Дата документу 29.11.2022 Справа № 937/2294/21
ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Єдиний унікальний №937/2294/21 Головуючий у 1 інстанції: Юрлагіна Т.В.
Провадження № 22-ц/807/272/22 Суддя-доповідач: Дашковська А.В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

«29» листопада 2022 року м. Запоріжжя

Запорізький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого: Дашковської А.В.,

суддів: Кримської О.М.,

Кочеткової І.В.,

секретар: Рикун А.В,,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу з апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 23 вересня 2021 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про скасування реєстрації права власності, встановлення факту прийняття спадщини та визнання права власності на спадкове майно,

ВСТАНОВИВ:

В березні 2021 року ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про скасування реєстрації права власності, встановлення факту прийняття спадщини та визнання права власності на спадкове майно.

В обґрунтування позовних вимог зазначила, що рішенням Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 20 березня 2018 року задоволено позов ОСОБА_2 до Мелітопольської міської ради Запорізької області про встановлення факту прийняття спадщини та визнання права власності на спадкове майно, визнано факт, що ОСОБА_2 прийняла спадщину після смерті ОСОБА_4 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , визнано за ОСОБА_2 право власності на 8/25 частини житлового будинку АДРЕСА_1 в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_4 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Постановою Запорізького апеляційного суду 02 лютого 2021року Запорізьким апеляційним судом її апеляційну скаргу задоволено частково, рішення Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 20 березня 2018 року скасовано та прийнято нову постанову, якою позов залишено без задоволення.

В реєстрі речових прав право власності значиться за ОСОБА_2 , номер запису 31584838, державний реєстратор Боглаєв Д.Є., виконавчий комітет Семенівської сільської ради Мелітопольського району Запорізької області.

Вважала, що на підставі постанови Запорізького апеляційного суду та відповідно до ст. 26 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяження» має бути скасована державна реєстрація права власності за ОСОБА_2 та припинено право власності на 8/25 частин житлового будинку за адресою: АДРЕСА_1 .

Вона є донькою ОСОБА_4 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 .

На момент смерті батька вона та її сестра ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , були неповнолітніми.

Проживаючи з батьком та бабусею - ОСОБА_5 на час смерті батька, з 2002 року, вона фактично прийняла спадщину.

ОСОБА_3 проживала разом з матір`ю за адресою: АДРЕСА_2 . Заяву від імені неповнолітніх дітей ОСОБА_2 не подавала.

Після смерті бабусі ОСОБА_5 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_3 , вона продовжила проживати в будинку, від спадщині не відмовлялась, а інші члени сім`ї із заявами до нотаріальної контори про прийняття спадщини не зверталися.

Вважала, що, проживаючи разом з бабусею ОСОБА_5 з 2002 року, вона має право на спадкування за законом частки спадкового майна, яка належала ОСОБА_5 .

На підставі зазначеного просила: скасувати реєстрацію, номер запису 31584838, державний реєстратор Боглаєв Д.Є., виконавчий комітет Семенівської сільської ради Мелітопольського району Запорізької області, права власності ОСОБА_2 на 8/25 частини житлового будинку АДРЕСА_1 в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_4 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , та припинити право власності на 8/25 частини житлового будинку АДРЕСА_1 ; встановити факт прийняття спадщини нею після смерті її батька ОСОБА_4 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , та після смерті її бабусі ОСОБА_5 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_3 ; визнати за нею право власності на 8/25 частини житлового будинку АДРЕСА_1 в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_4 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , та після смерті ОСОБА_5 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_3 .

Рішенням Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 23 вересня 2021 року позов задоволено частково.

Скасовано державну реєстрацію права власності ОСОБА_2 на 8/25 частини житлового будинку, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , здійснену 17.05.2019 року державним реєстратором прав виконавчого комітету Семенівської сільської ради Мелітопольського району Запорізької області.

Визнано за ОСОБА_1 право власності на 16/75 частини житлового будинку по АДРЕСА_1 в порядку спадкування за законом після смерті батька ОСОБА_4 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 та після смерті бабусі ОСОБА_5 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_3 .

Стягнуто з ОСОБА_3 , ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судовий збір в рівних частках з кожного по 1362 гривні 00 копійок.

У задоволенні іншої частини позовних вимог відмовлено.

Додатковим рішенням Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 01 грудня 2021 року встановлено факт прийняття ОСОБА_1 спадщини після смерті ОСОБА_4 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , та після смерті ОСОБА_5 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_3 .

