Ухвала

16 лютого 2022 року

м. Київ

справа № 707/714/15-ц

провадження № 61-1307ск22

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду: Усика Г. І. (суддя-доповідач), Ступак О. В., Яремка В. В., вирішуючи питання про відкриття касаційного провадження

за касаційною скаргою Акціонерного товариства Комерційного банку «ПРИВАТБАНК» на рішення Черкаського районного суду Черкаської області від 16 вересня 2021 року та постанову Черкаського апеляційного суду від 24 грудня 2021 року

за касаційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Черкаського районного суду Черкаської області від 16 вересня 2021 року та постанову Черкаського апеляційного суду від 24 грудня 2021 року

у справі за позовом Публічного акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, за зустрічним позовом ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства Комерційного банку «ПРИВАТБАНК» про розірвання кредитного договору,

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст позовних вимог

Публічне акціонерне товариство Комерційний банк «ПРИВАТБАНК», правонаступником якого є Акціонерне товариство Комерційний банк «ПРИВАТБАНК» (далі - АТ КБ «ПРИВАТБАНК») у квітні 2015 року звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , у якому з урахуванням уточнення позовних вимог просив стягнути заборгованість за кредитним договором у розмірі 20 743, 80 дол. США та штрафу у розмірі 250, 00 грн.

Позов мотивовано тим, що між сторонами укладено кредитний договір, відповідно до умов якого ОСОБА_1 надано кредит у розмірі 25 503 дол. США із терміном повернення до 25 квітня 2018 року.

Втім, станом на 10 березня 2015 року за відповідачем рахується заборгованість зі сплати кредиту, процентами, комісії, пені та штрафу у розмірі 20 755, 30 дол. США.

Також, у липні 2015 року ОСОБА_1 звернулася до суду із зустрічним позовом, у якому просила розірвати, укладений між нею та банком кредитний договір.

Зустрічний позов обґрунтовано тим, що умови кредитного договору не містять необхідної, повної та достовірної інформації про продукцію, а саме про її ціну, що спричинило придбання продукції, яка не має потрібних споживачеві властивостей, що є підставою для розірвання кредитного договору на підставі пункту 1 частини сьомої статті 15 Закону України «Про захист прав споживачів».

Зазначала, що умови кредитного договору містять суперечності щодо суми кредиту, суми винагород та відсотків, розміру реальної процентної ставки, оскільки не відповідають умовам кредитного договору. Зокрема, договір містить різний розмір суми кредиту, різний розмір сукупної переплати позичальника за відсотками і винагородами, різний розмір реальної процентної ставки за кредитом, а розмір щомісячного платежу не відповідає дійсності.

Також зазначала, що у кредитному договорі відсутня інформація про вартість всіх супутніх послуг, інших фінансових зобов`язань споживача за кожним платіжним періодом з урахуванням даних, передбачених у додатку до цих правил, відсутнє значення подорожчання кредиту, розрахунок якого здійснюється шляхом підсумовування всіх платежів пов`язаних з наданням кредиту.

Короткий зміст ухвалених судових рішень

Ухвалою Черкаського районного суду Черкаської області від 02 липня 2015 року закрито провадження у справі в частині позовних вимог відносно ОСОБА_2 у зв`язку із її смертю.

Рішенням Черкаського районного суду Черкаської області від 05 листопада 2020 року позов АТ КБ «ПРИВАТБАНК» задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь АТ КБ «ПРИВАТБАНК» заборгованість за кредитним договором у розмірі 20 428, 80 дол. США. У задоволенні зустрічного позову ОСОБА_1 відмовлено. Вирішено питання щодо розподілу судових витрат.

Постановою Черкаського апеляційного суду від 26 січня 2021 року скасовано рішення Черкаського районного суду Черкаської області від 05 листопада 2020 року у частині задоволених позовних вимог АТ КБ «ПРИАТБАНК» скасовано та ухвалено в цій частині нове судове рішення, яким первісний позов задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь АТ КБ «ПРИВАТБАНК» заборгованість за кредитним договором від 25 квітня 2008 року № CSHSGA00000002 станом на 11 березня 2015 року у розмірі 1 297, 59 дол. США. В іншій частині позову АТ КБ «ПРИВАТБАНК» відмовлено. В іншій частині рішення суду першої інстанції залишено без змін. Вирішено питання щодо розподілу судових витрат.

