КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 753/7151/21
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

08 грудня 2022 року м. Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

судді - доповідача Слюсар Т.А.,

суддів: Білич І.М., Коцюрби О.П.,

за участю секретаря судового засідання Хоменко О.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою адвоката Кривошея Олександра Юрійовича в інтересах ОСОБА_1 на рішення Дарницького районного суду міста Києва від 04 серпня 2022 року у складі судді Лужецької О.Р.,

у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа: Служба у справах дітей та сім`ї Дарницької районної в місті Києві державної адміністрації про зміну місця проживання дитини,-

В С Т А Н О В И В :

У квітні 2021 року ОСОБА_1 звернувся у суд із позовом до ОСОБА_2 , третя особа: Служба у справах дітей та сім`ї Дарницької районної в місті Києві державної адміністрації про зміну місця проживання дитини.

Позов обґрунтовував тим, що з 24 жовтня 2014 року перебував у зареєстрованому шлюбі з відповідачкою, в якому у них народилася дитина - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

26 червня 2019 року рішенням Дарницького районного суду м. Києва шлюб між сторонами розірвано.

Рішенням того ж суду від 26 червня 2020 року визначено місце проживання малолітньої дитини, ОСОБА_3 разом з матір`ю - ОСОБА_2 .

Постановою Київського апеляційного суду м. Києва від 16 листопада 2020 року рішення Дарницького районного суду м. Києві від 26 червня 2020 року залишено без змін.

Однак, позивач посилаючись на те, що він працевлаштований та здатний забезпечити дитині всі необхідні умови для проживання у зв`язку з чим звернувся до суду з даним позовом про зміну місця проживання малолітньої ОСОБА_3 з батьком, ОСОБА_1 .

Рішенням Дарницького районного суду м. Києва від 04 серпня 2022 року у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 відмовлено.

В апеляційній скарзі адвокат Кривошея О.Ю. в інтересах ОСОБА_1 посилаючись на порушення норм процесуального, неправильне застосування матеріального права, не повне з`ясування обставин справи, просить скасувати рішення районного суду та ухвалити нове судове рішення, яким задовольнити позов.

В обґрунтування апеляційної скарги за змістом зазначено, що в основу оскаржуваного рішення було взято лише твердження відповідачки. Жодним належним і допустимим доказом сторона відповідача не підтвердила факт відібрання дитини у батька та перебування дитини в жахливому стані. Нічим не підтверджено заняття з дитячим психологом, писання, читання, малювання, найм репетитора - ані договорів, довідок чи інших документів не додано до матеріалів справи.

Також до справи не долучено висновку психолога про стан дитини та її відношення до батька.

Зазначено, що позивачем заявлялися клопотання позивача щодо витребування зі Служби у справах дітей Дарницької районної в місті Києві державної адміністрації висновку про доцільність зміни місця проживання дитини та клопотання про відкладення розгляду справи у зв`язку з непрацездатністю позивача, що судом проігноровано та ухвалено завершити попередню підготовку та призначити розгляд справи по суті.

Також лише 18.07.2022 Службою у справах дітей Дарницької районної в місті Києві державної адміністрації було надано висновок, зі змісту якого вбачається, що ані дитину, ані матір дитини ніхто особисто не бачив, співбесід не проводив, а висновок підготовлено лише зі слів представника відповідача.

Від адвоката Бачигіна К.В. в інтересах ОСОБА_2 надійшли письмові пояснення, яких зазначено, що сторона відповідача вважає апеляційну скаргу необґрунтованою, такою, що спотворює реальні та об`єктивні обставини справи.

Відповідачка та представник третьої особи в судове засідання не з`явилися, про дату, місце та час якого, судом повідомлявся у встановленому законом порядку (а.с. 135 т.2), у зв`язку з чим колегія суддів вважає за можливе розглядати справу за їх відсутності.

