печерський районний суд міста києва
Справа № 272/339/20-ц
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 вересня 2022 року Печерський районний суд м. Києва в складі:

головуючого судді Остапчук Т.В.,

за участю секретаря судового засідання: Луста В.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк», про визнання договору поруки припиненим,

В С Т А Н О В И В:

19 березня 2020 року ОСОБА_1 звернулася із позовом до суду в якому просить визнати припиненим договір поруки №МА-36-07 укладений 17.12.2007 між позивачем та ПАТ КБ «ПриватБанк» в особі Андрушівського відділення Житомирського РУ ПАТ «Приватбанк»

Позивач посилається на те, що 17 грудня 2007 року між Позивачем, ОСОБА_1 , та Відповідачем, ПАТ КБ Приватбанк» в особі Андрушівського відділення Житомирського РУ ПАТ КБ Приватбанк» було укладено договір поруки № МА-36-07.

Предметом вказаного договору поруки, відповідно до п. 1 договору, є надання поруки за виконання ОСОБА_2 своїх зобов`язань за кредитним договором МА-36-07 від 17.12.2007 року, згідно якого ОСОБА_2 отримав кредит у сумі 100 000,00 доларів США зі сплатою відсотків за користування ним.

18 січня 2008 року ОСОБА_2 достроково виконав зобов`язання за кредитним договором № МА-36-07 від 17.12.2007 року.

Рішенням Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 16 грудня 2013 року по справі № 202/32532/13-ц у задоволенні позову ПАТ КБ «Приватбанк» відмовлено.

Як встановлено Постановою Верховного Суду від 04.09.2019 по справі №202/32532/13-ц, 18 січня 2008 року позичальник достроково виконав зобов`язання передбачені кредитним договором № МА-36-07.

Відповідно до п. 10 договору поруки № МА-36-07 від 17.12.2007 договір діє до повного виконання зобов`язань за кредитним договором.

В такому випадку позивач просить договір поруки № МА-36-07 від 17.12.2007 визнати припиненим.

Відповідач подав відзив на позовну заяву, проти позову заперечував, вказував на те що, обставини справи не надають підстав вважати, що зобов`язання за кредитною угодою №МА-36-07 від 17 грудня 2007 року припинилися з підстав передбачених законом, так як відсутнім є юридичний факт, який у сенсі положень глави 50 ЦК України слугував би підставою припинення грошового зобов`язання за кредитною угодою.

В порушення умов кредитного договору ОСОБА_2 свої зобов`язання не виконав, а саме не здійснив погашення заборгованості у встановленому договором порядку та строки. Останнє погашення ОСОБА_2 здійснив 01.02.2013 тому вважає, що за таких обставин слід відмовити у позові.

Ухвалою Андрушівського районного суду Житомирської області від 20 березня 2019 року відкрито провадження у справі. Справа розглядалася за правилами спрощеного позовного провадження із викликом сторін.

За клопотання відповідача винесено ухвалу Андрушівського районного суду Житомирської області від 20 травня 2019 року про передачу справи за підсудністю до Печерського районного суду м. Києва.

Відповідно до протоколу автоматичного розподілу судової справи між суддями справу розподіллено судді Писанцю В.А.

Ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 11 грудня 2020 року відкрито провадження у справі. Справу відкрито до слухання за правилами загального позовного провадження.

Відповідно до повторного протоколу автоматичного розподілу судової справи між суддями справу розподіллено судді Остапчук Т.В.

Ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 04 жовтня 2021 року відкрито провадження у справі. Справу відкрито до слухання за правилами загального позовного провадження.

Представник позивача в судове засідання не з`явився та надав до суду заяву про розгляд справи без його участі, позовні вимоги підтримав та просить їх задовільнити.

Представник відповідача в судовому засіданні проти позову заперечував з мотивів викладених у відзиві на позовну заяву.

Дослідивши матеріали справи, суд вважає позов таким, що не підлягає задоволенню з наступних підстав.

06.09.2019 позивач у письмовому вигляді листом звернувся до відповідача з вимогою пояснити його дії про причини блокування депозитних рахунків належних позивачу.

Листом №20.1.0.0.0/7-190906/1490 від 16.09.2019 відповідачем було повідомлено позивача, що відповідно до чинного законодавства України та договірних відносин, позивач як поручитель та боржник несе перед банком (відповідачем) солідарну відповідальність за кредитними зобов`язаннями. В листі відповідач просить позивача як поручителя погасити заборгованість за кредитним договором.