Постановою Верховного Суду від 02 червня 2021 року скасовано рішення Черкаського районного суду Черкаської області від 05 листопада 2020 року та постанову Черкаського апеляційного суду від 26 січня 2021 року, справу передано на новий розгляд до суду першої інстанції.

Суд касаційної інстанції, скасовуючи рішення судів першої та апеляційної інстанцій констатував, що справу судом першої інстанції було розглянуто без належного повідомлення ОСОБА_1 про дату, час та місце розгляду справи, чим порушено вимоги статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо права особи на справедливий судовий розгляд.

Ухвалою Черкаського районного суду Черкаської області від 15 липня 2021 року зустрічний позов ОСОБА_1 до АТ КБ «ПРИВАТБАНК» про розірвання кредитного договору залишено без розгляду за заявою ОСОБА_1 .

Рішенням Черкаського районного суду Черкаської області від 16 вересня 2021 року позов АТ КБ «ПРИВАТБАНК» задовольнити частково.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь АТ КБ «ПРИВАТБАНК» заборгованість за кредитним договором від 25 квітня 2008 року № CSHSGA00000002 у розмірі 1 297, 59 дол. США.

В іншій частині позову відмовлено. Здійснено розподіл судових витрат.

Постановою Черкаського апеляційного суду від 24 грудня 2021 року змінено рішення Черкаського районного суду Черкаської області від 16 вересня 2021 року в частині визначення загальної заборгованості за кредитним договором від 25 квітня 2008 року № CSHSGA00000002, що підлягає до стягнення з ОСОБА_1 на користь АТ КБ «ПРИВАТБАНК», зменшивши її з 1 297, 59 дол. США до 1 149, 33 дол. США.

Рішення суду першої інстанції в частині стягнення з ОСОБА_1 на користь АТ КБ «ПРИВАТБАНК» пені за несвоєчасність виконання зобов`язань за договором у розмірі 75, 42 дол. США скасовано.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь АТ КБ «ПРИВАТБАНК» пеню за несвоєчасність виконання зобов`язань за кредитним договором у розмірі 1 888, 72 грн.

В іншій частині рішення суду першої інстанції залишено без змін.

Встановивши, що кредитний договір, укладений між сторонами, містить інформацію про суму коштів, яку отримала ОСОБА_1 , суми, які отримає банк як винагороду, вартість страхових платежів, комісій, розмір відсоткової ставки та порядок її нарахування, підстави та порядок нарахування неустойки (пені та штрафів); підстави та порядок виконання договору і його розірвання; дійсність підпису відповідача на заяві про видачу готівки від 25 квітня 2008 року підтверджено висновком експертизи та не спростовано ОСОБА_1 врахувавши часткове повернення коштів ОСОБА_1 , суд апеляційної інстанції погодився із висновком суду першої інстанції про наявність між сторонами договірних правовідносин, що виникли на підставі кредитного договору.

Також суд апеляційної інстанції встановив, що оскільки відповідач допустила прострочення сплати чергового щомісячного платежу, зазначене стало підставою направлення банком вимоги про дострокове повернення кредитних коштів, втім матеріали справи не містять підтверджень отримання ОСОБА_1 зазначеної вимоги.

Судами першої та апеляційної інстанцій зроблено висновок, що строк основного зобов`язання за кредитним договором від 25 квітня 2008 року не настав, тому банку звернувся до суду із вимогою про стягнення повної вартості кредиту передчасно, разом з цим на час звернення АТ КБ «ПРИВАТБАНК» до суду наявна заборгованість за простроченим кредитом, яка підлягає стягненню із відповідача.

Короткий зміст вимог та доводів касаційних скарг

24 січня 2022 року до Верховного Суду надійшла касаційна скарга

АТ КБ «ПРИВАТБАНК» на рішення Черкаського районного суду Черкаської області від 16 вересня 2021 року та постанову Черкаського апеляційного суду від 24 грудня 2021 року, у якій він просив скасувати оскаржувані судові рішення в частині незадоволених позовних вимог, справу в цій частині передати на новий розгляд, посилаючись на неправильне застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального права.

