Справа № 369/9578/20
Провадження № 2/369/441/22
21.02.2022 року м. Київ
Києво-Святошинський районний суд Київської області у складі:
головуючого судді Дубас Т.В.,
за участю секретаря Житар А.А.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду № 6 в приміщенні Києво-Святошинського районного суду Київської області цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа: Філія головного управління по м. Києву та Київській області Публічного акціонерного товариства «Державний ощадний банк» про визнання правочину недійсним, визнання права власності та витребування майна з чужого незаконного володіння, -
У серпні 2020 року ОСОБА_1 звернулась до Києво-Святошинського районного суду Київської області з позовом до ОСОБА_2 , третя особа: Філія головного управління по м. Києву та Київській області Публічного акціонерного товариства «Державний ощадний банк» (далі - ПАТ «Державний ощадний банк») про визнання правочину недійсним, визнання права власності та витребування майна з чужого незаконного володіння.
Заявлені позовні вимоги обґрунтовувала тим, що 28 березня 1991 року між ОСОБА_3 та ОСОБА_4 був укладений шлюб відділом ЗАГС Корткєросского РІК Комі ССР.
Позивач була громадянкою Росії а ОСОБА_4 громадянином України. У 2001 році позивач переїхала до України для подальшого подружнього проживання з ОСОБА_4 , що потребувало придбання помешкання. ОСОБА_4 не мав свого житла, а також у подружжя не було грошей для придбання житла.
З цього приводу, позивач попросила гроші у своїх батьків, які дали згоду на вищезазначену пропозицію.
Після чого, позивач стала підшукувати житло та підшукала приватний будинок за АДРЕСА_1 .
У липні 2001 року приїхали батьки позивача, для дарування їй грошей необхідних для придбання житла. Зустрічали батьків позивача - позивач, ОСОБА_4 , ОСОБА_5 та ОСОБА_6 . ОСОБА_5 та ОСОБА_6 були присутні коли батьки позивача передавали, як дарунок їй гроші для придбання приватного будинку (домоволодіння) та земельної ділянки.
Однак, позивач зіткнулася зі складнощами при оформленні земельної ділянки, так як згідно до земельного Законодавства України, іноземні громадяни не мали права мати у власності землю та інших обставин про оформленні.
Виходячи з цих обставин, подружжя вирішило нотаріально оформити будинок та земельну ділянку на ОСОБА_4 , але домовились, що фактично будинок та земельна ділянка буде у власності за позивачем.
Після придбання будинку позивач зробила за особисті даровані їй її батьками кошти капітальний ремонт, тобто, побудувала за особисті даровані їй кошти прибудови до будинку, другій поверх та гараж. Гроші на це у позивача залишились після придбання будинку з тих грошей що подарували їй батьки на будинок та на його обладнання.
З цих підстав у 2007 році позивач звернулася до суду з позовом до ОСОБА_4 та просила суд, визнати за нею право власності на наведе вище домоволодіння та земельну ділянку.
02 жовтня 2007 року Києво-Святошинський районний суд Київської області, розглянувши цивільну справу № 2-2694/2007 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_4 , ухвалив рішення, яким визнав за ОСОБА_1 право власності на домоволодіння та земельну ділянку, з моменту укладання договору, а саме з 18 липня 2001 року.
Однак, 09 листопада 2007 року відповідач отримала свідоцтво, що було видане у зв`язку із реалізацією майна 30 жовтня 2007 року.
Проте, позивач 04 квітня 2008 року була поручителем по іпотечному договору, укладеному з Печерським відділенням № 3715 відкритого акціонерного товариства «Державний ощадний банк України», за умовами якого будинок та земельна ділянка знаходились в заставі під забороною на відчуження.
Як зазначено в позовній заяві, відповідач отримала державний акт на земельну ділянку від 14 липня 2008 року, без підпису та печатки сільського голови, що є необхідною процедурою для реєстрації в земельному управління та в ДЗК, яка знаходилась в арештів, належить позивачу на праві власності на підставі рішення суду від 02 жовтня 2007 року.
25 листопада 2020 року ухвалою судді Києво-Святошинського районного суду Київської області було відкрито провадження у справі.
