Ухвала

06 липня 2022 року

м. Київ

справа № 756/420/17

провадження № 61-18833св21

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Луспеника Д. Д.,

суддів: Воробйової І. А., Коломієць Г. В., Лідовця Р. А., Черняк Ю. В. (суддя-доповідач),

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідач - Акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк»,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційні скарги ОСОБА_1 , від імені якої діє адвокат Тарасова-Патрай Ксенія Андріївна, на рішення Оболонського районного суду міста Києва від 16 серпня 2021 року у складі судді Ткач М. М. та постанову Київського апеляційного суду від 11 листопада 2021 року у складі колегії суддів: Ратнікової В. М., Пікуль А. А., Левенця Б. Б., та Акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» на рішення Оболонського районного суду міста Києва від 16 серпня 2021 року у складі судді Ткач М. М. та постанову Київського апеляційного суду від 11 листопада 2021 року у складі колегії суддів: Ратнікової В. М., Пікуль А. А., Левенця Б. Б.,

ВСТАНОВИВ:

1. Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

У січні 2017 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до Акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» (далі - АТ КБ «ПриватБанк») про розірвання договору банківського вкладу та стягнення грошових коштів.

Уточнену позовну заяву мотивовано тим, що 21 серпня 2007 року між нею та Публічним акціонерним товариством комерційним банком (далі - ПАТ КБ «ПриватБанк»), правонаступником якого є АТ КБ «ПриватБанк», укладено договір банківського вкладу № SAMDN0956 на суму 2 373,00 дол. США зі сплатою 9 % річних, строком на 12 місяців, який був пролонгований, а сума вкладу за договором збільшена станом на 25 травня 2014 року до 41 742,51 дол. США. Для внесення суми вкладу банк відкрив особовий рахунок № НОМЕР_1 та видав електронну ощадну книжку.

Також 23 червня 2009 року між сторонами укладено договір банківського вкладу № SAMDN0395 на суму 8 231,00 дол. США зі сплатою 12,5 % річних строком на 12 місяців, який був пролонгований, а сума вкладу за договором збільшена станом на 25 травня 2014 року до 35 629,03 дол. США. Для внесення суми вкладу банк відкрив особовий рахунок № НОМЕР_2 та видав електронну ощадну книжку.

З травня 2014 року АТ КБ «ПриватБанк» припинило нарахування процентів та заблокувало її рахунки.

ОСОБА_1 зазначала, що вона неодноразово зверталася до АТ КБ «ПриватБанк» з проханням розблокувати рахунки, розірвати договори та повернути суму банківських вкладів з нарахованими процентами, проте банк відмовляв у зв`язку з припиненням діяльності на території тимчасово окупованої території Автономної Республіки Крим та м. Севастополя, неможливістю здійснення банківського регулювання та нагляду на зазначених територіях, посилаючись на частину шосту статті 5 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» щодо відповідальності Російської Федерації за матеріальну та моральну шкоду, заподіяну внаслідок окупації Автономної Республіки Крим та м. Севастополя.

12 вересня 2016 року від її імені представником за довіреністю ОСОБА_2 було подано голові правління АТ КБ «ПриватБанк» нотаріально засвідчену заяву про розблокування рахунків та повернення банківських вкладів (депозиту) та процентів за цими банківськими вкладами (депозитами) за договором від 21 серпня 2007 року № SAMDN0956 та за договором від 23 червня 2009 року № SAMDN0395, однак АТ КБ «ПриватБанк» на вимогу вкладника вклади не повернув, лише 27 лютого 2020 року їй було перераховано кошти у розмірі 2 910 546,94 грн за виконавчим провадженням № 60941367 з примусового виконання виконавчого листа № 756/420/17, виданого 13 грудня 2019 року Оболонським районним судом міста Києва.

ОСОБА_1 вважає, що у зв`язку з тим, що АТ КБ «ПриватБанк» на першу вимогу вклад не повернуло, а продовжувало безпідставно утримувати та користуватися грошовими коштами, депозитами, з нього підлягає стягненню 3 % річних та пеня.