Також, 28 січня 2022 року до Верховного Суду надійшла касаційна скарга

ОСОБА_1 на рішення Черкаського районного суду Черкаської області від 16 вересня 2021 року та постанову Черкаського апеляційного суду від 24 грудня 2021 року, сформована в системі «Електронний суд», у якій заявник просила скасувати оскаржувані судові рішення повністю, ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позову, посилаючись на неправильне застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального права та порушення норм процесуального права

Позиція Верховного Суду та нормативно-правове обгрунтування

Стаття 129 Конституції України серед основних засад судочинства визначає забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення (пункт 8).

Згідно з пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у малозначних справах та у справах з ціною позову, що не перевищує двохсот п`ятдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім випадків, якщо: касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; г) суд першої інстанції відніс справу до категорії малозначних помилково.

Відповідно до пункту 2 частини шостої статті 19 ЦПК України для цілей цього Кодексу малозначними справами є справи незначної складності, визнані судом малозначними, крім справ, які підлягають розгляду лише за правилами загального позовного провадження, та справ, ціна позову в яких перевищує двісті п`ятдесят розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Згідно зі статтею 274 ЦПК України в порядку спрощеного позовного провадження не можуть бути розглянуті справи у спорах: 1) що виникають з сімейних відносин, крім спорів про стягнення аліментів, збільшення їх розміру, оплату додаткових витрат на дитину, стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів, індексацію аліментів, зміну способу їх стягнення, розірвання шлюбу та поділ майна подружжя; 2) щодо спадкування; 3) щодо приватизації державного житлового фонду; 4) щодо визнання необґрунтованими активів та їх витребування відповідно до глави 12 цього розділу; 5) в яких ціна позову перевищує двісті п`ятдесят розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб; 6) інші вимоги, об`єднані з вимогами у спорах, вказаних у пунктах 1-5 цієї частини.

За правилом частини дев`ятої статті 19 ЦПК України для цілей цього Кодексу розмір прожиткового мінімуму для працездатних осіб вираховується станом на 1 січня календарного року, в якому подається відповідна заява або скарга, вчиняється процесуальна дія чи ухвалюється судове рішення.

Статтею 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2022 рік» установлено у 2022 році прожитковий мінімум на одну працездатну особу в розрахунку на місяць у розмірі з 1 січня 2022 року - 2 481, 00 грн.

Предметом позову у цій справі вимоги майнового характеру про стягнення кредитної заборгованості у розмірі 20 743, 80 дол. США. та штрафу у розмірі 250, 00 грн.

Визначаючи ціну позову у національній валюті Верховний Суд врахував офіційний курс гривні щодо іноземних валют, встановленого Національним банком України станом на 28 січня 2022 року, зокрема курс щодо долара США встановлено на рівні - 28, 9879 гривні.

Отже, станом на 28 січня 2022 року ціна позову у цій справі складає 601 569, 20 грн (20 743, 80 х 28, 9879 + 250), яка станом на 01 січня 2022 року не перевищує двохсот п`ятдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (2 481, 00 грн х 250 = 620 250, 00 грн).

Урахувавши, що ціна позову у цій справі становить 601 319, 20 грн, яка не перевищує двохсот п`ятдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, судові рішення, ухвалені у такій справі, не підлягають касаційному оскарженню відповідно до пункту 2 частини третьої статті 389 ЦПК України.

Касаційна скарга АТ КБ «ПРИВАТБАНК» та додані до неї матеріали не містять посилання на випадки, передбачені пунктом 2 частини третьої

статті 389 ЦПК України, за наявності яких судові рішення у справі з ціною позову, яка не перевищує двохсот п`ятдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, підлягають касаційному оскарженню.

Касаційна скарга ОСОБА_1 та додані до неї матеріали не містять посилання на випадки, передбачені пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України, за наявності яких судові рішення у справі з ціною позову, яка не перевищує двохсот п`ятдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб,підлягають касаційному оскарженню.

За змістом пункту 1 частини другої статті 394 ЦПК України суд відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційну скаргу подано на судові рішення, що не підлягає касаційному оскарженню.

Переглядаючи справу в касаційному порядку, Верховний Суд, який відповідно до частини третьої статті 125 Конституції України є найвищим судовим органом, виконує функцію «суду права», що розглядає спори, які мають найважливіше (принципове) значення.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 27 жовтня 2020 року у справі

№ 127/18513/18 виклала правовий висновок про те, що касаційний перегляд вважається екстраординарним з огляду на специфіку повноважень суду касаційної інстанції з точки зору обмеження виключно питаннями права та більшим ступенем формальності процедур. У ЦПК України визначено баланс між такими гарантіями права на справедливий судовий розгляд, як право на розгляд справи судом, встановленим законом (пункт 1 статті 6 Конвенції), та принципом остаточності судових рішень res judicata, фактично закріплено перехід до моделі обмеженої касації, що реалізується за допомогою введення процесуальних фільтрів з метою підвищення ефективності касаційного провадження.