Не погоджуючись із зазначеним рішенням суду від 23 вересня 2021 року в частині відмови в задоволенні позовних вимог, ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на прийняття нею спадщини, нездійснення особами, які мали право на обов`язкову частку в спадщини, дій, що свідчать про прийняття спадщини, виникнення спірних правовідносин під час дії ЦК УРСР, просила змінити рішення суду в частині визнання права власності, а саме: встановити факт прийняття спадщини нею після смерті її батька ОСОБА_4 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , та після смерті її бабусі ОСОБА_5 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_3 , визнати за нею право власності на 8/25 частини житлового будинку АДРЕСА_1 в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_4 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , та після смерті ОСОБА_5 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_3 .

Заслухавши у засіданні апеляційного суду суддю-доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з огляду на таке.

Статтею 367 ЦПК України визначено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

За приписами п.2 ч. 1 ст.374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Відповідно до ч. 1 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні (ч.ч.1,2,5 ст. 263 ЦПК України).

Рішення суду першої інстанції вказаним вимогам не відповідає.

Відповідно до частини першої статті 16 ЦК України, частини першої статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому законом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

За положенням частини першої статті 58 Конституції України закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи.

Відповідно до частин першої, третьої статті 5 ЦК України акти цивільного законодавства регулюють відносини, які виникли з дня набрання ними чинності; якщо цивільні відносини виникли раніше і регулювалися актом цивільного законодавства, який втратив чинність, новий акт цивільного законодавства застосовується до прав та обов`язків, що виникли з моменту набрання ним чинності.

Відносини спадкування регулюються правилами ЦК України, якщо спадщина відкрилась не раніше 01 січня 2004 року. У разі відкриття спадщини до зазначеної дати застосовується чинне на той час законодавство, зокрема, відповідні правила ЦК УРСР.

Спадкові відносини виникають з моменту відкриття спадщини. Як частина друга статті 1220 ЦК України, так і стаття 525 ЦК Української РСР визначають, що часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою.

За приписами п. 1 ч. 1 та ч. 2 ст. 549 ЦК УРСР спадкоємець є таким, що прийняв спадщину, якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном протягом шести місяців з дня відкриття спадщини. Спадкоємець вважається таким, що фактично прийняв спадщину, якщо він довів, що вступив в управління або користування спадковим майном.

Матеріалами справи підтверджено, що рішенням Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 20.03.2018 року, ухваленим у справі №320/8010/17, позов ОСОБА_2 до Мелітопольської міської ради Запорізької області про встановлення факту прийняття спадщини та визнання права власності на спадкове майно задоволено.

Визнано факт, що ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , прийняла спадщину після смерті ОСОБА_4 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Визнано за ОСОБА_2 право власності на 8/25 частин житлового будинку АДРЕСА_1 в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_4 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 (т.1, а.с.22).

17.05.2019 року державним реєстратором Боглаєвим Д.Є. проведено реєстрацію права власності на житловий будинок, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , за ОСОБА_2 (т.1, а.с.33).

Постановою Запорізького апеляційного суду від 02.02.2021 року у справі №320/8010/17 апеляційну скаргу ОСОБА_1 задоволено частково.

Рішення Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 20.03.2018 року скасовано та прийнято нову постанову, якою позов ОСОБА_2 до Мелітопольської міської ради Запорізької області про встановлення факту прийняття спадщини та визнання права власності на спадкове майно залишено без задоволення (т.1, а.с.23-36).

Згідно з копією свідоцтва про народження Серії НОМЕР_1 , яке видано Мелітопольським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції в Запорізькій області 06 листопада 2020 року (повторно), ОСОБА_1 є донькою ОСОБА_4 та ОСОБА_2 (т.1, а.с.16).

ОСОБА_4 на підставі договору дарування, посвідченого Мелітопольською державною нотаріальною конторою 28.01.1988 року за реєстровим номером 2-674 та 30.07.1988 року за реєстраційним номером 1-5495, належало на праві власності 8/25 часток житлового будинку АДРЕСА_1 (т.1, а.с.22-26, 31-32).

ІНФОРМАЦІЯ_5 ОСОБА_4 помер, що підтверджується копією Свідоцтва про смерть НОМЕР_2 , яке видано Мелітопольським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції в Запорізькій області 05 листопада 2020 року, актовий запис №680 (т.1, а.с.17).

Після смерті ОСОБА_4 відкрилася спадщина на 8/25 часток житлового будинку, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 .