Ураховуючи викладене, ОСОБА_1 просила суд стягнути з АТ КБ «ПриватБанк» на її користь вклад та проценти за користування вкладами (9 % річних та 12,5 % річних) за весь час користування коштами за договором від 21 серпня 2007 року № SAMDN0956 у розмірі 66 555,50 дол. США, за курсом Національного банку України (далі - НБУ) на день ухвалення рішення та за договором від 23 червня 2009 року № SAMDN0395 у розмірі 61 287,35 дол. США, за курсом НБУ на день ухвалення рішення; 3 % річних за договором від 21 серпня 2007 року № SAMDN0956 у розмірі 5 540,50 дол. США та пеню в розмірі 53 953 920,00 грн; 3 % річних за договором від 23 червня 2009 року № SAMDN0395 у розмірі 4 762,48 дол. США та пеню в розмірі 46 377 447,52 грн.

Короткий зміст рішень судів попередніх інстанцій

Рішенням Оболонського районного суду міста Києва від 04 жовтня 2018 року, залишеним без змін постановою Київського апеляційного суду від 23 січня 2019 року, позов ОСОБА_1 задоволено частково.

Стягнуто з АТ КБ «ПриватБанк» на користь ОСОБА_1 кошти у розмірі 2 910 546,94 грн.

У іншій частині позовних вимог відмовлено.

Задовольнивши позов частково, суд першої інстанції, з висновком якого погодився суд апеляційної інстанції, виходив із того, що між сторонами були укладені договори банківського вкладу, згідно з якими передбачено дострокове розірвання договорів. Позивач звернулася до АТ КБ «ПриватБанк» з нотаріально посвідченою заявою про розірвання укладених договорів, розблокування рахунків та повернення суми вкладів з нарахованими процентами, проте відповідач не повернув позивачу суми вкладів разом із нарахованими процентами, чим порушив умови укладених між сторонами договорів банківського вкладу та права позивача вільно розпоряджатися власними коштами.

Дія договорів припинилася, тому суд першої інстанції перевіривши розрахунок заборгованості, стягнув з відповідача кошти на користь позивача за зазначеними договорами.

Постановою Верховного Суду від 16 грудня 2020 року касаційну скаргу АТ КБ «ПриватБанк» задоволено частково, рішення Оболонського районного суду міста Києва від 04 жовтня 2018 року та постанову Київського апеляційного суду від 23 січня 2019 року скасовано, справу направлено на новий розгляд до суду першої інстанції (провадження № 61-4242св19).

Суд касаційної інстанції постановив, що суди першої та апеляційної інстанцій вказуючи про те, що позивач виконала свій обов`язок з доведення обставин, на які вона посилається як на підставу своїх позовних вимог, не звернули уваги на те, що у матеріалах справи відсутні оригінали або належним чином посвідчені судом копії договорів банківських вкладів від 21 серпня 2007 року № SAMDN0956, від 23 червня 2009 року № SAMDN0395, а також квитанції до них як доказ зарахування грошових коштів на рахунки за цими договорами вкладу. Отже, висновки судів попередніх інстанцій про те, що позивач довела внесення нею коштів на банківські вклади, є передчасними та суперечливими, оскільки позивач не надала оригінали квитанцій або інших документів, які б підтверджували внесення готівки у відповідній платіжній системі або зарахування коштів з одного депозитного рахунку на інший. Відповідно, судам необхідно встановити, чи дотримано обов`язкову письмову форму договору банківського вкладу.

Суд першої інстанції, з висновком якого погодився суд апеляційної інстанції, на зазначені обставини уваги не звернув та не перевірив доводи банку про те, що позивач не надала оригінали договорів банківського вкладу та квитанції на доведення внесення нею грошових коштів на його виконання, відповідні висновки щодо заперечення банком таких обставин у рішенні не виклав.

Ухвалою Оболонського районного суду міста Києва від 18 березня 2021 року заяву ОСОБА_1 про збільшення позовних вимог задоволено частково. Прийнято до розгляду заяву про збільшення позовних вимог у частині стягнення донарахованих процентів за новий період фактичного користування коштами, у решті вимог відмовлено.

Рішенням Оболонського районного суду міста Києва від 16 серпня 2021 року позов ОСОБА_1 (з урахуванням заяви про збільшення позовних вимог у частині стягнення донарахованих процентів) задоволено частково.