Колегія суддів, заслухавши позивача та його представника, які підтримали апеляційну скаргу та просили її задовольнити, дослідивши матеріали цивільної справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, вважає апеляційну скаргу такою, що не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Згідно з ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до вимог ст. 5ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону.

Відповідно до вимог ст. 12ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно ч. 1 ст. 13ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданими відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

У відповідності до вимог ч. 1 ст. 6Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Частиною 1 ст. 15 ЦК передбачено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Відповідно до ч. 1 ст. 16 ЦК кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Відповідно до пункту 30 рішення Європейського Суду з прав людини у справі "Hirvisaari v. Finland" від 27 вересня 2001 року, рішення судів повинні достатнім чином містити мотиви, на яких вони базуються для того, щоб засвідчити, що сторони були заслухані, та для того, щоб забезпечити нагляд громадськості за здійсненням правосуддя.

Згідно пункту 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення.

Європейський Суд з прав людини повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" (Ruiz Torija v. Spain) від 09 грудня 1994 року, серія A, N№303-A, п. 29).

Прецедентна практика Європейського суду з прав людини виходить з того, що реалізуючи п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свободщодо доступності правосуддя та справедливого судового розгляду кожна держава-учасниця цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, змістом яких є не допустити судовий процес у безладний рух.

За правилом частин першої, другої статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Відповідно до вимог статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, які викладені в постановах Верховного Суду.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Таким вимогам закону ухвалене у справі рішення суду відповідає в повній мірі.

Як убачається з матеріалів справи з 24 жовтня 2014 року сторони перебували у зареєстрованому шлюбі, у якому ІНФОРМАЦІЯ_2 народилася дитина - ОСОБА_3 (а.с. 98 т.1).

Рішенням Дарницького районного суду м. Києва від 26 червня 2019 року шлюб між сторонами розірвано (а.с. 99-101 т.1).

Рішенням Дарницького районного суду м. Києва від 26 червня 2020 року, яке залишено в силі постановою Київського апеляційного суду м. Києва від 16 листопада 2020 року визначено місце проживання малолітньої дитини, ОСОБА_3 разом з матір`ю, ОСОБА_2 (а.с. 102-115 т.1)

Рішенням Дарницького районного суду м. Києва від 22 січня 2021 року позовні вимоги ОСОБА_2 про негайне відібрання дитини та повернення її матері, заборону вчинення дій, задоволено частково. Вирішено відібрати у ОСОБА_1 малолітню дитину ОСОБА_3 та повернути її матері ОСОБА_2 (а.с. 116-124 т.1).

Відповідно до акту обстеження умов проживання від 16 грудня 2021 року, складеного Службою у справах дітей та сім`ї Дарницької районної в м. Києві державної адміністрації, у квартирі за адресою: АДРЕСА_1 у дитини в кімнаті, яка для неї облаштована є ліжко, столик для занять, є місце для дозвілля та навчання.

У висновку Служби у справах дітей Дарницької районної в м. Києві державної адміністрації № 101-4376/02 від 12.07.2022 Дарницька районна в м. Києві державна адміністрація вважає, що зміна місця проживання ОСОБА_3 , яка проживає з матір`ю ОСОБА_2 є недоцільною.

Також з висновку вбачається, що ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом про зміну місця проживання доньки, оскільки під час спільного проживання, починаючи з народження дитини, завжди піклувався про сім`ю, брав участь у вихованні, розвитку, матеріальному забезпеченні дитини. У січні 2021 року Дарницьким районним судом м. Києва було винесено рішення за позовом ОСОБА_2 про негайне відібрання дитини та повернення її на виховання матері. Вищезазначене рішення суду було виконане частині відібрання, дитина повернута матері, після чого, зі слів батька, він взагалі не має можливості з нею спілкуватися, а тому вважає, що ОСОБА_3 краще проживати з ним.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог, районний суд виходив з того, що позивачем не надано належних доказів, які слугували б підставою для зміни місця проживання дитини та свідчить лише про незгоду з рішенням Дарницького районного суду м. Києва від 26 червня 2020 року, яким визначено місце проживання доньки з матір`ю та яке набрало законної сили.