Судом також встановлено та підтверджується копією Свідоцтва про смерть серія НОМЕР_3 , виданого 03 грудня 2019 року, актовий запис №2706, що ІНФОРМАЦІЯ_3 померла ОСОБА_5 , яка є матір`ю ОСОБА_4 та бабусею позивачки (т.1, а.с.18).

Згідно довідки голови квартального комітету №49 від 23.12.2020 року ОСОБА_6 , 1939 року народження, проживала за адресою: АДРЕСА_1 , до 02.12.2019 року (т.1, а.с.9).

Згідно довідки голови квартального комітету №49 від 23.12.2020 року ОСОБА_1 , 1987 року народження, проживає за адресою АДРЕСА_1 з 2002 року по теперішній час (т.1, а.с.8).

Відповідно до договору № 0922026/77 від 23.09.2004 року про користування електричною енергією за адресою АДРЕСА_1 , користувачем послуг зазначено ОСОБА_6 , 1939 року народження, яка проживала за адресою: АДРЕСА_1 (т.1, а.с. 10-11).

Відповідно до договору № б/н про надання послуг з вивезення твердих побутових відходів за адресою АДРЕСА_1 , користувачем зазначено ОСОБА_6 , 1939 року народження, яка проживала за адресою: АДРЕСА_1 (т.1, а.с. 12).

Матеріали справи також містять копії розрахункових книжок про оплату за послуги з постачання електричної енергії, вивіз ТПВ за адресою: АДРЕСА_1 , на ім`я ОСОБА_5 (т.1, а.с.14-15).

Судом першої інстанції правильно встановлено, що ОСОБА_1 , ОСОБА_6 , як спадкоємці першої черги, фактично прийняли спадщину після смерті ОСОБА_4 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , вступивши в управління та володіння спадковим майном, зокрема, 8/25 частками житлового будинку, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 .

Разом з тим, Постановою Запорізького апеляційного суду від 02.02.2021 року у справі №320/8010/17 встановлено, що окрім позивача по справі ОСОБА_2 (дружина) та скаржниці ОСОБА_1 (донька), спадкоємцями першої черги після померлого ОСОБА_4 також є донька померлого - ОСОБА_7 (т.1, а.с. 117, 119) та мати померлого - ОСОБА_8 ( ОСОБА_9 ) (т.1, а.с. 60, зворот).

Суд першої інстанції зазначив в рішенні, що матеріалами справи №320/8010/17 підтверджується проживання мати померлого ОСОБА_4 - ОСОБА_6 разом зі спадкодавцем.

Сторонами не заперечується той факт, що донька померлого ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , на момент смерті батька ОСОБА_4 була неповнолітньою та проживала разом з матір`ю ОСОБА_2 за адресою: АДРЕСА_2 .

За змістом статті 524 Цивільного кодексу УРСР 1963 року, статей 1216, 1217, 1218 Цивільного кодексу України (далі ЦК) спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла, до інших осіб (спадкоємців).

Отже, після померлого ОСОБА_4 до кола осіб, які мають право на спадкування, як спадкоємці першої черги, входять: мати - ОСОБА_6 , донька - ОСОБА_1 , донька - ОСОБА_7 .

Матеріали справи не містять доказів відмови неповнолітніх дочок померлого ОСОБА_4 - ОСОБА_1 , ОСОБА_7 та його мати - ОСОБА_6 від прийняття спадщини, а також доказів звернення зазначених осіб до нотаріальної контори із заявами про прийняття спадщини.

Таким чином, правильним є висновок суду про те, що після смерті ОСОБА_4 залишилось троє спадкоємців: дві неповнолітні доньки: позивачка та ОСОБА_7 , а також мати, яка фактично вступила в управління спадковим майном.

ОСОБА_6 померла ІНФОРМАЦІЯ_3 (т.1, а.с. 92),

Пунктами 4 і 5 Прикінцевих та Перехідних положень Цивільного кодексу України, який набрав чинності 01 січня 2004 року передбачено, що ЦК України застосовується до цивільних відносин, що виникли після набрання ним чинності.

Щодо цивільних відносин, які виникли до набрання чинності ЦК України, положення цього кодексу застосовуються до тих прав і обов`язків, що виникли або продовжують існувати після набрання ним чинності.

Правила книги шостої ЦК України застосовуються також до спадщини, яка відкрилася, але не була прийнята ніким із спадкоємців до набрання чинності цим Кодексом.

Частиною 1 статті 1226 ЦК України визначено, що частка у праві спільної сумісної власності спадкується на загальних підставах.