27 липня 2021 року представник відповідач подала до суду відзив на позовну заяву, зазначивши, що рішенням Києво-Святошинського районного суду Київської області від 02.10.2007, що залишене в силі ухвалою Апеляційного суду Київської області від 16.11.2017 у справі № 2-2694/07 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_4 про переведення прав та обов`язків покупця по договору купівлі-продажу житлового будинку та земельної ділянки позов задоволено, визнано за ОСОБА_1 права та обов`язки покупця по договору купівлі-продажу житлового будинку та земельної ділянки, що знаходиться в АДРЕСА_1 , укладений 18 липня 2001 між ОСОБА_4 та ОСОБА_7 з моменту вчинення та визнано право власності на це майно за ОСОБА_1 за договором, посвідченим державним нотаріусом Першої Київської обласної державної нотаріальної контори 18.07.2001 року та зареєстрований в реєстрі за № 1-1177.
Як встановлено ухвалою Апеляційного суду Київської області від 16 листопада 2017 року у справі № 2-2694 2007 18 липня 2001 року спірний житловий будинок зареєстрований у Києво-Святошинському БТІ на праві приватної власності за ОСОБА_4 .
08 жовтня 2002 року ОСОБА_4 одержав державний акт на право власності на землю, площею 0,145 га, що розташована по АДРЕСА_1 , про що внесено запис до Книги записів державних актів на право приватної власності на землю за № 1340.
22 лютого 2005 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Почтарьовим С.О. було вчинено виконавчий напис, зареєстрований в реєстрі № 262, згідно з яким запроновано стягнути з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_8 несплачені в строк грошові кошти згідно Договору позики від 21 серпня 2004 року в сумі 239 175 грн., строк повернення яких закінчився 21 вересня 2004 року, а також плату за вчинення виконавчого напису у розмірі 250 грн. та державне мито у розмірі 2 391 грн. 75 коп., а всього 241 566 грн. 75 коп.
23 лютого 2015 року головним державним виконавцем виконавчої служби Києво- Святошинського районного управління юстиції винесено постанову про відкриття виконавчого провадження з виконання виконавчого напису № 262, вчиненого 22 лютого 2005 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу.
Постановою головного державного виконавця відділу державної виконавчої служби Києво-Святошинського районного управління юстиції від 28 лютого 2005 року накладено арешт на все майно, що належить боржнику ОСОБА_4 .
Згідно з протоколом № 6290095 проведення прилюдних торгів по реалізації майна, яке належить ОСОБА_4 , 15 червня 2006 року відбулися прилюдні торги з реалізації житлового будинку з господарськими спорудами та земельної ділянки, площею 0,145 га, що розташовані по АДРЕСА_1 . Переможцем торгів стала ОСОБА_2 , ціна реалізації 320 850 грн.
Постановою головного державного виконавця відділу державної виконавчої служби Києво-Святошинського районного управління юстиції від 15 березня 2005 року виконавче провадження з примусового виконання виконавчого напису № 262 від 22 лютого 2005 року, вчиненого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу закінчено у зв`язку з повним виконанням виконавчого напису: борг у сумі 241 556 грн. 75 коп. стягнуто за рахунок реалізації майна, який перераховано на рахунок стягувала платіжним дорученням № 1341 від 20 липня 2006 року.
30 жовтня 2007 року державним виконавцем відділу державної виконавчої служби Києво-Святошинського районного управління юстиції складено акт про проведення прилюдних торгів, який затверджений начальником відділу державної виконавчої служби Києво-Святошинського районного управління юстиції Гаврилюком В.А. про реалізацію житлового будинку АДРЕСА_1 та земельної ділянки, площею 0,145 га, що розташована за тією ж адресою та придбані ОСОБА_2 .
09 листопада 2007 року державним нотаріусом Вишневої міської державної нотаріальної контори на підставі акта про проведення прилюдних торгів від 30 жовтня 2013 року видано свідоцтво, яким посвідчено, що відповідачу належить право власності на житловий будинок та земельну ділянку, площею 0,145 га, які розташовані по АДРЕСА_1 . Вказане свідоцтво зареєстроване в реєстрі за № 2-3463.
