прагнення (не юридичну можливість) до користування у межах правового регулювання конкретним матеріальним та/або нематеріальним благом; є) розглядається як простий легітимний дозвіл, тобто такий, що не заборонений законом.

Згідно висновку Великої Палати ВС висловленого у постанові від 6.04.2021 року у справі № 910/10011/19, вбачється, що застосування конкретного способу захисту цивільного права або інтересу залежить як від змісту права чи інтересу, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення, невизнання або оспорення. Такі право чи інтерес мають бути захищені судом у спосіб, який є ефективним, тобто таким, що відповідає змісту відповідного права чи інтересу, характеру його порушення, невизнання або оспорення та спричиненим цими діяннями наслідкам.

З матеріалів цивільної справи та досліджених матеріалів спадкової справи заведеної по смеріт ОСОБА_4 , вбачається, що єдиним спадкоємцем майна останньої є відповідач - ОСОБА_2 ..

Позивач не являється родичем ОСОБА_4 , а отже і потенційним спадкоємцем її майна, яка за життя набула право власності на земельну ділянку площею 0.1047га, кадастровий номер :13:003:0004 в с.Зубків, Сокальського району Львівської області.

Позивач оспорюючи вищевказане свідоцтво про право на спадщину, покликається на те, що таке було видане на підставі заповіту складеного ОСОБА_4 на ім`я відповідачки, та спірна земельна ділянка не була охоплена даним заповітом.

Вказує, що наявність такого свідоцтва про право на спадщину порушує його право власності на земельну ділянку, оскільки оспорюване ним свідоцтво про право на спадщину видане на земельну ділянку яка знаходиться в межах належної йому земельної ділянки площею 0.3358 га. в с.Зубків, Червоноградського (Сокальського) району, Львівської області.

Судом детально перевірено доводи позивача, щодо порушення його права власності на земельну ділянку, з підстав накладення меж однієї земельної ділянки на іншу, саме видачею спірного свідоцтва про право на спадщину, однак дані твердження не підтверджуються жодним доказом наявним у матеріалах справи.

Судом враховується й те, що відповідач успадкувала земельну ділянку після смерті тітки, на яку остання отримала державний акт 10.08.1995р., даний державний акт про право власності на землю виданий раніше за державний акт виданий на ім`я позивача. Цільове призначення спірних земельних ділянок є різним. За життя ОСОБА_4 , а саме з моменту видачі державного акту (1996 р.) ОСОБА_1 не оспорював її права власності на землю.

Окрім цього, дана обставина встановлена рішенням Сокальського районного суду Львівської області у справі №454/3906/20 від 20.04.2021р. та постановою Львівського апеляційного суду від 02.11.2021 р. за результатами перегляду даного рішення у справі за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Держгеокадастру у Львівській області та ОСОБА_2 з участю третьої особи Сокальської міської ради про скасування державної реєстрації права власності на земельну ділянку.

Беручи до уваги вищенаведене, суд приходить до висновку, що видача (наявність) свідоцтва про право на спадщину на ім`я ОСОБА_2 на земельну ділянку площею 0.1047 га, кадастровий номер :13:003:0004 в с.Зубків, Червоноградського району, Львівської області не порушує жодних прав та інтересів позивача, як у відносинах спадкування після смерті ОСОБА_4 , так і з приводу порушення права власності позивача на належну йому земельну ділянку площею 0,3358 га у с.Зубків Червоноградскього р-ну, Львівської області.

Таким чином, позовні вимоги не підлягають до задоволення.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 259, 264 - 265, 268, 354, 355 ЦПК України, суд -

в и р і ш и в:

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання недійсним свідоцтва про право на спадщину за заповітом виданого ОСОБА_2 12.07.2017р. на підставі дублікату заповіту, посвідченого Переспівською сільською радою 19.05.2017р., зареєстрованого в реєстрі за №8 взамін втраченого заповіту, посвідченого Переспівською сільською радою 24.07.1987р., зареєстрованого у реєстрі за №8 та скасування державної реєстрації права власності ОСОБА_2 на земельну ділянку кадастровий номер :13:003:0004 за адресою Львівська область, Сокальський район, с. Зубків, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 248 з одночасним припиненням права власності відмовити.

Рішення може бути оскаржене учасниками розгляду шляхом подання в 30-денний строк з дня проголошення рішення апеляційної скарги в апеляційному порядку безпосередньо до Львівського апеляційного суду.

До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи, апеляційні скарги подаються учасниками справи через Сокальський районний суд Львівської області.

Позивач: ОСОБА_1 , місце проживання АДРЕСА_2 .

Відповідач: ОСОБА_2 , місце проживання с. Зубків, Червоноградського району, Львівської області.

Третя особа: Сокальська міська рада Львівської області, місце знаходження м. Сокаль, вул. Шептицького, 44, Львівської області.

Третя особа: Державний нотаріус Сокальської державної нотаріальної контори Хоми В.О., місце знаходження м.Сокаль, вул. Тартаківська, 7а, Львівської області.

Повний текст рішення складено 11.07.2022р.

Головуючий: Т. В. Струс