Відповідно ст. 1258 ЦК України спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття, крім випадків, встановлених статтею 1259 цього Кодексу.

За положеннями ст. 1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки.

Відповідно до п. 3 ст. 1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї.

Згідно відповіді Мелітопольської державної нотаріальної контори від 02.09.2021 року №1452/01-16 спадкова справа після смерті ОСОБА_6 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_3 , не відкривалась (т.1, а.с.139-140).

Позивач ОСОБА_1 прийняла спадщину після смерті бабусі - ОСОБА_6 відповідно до вимог ч. 3 ст. 1268 ЦК України, оскільки постійно проживала разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, що підтверджується довідкою голови квартального комітету №49.

Отже, колегія суддів погоджується з висновком суду про те, що ОСОБА_1 вступила в управління та користування спадковим майном у виді 8/25 частин житлового будинку, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 , після смерті батька - ОСОБА_4 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 та після смерті бабусі - ОСОБА_5 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_3 , та за життя прийняла спадщину після смерті сина, проте не оформила у передбачений законом строк.

За вказаних обставин, правильним є висновок суду про наявність підстав для встановлення факту прийняття спадщини ОСОБА_1 після смерті батька ОСОБА_4 та бабусі - ОСОБА_5 , а також визнання за спадкоємцем права власності на спадкове майно.

Спадкоємець, який прийняв спадщину може одержати свідоцтво про право на спадщину (ч. 1 ст. 1296 ЦК України ).

До того ж, постановою Пленуму Верховного Суду України від 30.05.2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування» роз`яснено, що свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження.

З урахуванням положень статей 1296-1299 ЦК України питання про право спадкоємця на спадкове майно вирішується судом у разі невизнання такого права чи відмови нотаріуса у видачі свідоцтва про право на спадщину.

Доводи апеляційної скарги про те, що відповідач ОСОБА_7 не має права на спадкове майно, яке залишилось після смерті батька ОСОБА_4 та бабусі - ОСОБА_5 , заслуговують на увагу з огляду на таке.

За матеріалами справи спадкодавець ОСОБА_4 помер ІНФОРМАЦІЯ_5 , а відтак спірні правовідносини, що пов`язані із питаннями саме відкриття та прийняття спадщини після смерті такої особи на той час були врегульовані нормами ЦК УРСР у редакції 1963 року.

За правилами статей 529-530 ЦК УРСР при спадкуванні за законом спадкоємцями першої черги є в рівних частках діти, подружжя та батьки померлого. Статтею 535 ЦК УРСР передбачено, що неповнолітні або непрацездатні діти спадкодавця (в тому числі усиновлені), а також непрацездатні дружина, батьки (усиновителі) і утриманці померлого успадковують, незалежно від змісту заповіту, не менше двох третин частки, яка належала б кожному з них при спадкоємстві за законом (обов`язкова частка). При визначенні розміру обов`язкової частки враховується і вартість спадкового майна, що складається з предметів звичайної домашньої обстановки і вжитку.

Згідно статті 549 ЦК УРСР визнається, що спадкоємець прийняв спадщину: 1) якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном; 2) якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини.

Зазначені в цій статті дії повинні були бути вчинені протягом шести місяців з дня відкриття спадщини.

Особи, які мали право на обов`язкову частку в спадщині на підставі статті 535 ЦК УРСР, у тому числі й малолітні діти спадкодавця, проте не здійснили дій, що свідчать про прийняття спадщини (стаття 549 ЦК УРСР), мали право звернутися з позовом про продовження строку для прийняття спадщини (стаття 550 ЦК УРСР).

Згідно зі статтею 553 ЦК УРСР, яка діяла на момент відкриття спадщини, спадкоємець за законом або за заповітом вправі відмовитись від спадщини протягом шести місяців з дня відкриття спадщини. Наступне скасування спадкоємцем такої заяви не допускається. Вважається, що відмовився від спадщини також той спадкоємець, який не вчинив жодної з дій, що свідчать про прийняття спадщини.

Відповідно до частини першої статті 554 ЦК УРСР у разі неприйняття спадщини спадкоємцем за законом або за заповітом або позбавлення спадкоємця права спадкування (статті 528 і 534 цього Кодексу) його частка переходить до спадкоємців за законом і розподіляється між ними в рівних частках.

Отримання спадкоємцем, який прийняв спадщину, свідоцтва про право на спадщину відповідно до статті 560 ЦК УРСР, яка діяла на момент відкриття спадщини, є правом, а не обов`язком спадкоємця.