Представник відповідача зазначила, що результати торгів є дійсними та в установленому законом порядку скасовані не були, а відтак посилання позивача на наявність підстав для визнання свідоцтва про право власності та державного акту на земельну ділянку нікчемними та такими, що не породжують ніяких правових наслідків, а відтак є недійсними відповідно до часу своєї правової природи, а земельна ділянка підлягає негайному витребуванню на користь позивача за будь-яких обставин не заслуговує на увагу.
Також зазначено, що ОСОБА_2 володіє спірною земельною ділянкою на законній підставі, у свою чергу будь-які підстави, передбачені ст. 388 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України), що дають змогу власнику витребувати майно від добросовісного набувача відсутні, як і відсутні докази недобросовісності дій відповідача, а відтак позовні вимоги не знайшли свого підтвердження, у зв`язку з чим просила суд відмовити у задоволенні позовних вимог.
Представник відповідача просила суд застосувати у справі строк позовної давності та відмовити у позові у зв`язку із пропуском строку позовної давності.
25.08.2021 позивач подала пояснення по суті спору, зазначивши, що про право власності відповідача на спірне майно їй стало відомо 04 серпня 2017 року, коли на адресу позивача надійшла ухвала Апеляційного суду Київської області разом із апеляційною скаргою ОСОБА_2 та повісткою на слухання, яке відбувалось 14 вересня 2017 року. Тобто, як зазначено позивачем трирічний строк позовної давності не був пропущений.
Як зазначено в поясненнях, твердження щодо того, що у відповідача як добросовісного набувача, позивач не може витребувати майно не відповідає імперативним нормам ч. 1 та ч. ст. 388 ЦК України, де задекларовано, що власник має право на витребування майна від добросовісного набувача, якщо майно за відплатним договором придбане в особи, яка не мала права його відчужувати, про що набувач не знав і не міг знати (добросовісний набувач), власник має право витребувати це майно від набувача лише у разі, якщо майно, вибуло з володіння власника не з їхньої волі іншим шляхом. У позивача майно вибуло не з її волі а шляхом реалізації її майна виконавчою службою. А придбано воно відповідачем у особи яка не мала права розпорядження майном, тобто боржник ОСОБА_4 не був власником майна з 18 липня 2001 року, що підтверджується рішенням Києво-Святошинського районного суду Київської області від 02 жовтня 2007 року.
25.08.2021 ухвалою суду закрито підготовче провадження, справу призначено до розгляду по суті.
В судове засідання 20.01.2022 учасники справи не з`явилися. Про час, дату та місце розгляду справи повідомлені належним чином.
Позивач подала до суду заяву про розгляд справи у її відсутності, позовні вимоги підтримала та просила суд задовольнити.
За відсутності заперечень позивача, суд ухвалив провести заочний розгляд справи та ухвалити заочне рішення, що відповідає положенням ст. ст. 280-281 Цивільного процесуального кодексу України.
Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
У відповідності до ч. 5 ст. 268 ЦПК України датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.
Суд, дослідивши матеріали справи та письмові докази в їх сукупності, оцінивши їх відповідно до ст. 89 ЦПК України, приходить до висновку про часткове задоволення позову з огляду на наступне.
Рішенням Києво-Святошинського районного суду Київської області від 02.10.2007 було задоволено позов ОСОБА_1 до ОСОБА_4 про перевід прав та обов`язків покупця по договору купівлі-продажу житлового будинку та земельної ділянки, а саме: визнано за ОСОБА_1 права та обов`язки покупця по договору купівлі-продажу житлового будинку та земельної ділянки, що знаходиться в АДРЕСА_1 , укладений 18 липня 2001 року між ОСОБА_4 та ОСОБА_7 з моменту вчинення та визнати право власності на це майно за ОСОБА_1 за договором, посвідченим державним нотаріусом Першої Київської обласної державної нотаріальної контори 18.07.2001 та зареєстрований в реєстрі за № 1-1177.