Зазначене відповідає Рекомендаціям № R (95) 5 Комітету Міністрів Ради Європи від 07 лютого 1995 року, який рекомендував державам-членам вживати заходи щодо визначення кола питань, які виключаються з права на апеляцію та касацію, щодо попередження будь-яких зловживань системою оскарження. Відповідно до частини «с» статті 7 цієї Рекомендації скарги до суду третьої інстанції мають передусім подаватися відносно тих справ, які заслуговують на третій судовий розгляд, наприклад справ, які розвиватимуть право або сприятимуть однаковому тлумаченню закону. Вони також можуть бути обмежені скаргами у тих справах, де питання права мають значення для широкого загалу. Від особи, яка подає скаргу, слід вимагати обґрунтування причин, з яких її справа сприятиме досягненню таких цілей.

Відповідно до прецедентної практики Європейського суду з прав людини, яка є джерелом права (стаття 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини»), умови прийнятності касаційної скарги, відповідно до норм законодавства, можуть бути суворішими, ніж для звичайної заяви. Зважаючи на особливий статус суду касаційної інстанції, процесуальні процедури у суді касаційної інстанції можуть бути більш формальними, особливо, якщо провадження здійснюється судом після їх розгляду судом першої інстанції, а потім судом апеляційної інстанції (рішення у справах: «Levages Prestations Services v. France» (Леваж Престасьон Сервіс проти Франції) від 23 жовтня 1996 року; «Brualla Gomez de la Torre v. Spain» (Бруалья Ґомес де ла Торре проти Іспанії) від 19 грудня 1997 року).

Зазначення судом апеляційної інстанції у постанові про можливість її оскарження до суду касаційної інстанції не змінює характер та предмет позову у цій справі, та не спростовує наявність у Верховного Суду повноважень про відмову у відкритті касаційного провадження.

Європейський суд з прав людини вказує, що було б важко погодитись з тим, що Верховний Суд у ситуації, коли відповідне національне законодавство дозволило йому відфільтрувати справи, що надходять до нього, має бути пов`язаним з помилками нижчих судів при визначенні питання щодо надання комусь доступу до нього. В іншому випадку це може серйозно заважати роботі Верховного Суду і зробить неможливим виконання Верховним Судом своєї специфічної ролі. У прецедентній практиці Суду вже було підтверджено, що повноваження вищого суду щодо визначення своєї юрисдикції не можуть бути обмежені таким чином (справа «Зубац проти Хорватії» від 05 квітня 2018 року).

Висновки за результатами розгляду касаційної скарги

Ураховуючи, що касаційну скаргу подано на судові рішення у справі з ціною позову, яка не перевищує двохсот п`ятдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що не підлягають касаційному оскарженню, і судом не встановлено передбачених пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України випадків, за наявності яких судові рішення у справі з ціною позову, яка не перевищує двохсот п`ятдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осібпідлягають касаційному оскарженню, у відкритті касаційного провадження у справі необхідно відмовити.

Керуючись статтею 129 Конституції України, пунктом 2 частини шостої статті 19, пунктом 2 частини третьої статті 389, пунктом 1 частини другої статті 394 ЦПК України, Верховний Суд

УХВАЛИВ:

У відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою Акціонерного товариства Комерційного банку «ПРИВАТБАНК» на рішення Черкаського районного суду Черкаської області від 16 вересня 2021 року та постанову Черкаського апеляційного суду від 24 грудня 2021 року, за касаційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Черкаського районного суду Черкаської області від 16 вересня 2021 року та постанову Черкаського апеляційного суду від 24 грудня 2021 року у справі за позовом Публічного акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, за зустрічним позовом ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства Комерційного банку «ПРИВАТБАНК» про розірваннякредитного договору, відмовити.

Копію ухвали та додані до скарги матеріали надіслати заявникові.

Ухвала суду касаційної інстанції оскарженню не підлягає.

Судді: Г. І. Усик О. В. Ступак В. В. Яремко