Відповідно до статті 14 ЦК Української РСР за неповнолітніх, які не досягли п`ятнадцяти років, угоди укладають від їх імені батьки (усиновителі) або опікун. Вони вправі учиняти лише дрібні побутові угоди.

Як встановлено судами та вбачається з матеріалів справи, протягом шести місяців з дня відкриття спадщини, що залишилась після смерті ОСОБА_4 , із заявою про прийняття спадщини ніхто зі спадкоємців не звертався.

Нормами ЦК УРСР не передбачено автоматичного прийняття спадщини неповнолітньою особою.

Мати відповідачки ОСОБА_2 , як законний представник своєї малолітньої на той час дитини ОСОБА_7 , якій на той час було 10 років, до нотаріусу з заявою про прийняття спадщини не зверталась, а також не вступила в управління або володіння спадковим майном, тобто нею не було виконано вказаного законодавчо встановленого обов`язку, та не здійснено передбачених на той час чинним законодавством дій, що свідчать про прийняття спадщини.

До нотаріуса із заявою про видачу спадщини як після померлого батька ОСОБА_2 , так і після померлої бабусі - ОСОБА_5 відповідач на час розгляду справи не зверталась.

Частиною першою статті 550 ЦК УРСР визначено, що строк для прийняття спадщини, встановлений статтею 549 цього Кодексу, може бути подовжений судом, якщо він визнає причини пропуску строку поважними. Спадщина може бути прийнята після закінчення зазначеного строку й без звернення до суду при наявності згоди на це всіх інших спадкоємців, які прийняли спадщину.

Цей строк може бути подовжений судом за заявою заінтересованої особи при доведеності поважності причин його пропуску.

Аналогічна норма міститься у статті 1272 ЦК України.

Проте, досягнувши 29 травня 2010 року повноліття ОСОБА_3 , як спадкоємець першої черги, протягом майже 11 років, не здійснила дій щодо виконання вимог статті 549 ЦК УРСР, та не звернулась до суду за захистом своїх прав згідно зі ст.ст.550 ЦК УРСР(1272 ЦК України), а відтак - не прийняла спадщину.

Саме до аналогічного висновку дійшов Верховний Суд у постанові від 16 квітня 2021 року у справі №185/101173/16.

Крім того, відповідач протягом майже двох років не здійснила дій щодо виконання вимог статті 1269,1270 ЦК України після смерті бабусі ОСОБА_5 за правом представлення згідно зі ст.1266 ЦК України.

За вказаних обставин, колегія суддів дійшла висновку про те, що після смерті ОСОБА_4 спадщину прийняли його дочка та позивач по справі - ОСОБА_1 , та мати померлого - ОСОБА_5 та успадкували по 8/50 частин житлового будинку АДРЕСА_1 .

Після смерті ОСОБА_5 ( ІНФОРМАЦІЯ_3 ) спадщину прийняла позивач ОСОБА_1 , яка успадкувала за бабусею 8/50 частин житлового будинку АДРЕСА_1 .

Ухвалюючи рішення, суд першої інстанції не врахував вищенаведених норм права, та дійшов помилкового висновку про часткове задоволення позовних вимог та визнання права власності за позивачкою на 16/75 частини житлового будинку АДРЕСА_1 в порядку спадкування.

За вказаних обставин, рішення суду в частині позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про визнання права власності на спадкове майно згідно з п.2,4 ч.1 ст.376 ЦПК України підлягає скасуванню з прийняттям в цій частині нової постанови про задоволення позову в цій частині в повному обсязі та визнання за ОСОБА_1 права власності на 8/25 частини житлового будинку АДРЕСА_1 в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_4 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , та після смерті ОСОБА_5 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_3 .

Рішення суду в частині позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про скасування реєстрації права власності, не оскаржувалось та не переглядалось в апеляційному порядку.

Керуючись ст. ст. 374, 376, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Рішення Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 23 вересня 2021 року у цій справі у частині позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про визнання права власності на спадкове майно, скасувати та прийняти в цій частині нову постанову наступного змісту.

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про визнання права власності на спадкове майно задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1 право власності на 8/25 частини житлового будинку АДРЕСА_1 в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_4 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , та після смерті ОСОБА_5 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_3 .

Рішення суду в частині позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про скасування реєстрації права власності, не оскаржувалось та не переглядалось в апеляційному порядку.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня її проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складений 02 грудня 2022 року.

Головуючий А.В. Дашковська

Судді: О.М. Кримська

І.В. Кочеткова