Ухвалою Апеляційного суду Київської області від 16 листопада 2017 року встановлено, що 08 жовтня 2002 року ОСОБА_4 одержав державний акт на право власності на землю, площею 0,145 га, що розташована по АДРЕСА_1 , про що внесено запис до Книги записів державних актів на право приватної власності на землю за № 1340.

22 лютого 2005 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Почтарьовим С.О. було вчинено виконавчий напис, зареєстрований в реєстрі № 262, згідно з яким запроновано стягнути з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_8 несплачені в строк грошові кошти згідно Договору позики від 21 серпня 2004 року в сумі 239 175 грн., строк повернення яких закінчився 21 вересня 2004 року, а також плату за вчинення виконавчого напису у розмірі 250 грн. та державне мито у розмірі 2 391 грн. 75 коп., а всього 241 566 грн. 75 коп.

23 лютого 2015 року головним державним виконавцем виконавчої служби Києво- Святошинського районного управління юстиції винесено постанову про відкриття виконавчого провадження з виконання виконавчого напису № 262, вчиненого 22 лютого 2005 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу.

Постановою головного державного виконавця відділу державної виконавчої служби Києво-Святошинського районного управління юстиції від 28 лютого 2005 року накладено арешт на все майно, що належить боржнику ОСОБА_4 .

Згідно з протоколом № 6290095 проведення прилюдних торгів по реалізації майна, яке належить ОСОБА_4 , 15 червня 2006 року відбулися прилюдні торги з реалізації житлового будинку з господарськими спорудами та земельної ділянки, площею 0,145 га, що розташовані по АДРЕСА_1 . Переможцем торгів стала ОСОБА_2 , ціна реалізації 320 850 грн.

Постановою головного державного виконавця відділу державної виконавчої служби Києво-Святошинського районного управління юстиції від 15 березня 2005 року виконавче провадження з примусового виконання виконавчого напису № 262 від 22 лютого 2005 року, вчиненого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу закінчено у зв`язку з повним виконанням виконавчого напису: борг у сумі 241 556 грн. 75 коп. стягнуто за рахунок реалізації майна, який перераховано на рахунок стягувала платіжним дорученням № 1341 від 20 липня 2006 року.

30 жовтня 2007 року державним виконавцем відділу державної виконавчої служби Києво-Святошинського районного управління юстиції складено акт про проведення прилюдних торгів, який затверджений начальником відділу державної виконавчої служби Києво-Святошинського районного управління юстиції Гаврилюком В.А. про реалізацію житлового будинку АДРЕСА_1 та земельної ділянки, площею 0,145 га, що розташована за тією ж адресою та придбані ОСОБА_2 .

09 листопада 2007 року державним нотаріусом Вишневої міської державної нотаріальної контори на підставі акта про проведення прилюдних торгів від 30 жовтня 2013 року видано свідоцтво, яким посвідчено, що відповідачу належить право власності на житловий будинок та земельну ділянку, площею 0,145 га, які розташовані по АДРЕСА_1 . Вказане свідоцтво зареєстроване в реєстрі за № 2-3463.

Згідно ч. 4 ст. 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

На підставі вищезазначеного свідоцтва про придбання арештованого нерухомого майна з прилюдних торгів № 2-3463 від 09.11.2007, 14.07.2008 ОСОБА_2 оформила державний акт на право власності на земельну ділянку за кадастровим номером :01:012:0057, площею 0,1450 га.

Згідно законодавства України результатом прилюдних торгів є вчинення правочину щодо відчуження майна, переходу права власності на майно (договору купівлі-продажу майна), тому прилюдні торги у контексті положень ст. ст. 15, 16, 202, 203, 215, 650, 655, 656 та інших норм ЦК України можуть бути визнані недійсними за правилами визнання недійсним правочину. Зазначене відповідає правовій позиції, висловленій Верховним Судом України, зокрема, в постанові від 24.10.2012 у справі № 6-116цс12.

Враховуючи, що результати прилюдних торгів по реалізації майна (земельної ділянки за кадастровим номером :01:012:0057, площею 0,1450 га, розташованої за адресою: АДРЕСА_1 ) не визнавались недійсними, суд позбавлений можливості визнати недійсним правовстановлюючий документ на спірну земельну ділянку, оскільки підстава видачі останнього в судовому процесу не оскаржувалась та недійсною не визнавалась.

Проте, як вбачається із матеріалів справи, на час відчуження спірної земельної ділянки відповідачу, боржник - ОСОБА_4 не був її власником, враховуючи чинне судове рішення про визнання права власності на вищезазначену земельну ділянку за ОСОБА_1 .

Відповідно до вимог ст. ст. 317, 319 ЦК України власнику належить право розпоряджатися своїм майном за власною волею.

За змістом ч. 1 ст. 388 ЦК України, якщо майно за відплатним договором придбане в особи, яка не мала права його відчужувати, про що набувач не знав і не міг знати (добросовісний набувач), власник має право витребувати це майно від набувача лише у разі, коли майно було загублено власником або особою, якій він передав майно у володіння або викрадене у власника або особи, якій він передав майно у володіння чи вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно у володіння, не з їхньої волі.

Спірне майно вибуло з власності позивача не з її волі, шляхом реалізації нерухомого майна виконавчою службою на підставі відкритого виконавчого провадження відносно ОСОБА_4 , який не був законним його власником.

Стосовно ч. 2 ст. 388 ЦК України, де зазначено, що майно не може бути витребувано від добросовісного набувача, якщо воно було продане у порядку, встановленому для виконання судових рішень.

Проте, відповідачем спірне майно придбане не в порядку виконання судових рішень, а в порядку виконання виконавчого напису нотаріуса, в той час коли норма статті передбачає лише не можливість витребування від добросовісного набувача майна, придбаного ним в порядку виконання судових рішень, а не будь-якого виконавчого провадження, отже коли відповідач придбав майно в порядку виконання виконавчого напису нотаріуса дана норма на нього не розповсюджується.

Оскільки добросовісне придбання згідно ст. 388 ЦК України можливе лише тоді, коли майно придбане не безпосередньо у власника, а у особи, яка не мала права відчужувати це майно, наслідком правочину, укладеного з таким порушенням, є не двостороння реституція, а повернення майна з чужого незаконного володіння (віндикація).

Згідно постанови Великої палати Верховного Суду від 11.02.2020 (справа № 922/614/19, провадження № 12-157гс19) у спорах про витребування майна суд має встановити обставини незаконного вибуття майна власника на підставі наданих сторонами належних, допустимих і достатніх доказів. Закон не вимагає встановлення судом таких обставин в іншій судовій справі, зокрема не вимагає визнання незаконними рішень, відповідно до яких відбулось розпорядження майном на користь фізичних осіб, у яких на підставі цих рішень виникли права (пункт 51 постанови).

У зв`язку з чим, відсутня необхідність визнавати недійсним результат прилюдних торгів, належним способом захисту прав позивача є витребування майна з володіння ОСОБА_2 .

Також немає необхідності визнавати за ОСОБА_1 право власності на спірну земельну ділянку, враховуючи, що таке право визнано за позивачем рішенням Києво-Святошинського районного суду Київської області від 02.10.2007, яке набрало законної сили, і саме останнє разом з рішення суду про витребування майна у відповідача на користь позивача, в силу приписів п.9 ч.1 ст.27 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», а також п.67 «Порядку державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», затвердженого Постановою КМУ №1127 від 25.12.2015, є підставою для державної реєстрації прав позивача на нерухоме майно.

Суд не знаходить підстав для застосування наслідків спливу строку позовної давності з огляду на наступне.

Відповідно до ст.256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Згідно ст. 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Відповідно до ч.1 ст. 261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

Таким чином, перебіг строку позовної давності, з вимогою про захист свого цивільного права та інтересу шляхом витребування майна з чужого незаконного володіння у позивача розпочався з 14 липня 2008, тобто з моменту реєстрації права власності на спірну земельну ділянку нерухоме майно.

Більш того, суду не надано належних та допустимих доказів, що позивачу було відомо про проведені прилюдні торги по реалізації земельної ділянки (15.06.2006), про видачу акта про проведення прилюдних торгів (30.10.2007), свідоцтва на право власності на житловий будинок та спірну земельну ділянку (09.11.2007), раніше ніж постановлена ухвала Апеляційним судом Київської області - 16.11.2007.

У зв`язку з чим, суд приходить до висновку, що позивачем не пропущено строк позовної давності щодо звернення з позовом для захисту невизнаних, порушених прав та інтересів.

На підставі викладеного, ст. ст. 317, 319, 388, 256, 257, 261 Цивільного кодексу України, керуючись ст. ст. 12, 13, 76-81, 141, 258, 263-265, 280-282 Цивільного процесуального кодексу України, суд, -

УХВАЛИВ:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа: Філія головного управління по м. Києву та Київській області Публічного акціонерного товариства «Державний ощадний банк» про визнання правочину недійсним, визнання права власності та витребування майна з чужого незаконного володіння - задовольнити частково.

Витребувати у ОСОБА_2 з чужого незаконного володіння на користь ОСОБА_1 земельну ділянку за кадастровим номером :01:012:0057, площею 0,1450 га, розташованої за адресою: АДРЕСА_1 .

В задоволенні решти позовних вимог - відмовити.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справ, якому повне заочне рішення суду не було вручено у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення до Київського апеляційного суду.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Інформація про сторін:

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , паспорт серії НОМЕР_1 , виданий Києво-Святошинським РВ ГУ МВС України 27.12.2005, РНОКПП НОМЕР_2 , адреса: АДРЕСА_1 .

Відповідач: ОСОБА_2 , РНОКПП НОМЕР_3 , адреса: АДРЕСА_3 .

Третя особа: Філія головного управління по місту Києву та Київській області Публічного акціонерного товариства «Державний ощадний банк», , адреса: м. Київ, вул. Володимирська, 27.

Суддя: Т.В. Дубас