14.11.2019 позивач у письмовому вигляді листом повторно звернувся до відповідача з вимогою зазначити детальні реквізити договору поруки та дату його підписання.

Листом №20.1.0.0.0/7-191114/6304 від 16.09.2019 відповідачем було повідомлено позивача, що укладеним договором поруки №МА-36-07 від 17.12.2007 не передбачено обов`язку банку надавати його копію чи копію кредитного договору.

Позивачем було долучено до позовної заяви договір поруки №МА-36-07 від 17.12.2007.

Так, 17.12.2007 між ПАТ КБ "ПриватБанк" в особі Андрушівського відділення Житомирського РУ ПАТ КБ Приватбанк» та ОСОБА_1 було укладено договір поруки №МА-36-07 від 17 грудня 2007 року в забезпечення виконання зобов`язань ОСОБА_2 за кредитним договором №МА-36-07 від 17 грудня 2007 року, згідно якого останній отримав кредит у сумі 100 000,00 доларів США зі сплатою 14 % річних на суму залишку заборгованості та кінцевим терміном повернення 14 грудня 2012 року (пункт 1 договору).

АТ КБ "ПриватБанк" є правонаступником ПАТ КБ "ПриватБанк".

Рішенням Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 16 грудня 2013 року по справі № 202/32532/13-ц у задоволенні позову ПАТ КБ «Приватбанк» відмовлено.

Із рішення суду по справі № 202/32532/13-ц вбачається, що в матеріалах справа була наявна квитанція від 17.01.2008 та касовий ордер від 18.01.2008, які підтверджують, що відповідачем погашено в повному обсязі кредит, комісії банку та проценти за користування кредитом відповідно до кредитної угоди та договору про видачу траншу № МА-36-07 від 17.12.2007.

Як встановлено Постановою Верховного Суду від 04.09.2019 по справі №202/32532/13-ц, 18 січня 2008 року позичальник достроково виконав зобов`язання передбачені кредитним договором № МА-36-07.

У постанові Верховного Суду зафіксовано, що 17 та 18 січня 2008 року відповідач здійснено погашення кредиту та відсотків по кредиту саме згідно з кредитним договором, а не згідно з договором про видачу траншу № МА-36/2-07. Доказів того, що кредит було видано в іншому, більшому розмірі і він залишився не погашеним, матеріали справи не містять, про що правильно зробили висновок суди на підставі принципу змагальності.

Відповідно до частини 4 статті 82 ЦПК України, обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Суду не відомі більше рішення судів за участю сторін у справі, що змінювали б дані відомості. Відповідач був присутнім при розгляді справи № 202/32532/13-ц та мав можливість спростувати вищезгадані обставини, тому суд надає перевагу обставинам які вже встановлені та які не підлягають доказуванню перед доказами наданими відповідачем про сплату ОСОБА_2 за кредитним договором №МА-36-07 від 17 грудня 2007 року після 18 січня 2008 року.

Згідно із ст. 3 Закону України « Про доступ до судових рішень», N 3262-IV, для доступу до судових рішень судів загальної юрисдикції Державна судова адміністрація України забезпечує ведення Єдиного державного реєстру судових рішень. Єдиний державний реєстр судових рішень (далі - Реєстр) - автоматизована система збирання, зберігання, захисту, обліку, пошуку та надання електронних копій судових рішень. Єдиний державний реєстр судових рішень функціонує в межах Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи. Додатково ст. 4 вищезгаданого закону, передбачено що судові рішення, внесені до Реєстру, є відкритими для безоплатного цілодобового доступу на офіційному веб-порталі судової влади України. Загальний доступ до судових рішень на офіційному веб-порталі судової влади України забезпечується з дотриманням вимог статті 7 цього Закону.

Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки (частина друга статті 554 ЦК України).

Згідно із частиною 1 статті 559 ЦК України порука припиняється з припиненням забезпеченого нею зобов`язання. У разі зміни зобов`язання без згоди поручителя, внаслідок чого збільшився обсяг відповідальності боржника, такий поручитель несе відповідальність за порушення зобов`язання боржником в обсязі, що існував до такої зміни зобов`язання.

Згідно із частиною 1 стаття 598 ЦК України, зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом.

Відповідно до п. 10 договору поруки № МА-36-07 від 17.12.2007 договір діє до повного виконання зобов`язань за кредитним договором.

Враховуючи, що у вищезгаданій постанові Верховного Суду зафіксовано, що 17 та 18 січня 2008 року відповідач здійснено погашення кредиту та відсотків по кредиту саме згідно з кредитним договором № МА-36-07 від 17.12.2007. Доказів того, що кредит було видано в іншому, більшому розмірі і він залишився не погашеним, матеріали справи не містять.

Тобто, договір поруки № МА-36-07 від 17.12.2007 припинив свою дію 18 січня 2008 року у зв`язку із погашенням зобов`язана за кредитним договором № МА-36-07 від 17.12.2007.

Позивач просив визнати припиненим договір поруки, оскільки ОСОБА_2 було погашено зобов`язання за кредитним договором №МА-36-07 від 17 грудня 2007 року, тому позивач просить визнати припиненим договір поруки, вважаючи, що порука припинилася згідно з частиною 1 статті 559 ЦК України.

Суд зазначає, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання (частина перша статті 15 ЦК України). Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (частина перша статті 16 цього кодексу).

Зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього кодексу (частини 1 та 2 статті 509 ЦК України у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин).

Зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом (частина 1 статті 598 ЦК України).

Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є, зокрема, договори та інші правочини (пункт 1 частини 2 статті 11 ЦК України).

За договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов`язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов`язання боржником (частина 1статті 553 ЦК України).

Приписи, зокрема, статті 16 ЦК України не передбачають способом захисту права та інтересу визнання договору припиненим, а реалізація таких способів захисту як зміна або припинення правовідношення може відбуватися шляхом розірвання договору. Звертаючись до суду з вимогою про визнання договору припиненим, позивач прагне досягнути юридичної визначеності, тобто прагне отримати підтвердження судом припинення прав кредитора на одержання плати від боржника, що зазначається у рішеннях суду про справі №202/32532/13-ц. Проте у такому разі належним способом захисту є визнання відсутності права відповідача і про це зазначається у постанові Великої Палати Верховного Суду від 27 листопада 2018 року у справі № 905/2260/17.

Якщо особа звернулася до суду з вимогою про визнання договору поруки припиненим, хоча мета, яку вона переслідує, підстави позову, надані докази вказують, що ця особа, захищаючи інтерес, спрямований на усунення юридичної невизначеності у відносинах із кредитором, прагне визнати припиненою саме поруку, а не відповідний договір, то неточне формулювання позовної вимоги згідно з принципом jura novit curia («суд знає закони») не перешкоджає суду за наявності для цього підстав визнати припиненою поруку, вказане узгоджується з висновком Великої Палати Верховного Суду, сформульованим у постанові від 17 жовтня 2018 року у справі № 490/5224/14-ц.

Розглядаючи справу, суд серед іншого повинен з`ясувати чи є обраний позивачем спосіб захисту ефективним, тобто таким, що забезпечить реальне поновлення прав особи, за захистом яких вона звернулась до суду.

За цих умов боржник (поручитель) може звернутися до суду з позовом про визнання відсутності права вимоги кредитора за договором поруки (визнання його права припиненим), зокрема про визнання поруки припиненою, і такий спосіб захисту буде належним та ефективним. У разі задоволення цього позову суд у резолютивній частині визнає відсутнім право вимоги кредитора за договором поруки, зокрема визнає поруку припиненою, а не припиняє поруку.

Данна правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 22 вересня 2022 року у справа № 462/5368/16-ц.

Відповідно до ст. 12 ЦПК України учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ст.77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень.

Згідно ст.79 ЦПК України достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.

Статтею 81 УПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат, суд зазначає наступне.

Згідно із ст.141 ЦПК України судовий збір включено до складу судових витрат.

Відповідно до положень ч. 2 ст.141 ЦПК України, з урахуванням того, що судом відмовлено у задоволенні позовних вимог, судові витрати по сплаті судового збору покладаються на позивача.

Керуючись ст. 11, 15, 16. 509, 553, 559, 598 ЦК України, ст.ст. 12,13,77,79, 81,263,264 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В:

У позові ОСОБА_1 до акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк», про визнання договору поруки припиненим - відмовити.

Апеляційну скаргу на рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня проголошення до Київського апеляційного суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Дата складання повного тексту 30.11.2022 року.

Суддя Остапчук Т.В.