Стягнуто з АТ КБ «ПриватБанк» на користь ОСОБА_1 кошти за договором банківського вкладу від 23 червня 2009 року в розмірі 35 629,03 дол. США, що еквівалентно 950 938,81 грн; нараховані проценти (за період з 25 травня 2014 року до 27 лютого 2018 року) в розмірі 11 907,35 дол. США, що еквівалентно 31 7807,17 грн, а також за договором банківського вкладу від 21 серпня 2007 року кошти у розмірі 41 742,51 дол. США, що еквівалентно 1 114 107,59 грн; та нараховані проценти (за період з 22 серпня 2013 року до 27 лютого 2018 року) в розмірі 13 494,66 дол. США, що еквівалентно 360 172,47 грн.

Стягнуто з АТ КБ «ПриватБанк» на користь ОСОБА_1 нараховані проценти (за період з 28 лютого 2018 року до 13 лютого 2020 року) за договором банківського вкладу від 23 червня 2009 року в розмірі 698,91 дол. США, що еквівалентно 18 653,91 грн, а також нараховані проценти (за період з 28 лютого 2018 року до 13 лютого 2020 року) за договором банківського вкладу від 21 серпня 2007 року в розмірі 818, 83 дол. США, що еквівалентно 21 854,57 грн.

У задоволенні іншої частини позовних вимог відмовлено.

Вирішено питання щодо розподілу судових витрат.

Суд першої інстанції виходив із того, що матеріали справи містять належні та допустимі докази того, що між сторонами були укладені договори банківського вкладу від 21 серпня 2007 року № SAMDN0956, від 23 червня 2009 року № SAMDN0395 та позивачем внесено кошти на депозитні рахунки банку, які підлягають поверненню із врахуванням відсотків. 12 вересня 2016 року позивач звернулася до банку з повідомленням про розірвання договорів банківського вкладу, які згідно з умовами договорів вважаються розірваними з 15 вересня 2016 року. Договори банківських вкладів не містять визначеного розміру процентної ставки за користування грошовим вкладом у разі неналежного виконання зобов`язань за договором після закінчення терміну його дії, а відтак, відповідно до частини другої статті 1070 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) проценти за користування грошовими коштами, що знаходяться на рахунку клієнта, сплачуються банком у розмірі, що звичайно сплачується банком за вкладом на вимогу.

Отже, проценти за користування вкладами у розмірі 9 % річних за договором від 21 серпня 2007 року № SAMDN0956 та 12,5 % річних за договором від 23 червня 2009 року № SAMDN0395 нараховуються до дати розірвання договорів, а з 15 вересня 2016 року в розмірі процентної ставки за депозитними вкладами для фізичних осіб за вкладами «до запитання», що становить 1 %, відповідно до наказу голови правління ПАТ КБ «Приватбанк» від 05 січня 2014 року № 07.

Нарахування процентів за користування вкладами здійснено судом включно до 13 лютого 2020 року, тобто до дати списання грошових коштів по спірних правовідносинах з кореспондентського рахунку АТ КБ «ПриватБанк», відкритого у НБУ.

Постановою Київського апеляційного суду від 11 листопада 2021 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишено без задоволення, апеляційну скаргу АТ КБ «ПриватБанк» задоволено частково.

Рішення Оболонського районного суду міста Києва від 16 серпня 2021 року змінено шляхом виключення з його мотивувальної частини таких слів: «Договір про переведення боргу б/н від 17 листопада 2014 року», укладений між ПАТ КБ «ПриватБанк» та ТОВ ФК «Фінілон» шляхом використання принципу мовчазної згоди вкладників Банку, є нікчемним в силу положень частини першої статті 654, частини другої статті 1059 ЦК України». Крім того, договір про переведення боргу б/н від 17 листопада 2014 року також є нікчемним відповідно до положень статті 228 ЦК України, адже він порушує публічний порядок та спрямований на порушення конституційних прав і свобод людини і громадянина та на незаконне заволодіння вкладами громадян України».

В іншій частині рішення Оболонського районного суду міста Києва від 16 серпня 2021 року залишено без змін.

Суд апеляційної інстанції постановив, що надані позивачем докази у своїй сукупності підтверджують факт укладення між сторонами спірних договорів банківських вкладів та внесення ОСОБА_1 грошових коштів на депозитні рахунки ПАТ КБ «ПриватБанк».

Суд першої інстанції, здійснюючи перерахунок процентів за користування вкладами до дати списання грошових коштів за спірними правовідносинами з кореспондентського рахунку АТ КБ «ПриватБанк», відкритого у НБУ, включно до 13 лютого 2020 року дійшов правильного висновку про те, що проценти за користування вкладами у розмірі 9 % річних та 12,5 % річних за спірними договорами вкладів нараховуються до дати розірвання договорів, яке відбулося 15 вересня 2016 року, а з 16 вересня 2016 року - у розмірі процентної ставки за депозитними вкладами для фізичних осіб за вкладами «до запитання», що становить 1 %, відповідно до наказу голови правління ПАТ КБ «Приватбанк» від 05 січня 2014 року № 07.

Однак, відхиляючи доводи відповідача, який посилався на укладений між ПАТ КБ «ПриватБанк» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Фінілон» (далі - ТОВ ФК «Фінілон») договір про переведення боргу б/н від 17 листопада 2014 року, відповідно до якого ТОВ ФК «Фінілон» стало боржником за спірними договорами банківських вкладів, суд першої інстанції в основу рішення поклав висновок про те, що договір про переведення боргу б/н від 17 листопада 2014 року, укладений між ПАТ КБ «ПриватБанк» та ТОВ ФК «Фінілон» шляхом використання принципу мовчазної згоди вкладників банку, є нікчемним в силу положень частини першої статті 654, частини другої статті 1059 ЦК України, адже будь-які усні чи мовчазні зміни до письмового договору банківського вкладу є нікчемними. Крім того, договір про переведення боргу б/н від 17 листопада 2014 року також є нікчемним відповідно до положень статті 229 ЦК України, адже він порушує публічний порядок, спрямований на порушення конституційних прав і свобод людини і громадянина та на незаконне заволодіння вкладами громадян України.

Отже, на підставі зазначеного доказу суд першої інстанції встановив преюдиційні обставини щодо наявності підстав, передбачених законодавством, вважати правочин про переведення боргу б/н від 17 листопада 2014 року, укладений між ПАТ КБ «ПриватБанк» та ТОВ ФК «Фінілон», у цілому нікчемним.

Однак визначення відповідачів, предмета та підстав спору є правом позивача, оскільки позивач звернулася до суду у своїх інтересах, то суд першої інстанції не міг вирішувати питання про права та обов`язки всіх учасників правочину про переведення боргу б/н від 17 листопада 2014 року, чим порушив один з основних принципів цивільного судочинства, закріплений у статті 13 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) - принцип диспозитивності, який полягає в тому, що суд розглядає цивільні справи в межах вимог, заявлених особами, які беруть участь у справі, що є підставою для зміни рішення суду першої інстанції.

Короткий зміст вимог касаційних скарг та їх доводів

У касаційній скарзі, поданій у листопаді 2021 року до Верховного Суду, ОСОБА_1 , від імені якої діє адвокат Тарасова-Патрай К. А., посилаючись на неправильне застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального й процесуального права, просила скасувати рішення Оболонського районного суду міста Києва від 16 серпня 2021 року та постанову Київського апеляційного суду від 11 листопада 2021 року в частині здійсненого розрахунку розміру відсотків, що підлягають стягненню та ухвалити в цій частині нове рішення. У іншій частині позовних вимог рішення Оболонського районного суду міста Києва від 16 серпня 2021 року та постанова Київського апеляційного суду від 11 листопада 2021 року в касаційному порядку не оскаржені.

Підставами касаційного оскарження рішення Оболонського районного суду міста Києва від 16 серпня 2021 року та постанови Київського апеляційного суду від 11 листопада 2021 року заявник зазначає неправильне застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального права, а саме застосування норми права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду України від 21 вересня 2016 року у справі №6-544цс16, у постановах Верховного Суду від 02 вересня 2019 року у справі № 132/4438/18-ц (провадження № 61-11679св19), від 24 червня 2020 року у справі № 751/2322/17 (провадження № 61-49048св18), від 02 листопада 2021 року у справі № 757/45304/19-ц (провадження № 61-3221св21), та у постанові Великої Палати Верховного Суду від 09 листопада 2021 року у справі № 320/5115/17 (провадження № 14-133цс20). Також заявник зазначає про порушення судами першої та апеляційної інстанцій норм процесуального права, що унеможливило встановлення фактичних обставин, які мають значення для правильного вирішення справи, оскільки суди не дослідили зібрані у справі докази та не надали їм належної правової оцінки, а також необґрунтовано відхилили клопотання учасника справи щодо встановлення обставин на підставі судового рішення.

Касаційну скаргу мотивовано тим, що суди першої та апеляційної інстанцій неправильно застосували вимоги статей 653, 1061 ЦК України до спірних правовідносин, оскільки між сторонами не була досягнута домовленість про момент розірвання договору банківського вкладу саме 15 вересня 2016 року.

У касаційній скарзі, поданій у грудні 2021 року до Верховного Суду, АТ КБ «ПриватБанк», посилаючись на неправильне застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального й процесуального права, просило скасувати рішення Оболонського районного суду міста Києва від 16 серпня 2021 року та постанову Київського апеляційного суду від 11 листопада 2021 року в частині задоволених позовних вимог і ухвалити в цій частині нове рішення про відмову в задоволенні позовних вимог в повному обсязі.

Касаційну скаргу мотивовано тим, що суди першої та апеляційної інстанцій під час розгляду справи неправильно застосували норми матеріального права, а саме застосували норми права без урахування висновків щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладених у постановах Верховного Суду від 11 вересня 2019 року у справі № 591/678/16-ц (провадження № 61-22658св18), від 12 вересня 2019 року у справі № 234/3636/16-ц (провадження № 61-28787св18). Також заявник зазначає про порушення судами першої та апеляційної інстанцій норм процесуального права, що унеможливило встановлення фактичних обставин, які мають значення для правильного вирішення справи, оскільки у порушення вимог статті 51 ЦПК України суди не залучили до участі у справі належного відповідача ТОВ ФК «Фінілон».

Короткий зміст позиції інших учасників справи

Відзиви на касаційні скарги від інших учасників справи не надходили.

Надходження касаційної скарги до суду касаційної інстанції

Ухвалою Верховного Суду від 06 грудня 2021 року касаційну скаргу ОСОБА_1 , від імені якої діє адвокат Тарасова-Патрай К. А., на рішення Оболонського районного суду міста Києва від 16 серпня 2021 року та постанову Київського апеляційного суду від 11 листопада 2021 року залишено без руху для усунення недоліків.

У грудні 2021 року заявником у встановлений судом строк недоліки касаційної скарги усунуто.

Ухвалою Верховного Суду від 22 грудня 2021 року відкрито касаційне провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 , від імені якої діє адвокат Тарасова-Патрай К. А., на рішення Оболонського районного суду міста Києва від 16 серпня 2021 року та постанову Київського апеляційного суду від 11 листопада 2021 року і витребувано із Оболонського районного суду міста Києва цивільну справу № 756/420/17.

Ухвалою Верховного Суду від 14 грудня 2021 року відкрито касаційне провадження за касаційною скаргою АТ КБ «ПриватБанк» на рішення Оболонського районного суду міста Києва від 16 серпня 2021 року та постанову Київського апеляційного суду від 11 листопада 2021 року, відмовлено АТ КБ «ПриватБанк» у задоволенні клопотання про зупинення виконання рішення Оболонського районного суду міста Києва від 16 серпня 2021 року та постанови Київського апеляційного суду від 11 листопада 2021 року до закінчення касаційного провадження.

У травні 2022 року на адресу Верховного Суду надійшло клопотання АТ КБ «ПриватБанк» про зупинення провадження у справі до закінчення перегляду в касаційному порядку Великою Палатою Верховного Суду справи № 199/3152/20 (провадження № 14-224цс21) за позовом ОСОБА_3 , ОСОБА_4 до АТ КБ «ПриватБанк» про стягнення трьох відсотків річних та пені, за касаційною скаргою АТ КБ «ПриватБанк» на рішення Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 09 березня 2021 року та постанову Дніпровського апеляційного суду від 11 серпня 2021 року.

Клопотання мотивовано тим, що в справі, яка переглядається в касаційному порядку, та у справі № 199/3152/20 судами першої та апеляційної інстанцій стягнуто з банку грошові кошти, а також із застосуванням вимог статті 228, частини першої статті 520, частини першої статті 654, частини другої статті 1059 ЦК України встановлено наявність обставин нікчемності договору про переведення боргу від 17 листопада 2014 року, тобто має місце однакове матеріально-правове регулювання спірних відносин. Отже, правовідносини в цій справі та в справі № 199/3152/20 відповідають змістовому критерію подібності справ.

Ухвалою Верховного Суду від 18 травня 2022 року справу призначено до судового розгляду.

2. Мотивувальна частина

Позиція Верховного Суду

Відповідно до пунктів 1, 4 частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пункті 1 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно у таких випадках:

1) якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку;

4) якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами першою, третьою статті 411 цього Кодексу.

Колегія суддів вважає за необхідне зупинити провадження у справі, виходячи з такого.

Ухвалою Верховного Суду у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду від 15 грудня 2021 року справу № 199/3152/20 (провадження № 61-15179св21) за позовом ОСОБА_3 та ОСОБА_4 до АТ КБ «Приватбанк» про стягнення трьох відсотків річних та пені, за касаційною скаргою АТ КБ «Приватбанк» на рішення Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 09 березня 2021 року та постанову Дніпровського апеляційного суду від 11 серпня 2021 року передано на розгляд Великої Палати Верховного Суду.

Великою Палатою Верховного Суду у справі № 199/3152/20 зареєстровано провадження № 14-224цс21.

Ухвалою Великої Палати Верховного Суду від 13 квітня 2022 року справу № 199/3152/20 (провадження № 14-224цс21) прийнято та призначено до розгляду.

Судові рішення у справі, яка переглядається, та судові рішення у справі, яка передана на розгляд Великої Палати Верховного Суду, ухвалені у подібних правовідносинах, а саме щодо правильного визначення розміру пені згідно з положеннями статті 551 ЦК України за невиконання зобов`язання.

Правовідносини, спір з приводу яких вирішується у цій справі № 756/420/17 (провадження № 61-18833св21), є подібними до правовідносин, які є предметом розгляду у справі № 199/3152/20 (провадження № 14-224цс21).

Пунктом 10 частини першої статті 252 ЦПК України визначено, що суд може за заявою учасника справи, а також з власної ініціативи зупинити провадження у справі у випадку перегляду судового рішення у подібних правовідносинах (у іншій справі) у касаційному порядку палатою, об`єднаною палатою, Великою Палатою Верховного Суду.

Відповідно до пункту 14 частини першої статті 253 ЦПК Україниу випадку, встановленому пунктом 10 частини першої статті 252 цього Кодексу, провадження у справі зупиняється до закінчення перегляду в касаційному порядку судового рішення у подібних правовідносинах (у іншій справі).

Частиною другою статті 415 ЦПК України передбачено, що процедурні питання, пов`язані з рухом справи, клопотання та заяви учасників справи, питання про відкладення розгляду справи, оголошення перерви, зупинення провадження у справі, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом, вирішуються судом касаційної інстанції шляхом постановлення ухвал в порядку, визначеному цим Кодексом для постановлення ухвал суду першої інстанції.

Колегія суддів вважає за необхідне зупинити касаційне провадження у справі № 756/420/17 (провадження № 61-18833св21) до закінчення перегляду у касаційному порядку Великою Палатою Верховного Суду справи 199/3152/20 (провадження № 14-224цс21).

Керуючись статтями 252, 253, 260, 402 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

УХВАЛИВ:

Зупинити касаційне провадження у справі № 756/420/17 (провадження № 61-18833св21) за позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» про розірвання договору банківського вкладу та стягнення грошових коштів, за касаційними скаргами ОСОБА_1 , від імені якої діє адвокат Тарасова-Патрай Ксенія Андріївна, на рішення Оболонського районного суду міста Києва від 16 серпня 2021 року та постанову Київського апеляційного суду від 11 листопада 2021 року та Акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» на рішення Оболонського районного суду міста Києва від 16 серпня 2021 року та постанову Київського апеляційного суду від 11 листопада 2021 року до закінчення перегляду в касаційному порядку Великою Палатою Верховного Суду справи 199/3152/20 (провадження № 14-224цс21) за позовом ОСОБА_3 та ОСОБА_4 до Акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» про стягнення трьох відсотків річних та пені, за касаційною скаргою Акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» на рішення Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 09 березня 2021 року та постанову Дніпровського апеляційного суду від 11 серпня 2021 року.

Ухвала суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її постановлення і оскарженню не підлягає.

Головуючий Д. Д. Луспеник

Судді: І. А. Воробйова

Г. В. Коломієць

Р. А. Лідовець

Ю. В. Черняк