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, так як суд дійшов їх правильно встановивши фактичні обставини справи, з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Відповідно до частини 1 ст. 160 СК України, місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків.

Згідно з частиною першою статті 161 СК України, якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом.

Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення.

Як вбачається із частини 2 вказаної вище статті, орган опіки та піклування або суд не можуть передати дитину для проживання з тим із батьків, хто не має самостійного доходу, зловживає спиртними напоями або наркотичними засобами, своєю аморальною поведінкою може зашкодити розвиткові дитини.

Відповідно до пункту 9 частини 3 статті 129 Конституції України, основними засадами судочинства в України є обов`язковість рішень суду.

Виконання судових рішень у цивільних справах є складовою права на справедливий суд та однією з процесуальних гарантій доступу до суду, що передбачено статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Частиною першою статті 18 ЦПК України передбачено, що судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами.

Встановлено, що позивач за змістом не погоджується з рішенням Дарницького районного суду м. Києва від 26 червня 2020 року, яке не втратило силу і не скасоване.

У вказаному рішенні районний суд надав оцінку всім обставинам, передбаченим 161 СК України, які враховуються при визначенні місця проживання дитини, в тому числі, і соціально-побутовим умовам проживання кожного з батьків, рівню їх матеріальної забезпеченості та спроможності забезпечити належні умови для проживання та розвитку доньки.

Підставами для звернення із позовом про зміну місця проживання дитини не можуть бути обставини, які виникли внаслідок неправомірної поведінки одного з батьків, яка полягає в невиконанні рішення суду; звернення із новим позовом не може бути підставою для уникнення від виконання іншого остаточного рішення суду, що узгоджується із правовою позицією, висловленою Верховним Судом у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду в постанові від 20 травня 2020 року по справі № 725/3024/17.

Крім того суд враховує й висновок Служби у справах дітей Дарницької районної в м. Києві державної адміністрації № 101-4376/02 від 12.07.2022 Дарницька районна в м. Києві державна адміністрація вважає, що зміна місця проживання ОСОБА_3 , яка проживає з матір`ю ОСОБА_2 є недоцільною.

Приймаючи до уваги наведене, районний суд дійшов обґрунтованого висновку про відмову в задоволенні позову ОСОБА_1 .

Доводи апеляційної скарги, що до справи не долучено висновку психолога про стан дитини та її відношення до батька, колегія суддів відхиляє, з огляду на те, що позивачем по справі є ОСОБА_1 та тягар доведення законодавство покладає саме на ініціатора судового процесу, а тому останній має довести обставини, які мають значення для справи та на які він посилається, як на підставу для задоволення вимог.

Не приймається до уваги й твердження скаржника, що жодним належним і допустимим доказом сторона відповідача не підтвердила факт відібрання дитини у батька та перебування дитини в жахливому стані, оскільки обставина відібрання дитини підтверджена рішеннями Дарницького районного суду м. Києва від 26 червня 2020 року та 21 січня 2021 року, які набрали законної сили не скасовані, тому не можуть бути піддані під сумнів.

Інші доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують є голослівними, та не дають підстав вважати, що судом допущені порушення матеріального чи процесуального права, які призвели або могли призвести до неправильного вирішення справи.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Апеляційний суд дійшов переконання, що судом першої інстанції постановлено рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права. Доводи апеляційної скарги не спростовують його законності та обґрунтованості. Підстав для його скасування чи зміни з мотивів, наведених у апеляційній скарзі, не встановлено.

Керуючись ст. ст. 367, 374, 375, 382 ЦПК України, суд,-

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу адвоката Кривошея Олександра Юрійовича в інтересах ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Дарницького районного суду міста Києва від 04 серпня 2022 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом 30 днів з моменту складання повного судового рішення.

Повне судове рішення складено19 грудня 2022 року.

Суддя-доповідач:

Судді: