07.07.2022 Справа № 756/5800/20
Унікальний № 756/5800/20
Провадження № 2/756/305/22
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

24 червня 2022 року Оболонський районний суд м. Києва

в складі: головуючого - судді Яценко Н.О.

за участю секретаря Волошиної А.О.

позивача ОСОБА_1

відповідача ОСОБА_2

представника відповідача ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Києві в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Дочірнього підприємства «САВСЕРВІС СТОЛИЦЯ», ОСОБА_2 , третя особа: Товариство з додатковою відповідальністю «Страхова компанія «Ю.ЕС.АЙ», про стягнення матеріальних збитків та моральної шкоди завданих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, -

В С Т А Н О В И В:

Позивач ОСОБА_4 в травні 2020 року звернулася до суду з вищевказаним позовом до відповідачів. В обґрунтування позову вказує, що 07 листопада 2019 року близько 19 год. 30 хв. ОСОБА_2 керуючи технічно справним автомобілем марки «Рено» д.н. НОМЕР_1 , який належить ДП «САВСЕРВІС СТОЛИЦЯ», рухаючись по вул.Автозаводська в м.Києві не дотримуючись безпечної дистанції здійснила зіткнення з транспортним засобом - автомобілем «Хюндай» д.н. НОМЕР_2 , який зупинився попереду, внаслідок чого пошкоджено належний їй автомобіль.

Вина водія автомобіля «Рено» д.н. НОМЕР_1 ОСОБА_2 встановлена і відповідно до постанови Оболонського районного суду м.Києва від 06 грудня 2019 року останню притягнуто до адміністративної відповідальності за ст.124 КУпАП.

Так, як цивільно-правова відповідальність власника транспортного засобу була застрахована, своєчасно звернулася із заявою до страхової компанії ТДВ СК «Ю.Ей.Ай», яка виплатила страхову суму в розмірі 37931 грн. 02 коп., що підтверджується листом від 24.02.2020 року.

Вказує, що нею було замовлення проведення оцінки завданих збитків в ТОВ «Клевер Експерт» і відповідно до висновку щодо вартості матеріального збитку заподіяного власнику колісного транспортного засобу №73/02-20 вартість матеріального збитку складає 48687 грн. 64 коп., що на 10 756 грн. 62 коп. більше ніж сплачено страховою компанією.

Також вказує, що крім майнової шкоди внаслідок ДТП їй також завдана моральна шкода, яка полягає у душевних стражданнях, що були викликані завданими збитками, в результаті пошкодження автомобіля, що призвело до порушення звичайного життя її та членів її сім`ї, що у свою чергу спричинило психологічний та побутовий дискомфорт.

Зазначає, що являється хворою людиною і проживає з дочкою та її сином дитиною-інвалідом, коштів на ремонт автомобіля не має. Автомобіль є необхідністю, оскільки через хворобу внука його потрібно часто возити до лікарні та в дитсадок. Крім цього, під час ДТП в автомобілі перебувала з донькою та внуком і всі пережили стрес та дуже злякались, особливо дитина. Заподіяну їй моральну шкоду позивач оцінює в 30 000 грн.

Посилаючись на ст.ст. 23, 1167-1168, 1187, 1188, 1192-1194 ЦК України просить суд стягнути на свою користь з відповідача ДП «САВСЕРВІС СТОЛИЦЯ» матеріальну шкоду завдану в результаті ДТП в розмірі 12756 грн. 62 коп., з яких 10 756 грн. 62 коп. як різниця між сумою завданої матеріальної шкоди та виплаченою страховою сумою в результаті пошкодження автомобіля «Хюндай» д.н. НОМЕР_2 та 2000 грн. за проведення експертної оцінки завданих збитків. З відповідача ОСОБА_2 на свою користь просить стягнути моральну шкоду в розмірі 30 000 грн. Також просить стягнути з відповідачів солідарно судові витрати, а саме: 6000 грн. витрати на правничу допомогу та 2102 грн. витрати по сплаті судового збору.

Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями справу передано судді Яценко Н.О.

Ухвалою від 25.01.2020 року по справі відкрито спрощене позовне провадження з викликом сторін.

Ухвалою від 23.09.2020 року до участі в розгляді справи в якості третьої особи залучено Товариство з додатковою відповідальністю «Страхова компанія «Ю.Ес.Ай».

Від відповідача ОСОБА_2 до суду 25.11.2020 року надійшов відзив, в якому вона заперечувала проти стягнення з неї моральної шкоди. Також звертала увагу суду, що автомобіль позивачки неодноразово потрапляв в ДТП. Просила суд в задоволенні позову відмовити.

07.12.2020 року в судовому засіданні ОСОБА_1 надала суду копію свідоцтва про смерть ОСОБА_4 .

Ухвалою від 07.12.2020 року зупинено провадження у даній справі до вступу правонаступників померлої ОСОБА_4 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 .

17.06.2021 року від ОСОБА_1 надійшла заява про поновлення провадження по справі.

Ухвалою від 08.07.2021 року провадження по справі поновлено.

Ухвалою від 27.10.2021 року витребувано копію спадкової справи щодо майна померлої ОСОБА_4 .

Ухвалою від 24.01.2021 року залучено до участі в розгляді справи ОСОБА_1 в якості позивача, як правонаступника померлої ОСОБА_4 .

В судових засіданнях позивач ОСОБА_1 позовні вимоги підтримувала, з обставин викладених в позові та просила суд позов задовольнити.

Відповідач ОСОБА_5 в судових засіданнях заперечувала проти задоволення позовних вимог щодо стягнення з неї моральної шкоди, з посиланням на те, що на час ДТП вона перебувала в трудових відносинах з ДП «Савсервіс Столиця» та вважала, що на неї не може бути покладено обов`язок по відшкодуванню моральної шкоди. Окрім того, вказувала, що правонаступництво не допускається по стягненню моральної шкоди. Просила суд в задоволенні позову відмовити.

Представник відповідача ДП «САВСЕРВІС СТОЛИЦЯ» в судових засіданнях проти задоволення позову заперечувала. В своїх запереченнях вказувала, що є неналежним відповідачем по справі, оскільки згідно полісу обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, цивільно-правова відповідальність відповідача на момент ДТП була застрахована в ТОВ СК «Ю.Ес.Ай» і ліміту відповідальності за шкоду, заподіяну майну, було достатньо для задоволення позовних вимог позивача. Спору щодо розміру страхового відшкодування не має. Позивач зверталася до страхової з заявою про отримання страхового відшкодування і отримала страхове відшкодування. Також зазначали, що не погоджуються зі звітом наданим позивачем на підтвердження розміру матеріальної шкоди, оскільки на час коли позивач замовила звіт частина автомобіля була відремонтована, а тому вважають, що оцінювач не мав можливості провести автотоварознавчу експертизу. Також зазначала, що в акті зазначені пошкодження, не пов`язані із даною подією, оскільки на час складання акту та звіту автомобіль позивача потрапив також в інше ДТП. Відповідач на технічний огляд автомобіля взагалі не запрошувався. Просила суд відмовити в задоволенні позову та в стягненні витрат на правову допомогу.

Представник третьої особи в судові засідання не з`являвся, про розгляд справи повідомлявся належним чином, суд вважає за можливе провести розгляд справи без його участі.

Вислухавши пояснення сторін, дослідивши письмові докази по справі, суд доходить до наступного висновку.

07 листопада 2019 року близько 19 год.10 хв. водій ОСОБА_2 рухаючись по вул. Автозаводській, 54/19 в м.Києві, керуючи транспортним засобом «Рено» д.н.з НОМЕР_1 не дотрималась безпечної дистанції та здійснила зіткнення з транспортним засобом «Хюндай» д.н.з. НОМЕР_2 , який зупинився попереду, внаслідок чого транспортні засоби отримали механічні пошкодження. Своїми діями ОСОБА_2 порушила п.п.2.3 (б), 13.1 ПДР.

Постановою Оболонського районного суду міста Києва від 06.12.2019 ОСОБА_2 визнано винною за ст.124 КУпАП та накладено стягнення у виді штрафу.

Відповідно до ч.6 ст.82 ЦПК України вирок суду у кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою. Таким чином, вина ОСОБА_2 встановлена та в порядку ст.82 ЦПК України доказуванню не підлягає.

Як убачається з матеріалів справи автомобіль «Хюндай» д.н. НОМЕР_2 на час ДТП на праві власності належав ОСОБА_4 .

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_4 померла, єдиним спадкоємцем є її донька ОСОБА_1 , за заявою якої і заведена спадкова справа.

Спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців) - стаття 1216 ЦК України.

Відповідно до ст.1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Статтею 1219 ЦК України визначено права та обов`язки, які не входять до складу спадщини.

Цивільний кодекс дозволяє успадковувати майже всі права і обов`язки, які мав спадкодавець (померла людина) на момент відкриття спадку. Проте, існують виключення Не можна успадкувати права та обов`язки, що нерозривно пов`язані з особою спадкодавця, особисті немайнові права. До спадкоємця переходить право на відшкодування моральної шкоди, яке було присуджено судом спадкодавцеві за його життя.

Власником автомобіля «Рено» НОМЕР_1 є ДП «САВСЕРВІС СТОЛИЦЯ», що підтверджується свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу

На час вчинення ДТП автомобілем керувала ОСОБА_2 , яка перебувала в трудових відносинах з ДП «САВСЕРВІС СТОЛИЦЯ».

Відповідно до полісу обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів автомобіль «Рено» НОМЕР_1 застраховано в ТДВ «СК «Ю.ЕС.АЙ». Страхова сума за шкоду, заподіяну майну на одного потерпілого 100 000 грн. Франшиза 0.

Відповідно до ст.22 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» при настанні страхового випадку, страховик відповідно до лімітів відповідальності відшкодовує у встановленому цим законом порядку оцінену шкоду, яка була заподіяна в результаті дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю та майну третьої особи.

Оцінка майна (шкоди) проводиться суб`єктом оцінювання, який має ліцензію Фонду державного майна України у відповідності до Методики товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів.

Згідно ст.29 Закону страхова компанія відшкодовує вартість відновлювального ремонту з врахуванням фізичного зносу.

З наданої ТДВ «СК «Ю.Ес.Ай» відповіді убачається, що 12.11.2019 року був проведений огляд пошкодженого, внаслідок ДТП від 17.11.2019 року, автомобіля та складений Протокол огляду з переліком пошкоджень , які виникли внаслідок вище згаданої ДТП. На підставі протоколу огляду пошкодженого автомобіля було складено Звіт про визначення вартості матеріального збитку, завданого власнику колісного транспортного засобу №15909 від 17.01.2020, виконаний ТОВ «Експертно-Асистуюча Компанія Фаворит», за яким: вартість відновлювального ремонту склала 70843, 22 грн. (з ПДВ), коефіцієнт зносу склав 66 %, вартість складових , що підлягають заміні під час ремонту складала 45924 грн. з ПДВ. Відповідно сума фізичного зносу становить 45924 *66 % = 30304,84 грн. (з ПДВ).

Вартість матеріального збитку (вартість відновлювального ремонту з врахуванням зносу) була розрахована наступним чином: 70843, 22 грн. (сума відновлювального ремонту) - 30309,84 грн. (сума зносу ) = 40533, 38 грн. (з ПДВ)

Страховою компанією повідомлено позивача, що відповідно до абзацу 2 п.36.2 статті 36 Закону якщо відшкодування витрат на проведення відновлювального ремонту пошкодженого майна (транспортного засобу) з урахуванням зносу здійснюється безпосередньо на рахунок потерпілої особи (її представника), сума, що відповідає розміру оціненої шкоди, зменшується на суму визначеного відповідно до законодавства податку на додану вартість.

Сума страхового відшкодування склала 37931 грн. 02 коп. (без ПДВ) отримання яких позивач не заперечувала. Також в ході розгляду справи встановлено, що страховиком також доплачено ОСОБА_4 страхове відшкодування в сумі 2746 грн. 68 коп., що не оспорювалося позивачем.

Відповідно до ч.1 ст.22 ЦК України, особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. При цьому, збитками є втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки).

Як роз`яснено у п.2 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди» №6 від 27.03.1992 року, шкода, завдана особі або майну, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її завдала, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній зв`язок та є вина зазначеної особи, або коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, незалежно від наявності вини.

Згідно з ч.2 ст.1187 ЦК України, яка узгоджується з п.4 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди» №6 від 27.03.1992 року, шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Аналіз положень ст. ст. 1166, 1167, 1187, 1188 ЦК України свідчить про встановлення в цивільному праві України змішаної системи деліктів, до якої входить: по-перше, правило генерального делікту, відповідно до якого будь-яка шкода (в т.ч. моральна), завдана потерпілому неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала; по-друге, правило спеціальних деліктів, яке передбачає особливості відшкодування шкоди, завданої у певних спеціально обумовлених у законодавстві випадках (спеціальними суб`єктами, у спеціальний спосіб тощо).

Правило генерального делікту закріплено у ст.1166 ЦК України стосовно майнової шкоди та у ст.1167 ЦК України стосовно моральної шкоди. За правилом генерального делікту відповідальність за завдання шкоди покладається на особу, яка цю шкоду завдала, тобто на безпосереднього заподіювача.

Статті 1187, 1188 ЦК України відносяться до спеціальних деліктів, які передбачають особливості суб`єктного складу відповідальних осіб (коли обов`язок відшкодування шкоди покладається не на безпосереднього заподіювача, а на іншу вказану у законі особу - власника джерела підвищеної небезпеки) та встановлюють покладення відповідальності за завдання шкоди незалежно від вини заподіювача.

Так, ст.1187 ЦК України встановлює особливого суб`єкта, відповідального за завдання шкоди джерелом підвищеної небезпеки, яким є особа, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Положення ч.1 ст.1188 ЦК України про застосування принципу вини у разі завдання шкоди внаслідок взаємодії джерел підвищеної небезпеки не скасовує попереднього правила про відповідальність саме власника (володільця) джерела підвищеної небезпеки (ч. 2 ст. 1187 ЦК України). В такому випадку обов`язок по відшкодуванню шкоди покладається на того власника (володільця) джерела підвищеної небезпеки, з вини водія якого завдана шкода, а не безпосередньо на винного водія.

Отже, закон містить вказівку на перерозподіл доказування та зобов`язує саме відповідача довести, що шкоду, завдану джерелом підвищеної небезпеки, було спричинено внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого, тобто не з вини відповідача. Разом із тим шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, завжди є неправомірною та передбачає безвинну відповідальність власника такого джерела.

Таким чином, положення ст.ст. 1187, 1188 ЦК України є спеціальними по відношенню до ч.1 ст.1167 ЦК України, у зв`язку з чим перевага у застосуванні має надаватися спеціальним нормам. Такої позиції також дотримується Верховний Суд України, яка викладена в постанові № 6-108цс13 від 06.11.2013 року.

Відповідно до ст.999 ЦК України, законом може бути встановлений обов`язок фізичної або юридичної особи бути страхувальником життя, здоров`я, майна або відповідальності перед іншими особами за свій рахунок чи за рахунок заінтересованої особи (обов`язкове страхування).

Правила регулювання деліктних зобов`язань допускають можливість відшкодування завданої потерпілому шкоди не безпосередньо особою, яка завдала шкоди, а іншою особою, якщо передбачено такий обов`язок. Так, завдання потерпілому внаслідок ДТП шкоди особою, цивільна відповідальність якої застрахована, породжує деліктне зобов`язання, в якому право потерпілого (кредитора) вимагати відшкодування завданої шкоди в повному обсязі кореспондується з відповідним обов`язком боржника (особи, яка завдала шкоди). Водночас така ДТП слугує підставою для виникнення договірного зобов`язання згідно з договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, що регламентовано спеціальним Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів».

Цивільно- правова відповідальність належного ДП «САВСЕРВІС СТОЛИЦЯ» на момент ДТП була застрахована і третя особа оцінювала та сплачувала страхове відшкодування.

За змістом ст.ст.9, 22-28, 35 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», настання страхового випадку (скоєння ДТП) є підставою для здійснення страховиком виплати страхового відшкодування потерпілому відповідно до умов договору страхування та в межах страхової суми. Страховим відшкодуванням у цих межах покривається оцінена шкода, заподіяна внаслідок ДТП життю, здоров`ю, майну третьої особи, в тому числі й шкода, пов`язана з пошкодженням чи фізичним знищенням транспортного засобу.

Статтею 29 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів » визначено, що у зв`язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством, включаючи витрати на усунення пошкоджень, зроблених навмисно з метою порятунку потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, з евакуацією транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди до місця проживання того власника чи законного користувача транспортного засобу, який керував транспортним засобом у момент дорожньо-транспортної пригоди, чи до місця здійснення ремонту на території України.

Згідно із статтею 22, 36 Закону «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує в установленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, життю, здоров`ю, майну третьої особи. Страховик, керуючись нормами цього Закону, приймає вмотивоване рішення про здійснення страхового відшкодування або про відмову у здійсненні страхового відшкодування. Рішення про здійснення страхового відшкодування приймається у зв`язку з визнанням майнових вимог заявника або на підставі рішення суду, у разі якщо спір про здійснення страхового відшкодування розглядався в судовому порядку. Якщо розмір заподіяної шкоди перевищує страхову суму, розмір страхової виплати за таку шкоду обмежується зазначеною страховою сумою.

Відповідно до ст.1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

Відповідно до ст.1172 ЦК України юридична або фізична особа відшкодовує шкоду, завдану їхнім працівником під час виконання ним своїх трудових (службових) обов`язків.

Статтею 13 ЦПК України визначено принцип диспозитивності цивільного судочинства, відповідно до якого суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до вимог ЦПК України, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Суд також вказує, що з урахуванням приписів ч. 6 ст.8 ЦПК України обґрунтування наявності обставин повинні здійснюватися за допомогою належних, допустимих і достовірних доказів, а не припущень, що й буде відповідати встановленому ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року принципу справедливості розгляду справи судом.

Статтею 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

В судовому засіданні позивач доводила, що суми сплаченої ТДВ СК «Ю.Ес.АЙ» страхового відшкодування не достатньо для відшкодування завданого матеріального збитку та на підтвердження позовних вимог надала суду звіт про оцінку вартості матеріального збитку заподіяного власнику колісного транспортного засобу від 11.02.2020 року. Разом з тим, суд зазначає, що звіт проведено після потрапляння автомобіля належного позивачу в інше ДТП 25.12.2019 року. Також суду позивач надала акт-виконаних робіт №24 на суму 51540 грн. та квитанцію про оплату від 01.07.2020 року.

Як убачається зі змісту позову вимог до страховика позивач взагалі не заявляє, однак покладення відповідальності за відшкодування шкоди на роботодавця завдавача шкоди при тому, що саме у страховика виник обов`язок з виплати страхового відшкодування і розмір завданої шкоди не перевищує ліміт відповідальності страховика є неможливим, оскільки це суперечить меті інституту страхування цивільно-правової відповідальності. У зв`язку з чим суд відмовляє у стягненні з ДП «САВСЕРВІС СТОЛИЦЯ» матеріальної шкоди.

Стосовно стягнення моральної шкоди в сумі 30 000 грн. з відповідача ОСОБА_2 суд також відмовляє, оскільки саме юридична або фізична особа відшкодовує шкоду, завдану їхнім працівником під час виконання ним своїх трудових (службових) обов`язків, а не сам працівник.

Враховуючи те, що в задоволенні позову відмовлено, відповідно до положення ст.141 ЦПК України, слід відмовити у стягненні судових витрат.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 5, 12, 13, 81, 141, 259, 263, 264, 265 ЦПК України, суд, -

У Х В А Л И В :

В задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до Дочірнього підприємства «САВСЕРВІС СТОЛИЦЯ», ОСОБА_2 , третя особа: Товариство з додатковою відповідальністю «Страхова компанія «Ю.ЕС.АЙ», про стягнення матеріальних збитків та моральної шкоди завданих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди - відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга подається до Київського апеляційного суду через Оболонський районний суд міста Києва.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст рішення складено 07 липня 2022 року.

Суддя Н.О. Яценко