Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

Справа №377/20/22

Провадження №2/377/91/22

18 лютого 2022 року Славутицький міський суд Київської області у складі: головуючої судді Теремецької Н.Ф., за участю секретаря судового засідання Носенко І.В., за відсутності сторін, розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду в м. Славутичі за правилами спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу,-

У С Т А Н О В И В:

До суду надійшла позовна заява, у якій позивач, посилаючись на ст. ст. 104-105, 110, 112 СК України, просить розірвати шлюб між ним, ОСОБА_1 , та ОСОБА_2 , зареєстрований 22 квітня 2010 року у Відділі реєстрації актів цивільного стану Чернігівського міського управління юстиції, Україна, актовий запис № 414.

Позовні вимоги обґрунтовувались тим, що позивач з відповідачем ОСОБА_2 знаходяться у шлюбі, який був зареєстрований 22 квітня 2010 року у Відділі реєстрації актів цивільного стану Чернігівського міського управління юстиції Україна, актовий запис № 414. Від шлюбу у них народився син ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Причиною звернення до суду з даною позовною заявою про розірвання шлюбу стало те, що в силу психологічної несумісності характерів у сторін так і не склалися нормальні сімейні стосунки. З часом виявилося, що в позивача з відповідачем різні погляди на сімейне життя, права та обов`язки подружжя. За час шлюбу сторони так і не знайшли спільної мови та взаємного порозуміння. Такі стосунки між ними призвели до того, що з 2014 року вони стали проживати окремо, припинили шлюбні стосунки, перестали вести спільне господарство, в кожного з них утворився окремий бюджет. Фактично сторони стали чужими людьми, у них відсутні спільні інтереси та плани на спільне майбутнє. Збереження сім`ї та формальне збереження шлюбу є неможливим, позивач категорично налаштований на розлучення, подальше збереження шлюбу суперечитиме його інтересам. Син сторін залишається проживати разом з відповідачем, на даний час ніяких перепон у спілкуванні з дитиною немає. Спірні питання по розподілу майна та матеріальному утриманню дитини у сторін відсутні.

Ухвалою судді від 20 січня 2022 року після виконання вимог, передбачених ч. 6 ст. 187 ЦПК України, прийнято позовну заяву до розгляду, відкрито провадження у справі, визначено розгляд справи в порядку спрощеного провадження з викликом сторін та призначено судове засідання на 18 лютого 2022 року.

В призначене судове засідання позивач не з`явився, про дату, час та місце судового засідання повідомлений належним чином, про що свідчить повідомлення про вручення поштового відправлення, в позовній заяві позивач просив розглянути справу за його відсутності.

Відповідач в призначене судове засідання не з`явилася, про дату, час та місце судового засідання повідомлена належним чином, до канцелярії суду подала заяву, в якій просила розглядати цивільну справу за її відсутності, позовні вимоги визнала.

Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. З огляду на викладене, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.

Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав.

З матеріалів справи судом встановлено, що згідно свідоцтва про шлюб серії НОМЕР_1 , виданого 22 квітня 2010 року Відділом реєстрації актів цивільного стану Чернігівського міського управління юстиції, копія якого долучена до матеріалів справи, ОСОБА_1 та ОСОБА_4 22 квітня 2010 року зареєстрували шлюб у Відділі реєстрації актів цивільного стану Чернігівського міського управління юстиції, про що складено відповідний актовий запис за № 414. Після державної реєстрації шлюбу присвоєні прізвища: чоловіку ОСОБА_5 , дружині ОСОБА_5 .

Під час шлюбу в них народився син ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , батьком якого є позивач, мати відповідач, що підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_2 , виданого 13 листопада 2012 року Відділом державної реєстрації актів цивільного стану Славутицького міського управління юстиції у Київській області, копія якого долучена до матеріалів справи.

Згідно довідки, виданої 04 листопада 2021 року Управлінням адміністративних послуг виконавчого комітету Славутицької міської ради Вишгородського району Київської області, за адресою: АДРЕСА_1 зареєстровані наступні особи: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , дата реєстрації: ІНФОРМАЦІЯ_3 ; ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , дата реєстрації: ІНФОРМАЦІЯ_5 .

Як вбачається із змісту позовної заяви, причиною звернення до суду стало те, що в силу психологічної несумісності характерів у сторін так і не склалися нормальні сімейні стосунки. З часом виявилося, що в них різні погляди на сімейне життя, права та обов`язки подружжя. За час шлюбу позивач та відповідач так і не знайшли спільної мови та взаємного порозуміння. Такі стосунки між сторонами призвели до того, що з 2014 року вони стали проживати окремо, припинили шлюбні стосунки, перестали вести спільне господарство, в кожного з них утворився окремий бюджет.

Згідно із паспортом позивача, нотаріально посвідчений переклад якого долучений до матеріалів справи, позивач є громадянином Республіки Білорусь. Відповідно до паспорту відповідача, копія якого долучена до матеріалів справи, відповідач є громадянином України.

Як зазначено у ч.ч. 1, 2 статті 28 Конвенції про правову допомогу і правові відносини у цивільних, сімейних і кримінальних справах від 22.01.1993 року, ратифікованої із застереженнями Законом України N 240/94-ВР від 10.11.94, по справах про розірвання шлюбу застосовується законодавство Договірної Сторони, громадянами якої є подружжя на момент подачі заяви. Якщо один з подружжя є громадянином однієї Договірної Сторони, а другий - іншої Договірної Сторони, застосовується законодавство Договірної Сторони, установа якої розглядає справу про розірвання шлюбу.

За змістом положень статті 51 Конституції України, ч. 1 статті 24 Сімейного кодексу України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається.

Згідно з ч. 2 статті 18, п. 3 статті 51, ч. 3 статті 56, ч. 1 статті 110 Сімейного кодексу України дружина і чоловік мають рівне право на повагу до своєї індивідуальності, своїх звичок та уподобань, при цьому способом захисту сімейних прав та інтересів, у тому числі є право на припинення шлюбних відносин шляхом пред`явлення до суду позову про розірвання шлюбу одним з подружжя.

Відповідно до ч. 2 статті 112 Сімейного кодексу України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення.

Судом встановлено, що за час сімейного життя у сторін склалася обстановка, що виключає можливість спільного проживання. Примирення між подружжям та збереження сім`ї неможливо.

За таких обставин суд дійшов до висновку, що сім`я розпалася остаточно, а шлюб існує формально, подальше спільне життя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам позивача.

Враховуючи відсутність обставин, що перешкоджають розірванню шлюбу, передбачених ч. 2 статті 110 Сімейного кодексу України, суд вважає за необхідне позов про розірвання шлюбу задовольнити, оскільки позовні вимоги є обґрунтованими і такими, що не суперечать закону та не порушують права інших осіб.

Як вбачається із змісту позовної заяви, спільний син сторін ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , залишається проживати разом з відповідачем. Спірні питання по розподілу майна та матеріальному утриманню дитини у сторін відсутні.

У відповідності до статті 113 Сімейного кодексу України особа, яка змінила своє прізвище у зв`язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище.

В заяві відповідач зазначила, що після розірвання шлюбу вона бажає залишити прізвище « ОСОБА_5 ».

Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених вимог.

За змістом ч. 1 ст. 142 ЦПК України у разі укладення мирової угоди до прийняття рішення у справі судом першої інстанції, відмови позивача від позову, визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову, а в разі якщо домовленості про укладення мирової угоди, відмову позивача від позову або визнання позову відповідачем досягнуто сторонами за результатами проведення медіації - 60 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову.

Виходячи з наведеного, враховуючи, що відповідач визнала позов до початку розгляду справи по суті, то на користь позивача з державного бюджету підлягає поверненню 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову, тобто 454 гривні, інша частина судового збору, сплаченого позивачем при поданні позову, підлягає стягненню з відповідача на користь позивача.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 258, 263-265 ЦПК України, -

В И Р І Ш И В:

Позов задовольнити.

Розірвати шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , зареєстрований 22 квітня 2010 року Відділом реєстрації актів цивільного стану Чернігівського міського управління юстиції, актовий запис № 414.

Після розірвання шлюбу залишити прізвище дружини ОСОБА_5 .

Головному управлінню Державної казначейської служби України в Київській області повернути ОСОБА_1 454 гривні сплаченого судового збору при поданні позову згідно копії квитанції АТ «ОЩАДБАНК» № 297 від 17 грудня 2021 року, оригінал якої знаходиться в матеріалах даної цивільної справи № 377/20/22, провадження № 2/377/91/22.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судові витрати по оплаті судового збору в розмірі 454 гривні.

Рішення може бути оскаржено до Київського апеляційного суду. Апеляційна скарга може бути подана протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручене у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 ЦПК України.

Відповідно до п. 3 розділу ХІІ Прикінцевих положень ЦПК України під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), суд за заявою учасників справи та осіб, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, інтереси та (або) обов`язки (у разі наявності у них права на вчинення відповідних процесуальних дій, передбачених цим Кодексом), поновлює процесуальні строки, встановлені нормами цього Кодексу, якщо визнає причини їх пропуску поважними і такими, що зумовлені обмеженнями, впровадженими у зв`язку з карантином. Суд може поновити відповідний строк як до, так і після його закінчення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Учасники справи:

Позивач ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , адреса зареєстрованого місця проживання: АДРЕСА_2 .

Відповідач ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_7 , РНОКПП: НОМЕР_3 , адреса зареєстрованого місця проживання: АДРЕСА_1 .

Повне рішення суду складено 18 лютого 2022 року.

Суддя Н. Ф. Теремецька