ЧЕРКАСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Номер провадження 22-ц/821/755/22Головуючий по 1 інстанції
Справа № 712/2550/21 Категорія: 305010400 Токова С. Є.
Доповідач в апеляційній інстанції
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 липня 2022 року Черкаський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

Головуючого Нерушак Л.В. ( суддя - доповідач )

Суддів Вініченка Б.Б., Новікова О.М.

учасники справи:

позивачі ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ;

відповідачі ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 ;

особи, які подають апеляційну скаргу відповідачі ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_8 , ОСОБА_7

розглянувши в м. Черкаси в порядку письмового провадженняапеляційну скаргу ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_8 , ОСОБА_7 на рішення Соснівського районного суду м. Черкаси від 09 лютого 2022 року, ухваленого під головуванням судді Токової С.Є. у приміщенні Соснівського районного суду м. Черкаси 09.02.2022 року,у справі за позовом ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 до ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_9 , ОСОБА_7 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої внаслідок залиття квартири, -

в с т а н о в и в :

10.03.2021 року позивачі ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 звернулись до Соснівського районного суду м. Черкаси з позовом до ОСОБА_4 , ОСОБА_10 , ОСОБА_5 , ОСОБА_11 , ОСОБА_7 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої внаслідок залиття квартири.

В обґрунтування позовних вимог позивачі вказують, що ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 є співвласниками квартири, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , розташована на 6-му поверсі 10-ти поверхового будинку та складається із 3 кімнат житловою площею 37,7 кв. м., кухні, вбудованих шаф ванної кімнати, вбиральні (поєднаної) та коридору.

Позивачі вказують, що 12.08.2019 року дану квартиру було затоплено, а саме: залито кімнати АДРЕСА_2 , внаслідок чого пошкоджено стелю, стіну, підлогу в кожній кімнаті. Причиною залиття стало затоплення водою із квартири АДРЕСА_3 , розташованої над квартирою АДРЕСА_4 , а саме: співвласниця квартири АДРЕСА_3 , наповнюючи ванну водою, не перекривши кран, пішла з дому, чим допустила затоплення водою квартири позивачів.

17.09.2019 року відбулося повторне затоплення квартири позивачів ОСОБА_12 , зокрема, затоплено лоджію, причиною залиття стало затоплення водою із квартири АДРЕСА_5 . Пошкоджено стелю лоджії квартири, що належить позивачам.

23.09.2019 року ОСОБА_1 звертався до суду із позовом до ОСОБА_4 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої внаслідок залиття квартири.

На виконання ухвали суду у вказаній вище цивільній справі було проведено будівельно-технічну експертизу, згідно висновку експерта № 02/20 БТ від 15.05.2020 року встановлено пошкодження квартири АДРЕСА_6 (приміщення 1,2 (коридор), приміщення 6,7 (житлова кімната), яке відбулося шляхом залиття рідиною з квартири, розташованої вище, а саме: з квартири АДРЕСА_3 , в результаті чого позивач ОСОБА_1 отримав матеріальну шкоду в розмірі 25990 грн. 80 коп.

Рішенням Соснівського районного суду м. Черкаси від 23.09.2020 року у справі№712/12452/19 позов ОСОБА_1 до ОСОБА_4 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої внаслідок залиття квартири - задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_1 матеріальні збитки, завдані внаслідок залиття квартири, в сумі 25 990 грн. 80 коп., моральну шкоду в сумі 2000 грн. та понесені судові витрати по оплаті правничої допомоги в сумі 3 838 грн. 09 коп., а всього 31 828 грн. 89 коп.

Постановою Черкаського апеляційного суду від 12.01.2021 року апеляційну скаргу ОСОБА_4 задоволено частково. Рішення Соснівського районного суду м. Черкаси від 23 вересня 2020 року - скасовано.

Рішення суду апеляційної інстанції мотивовано тим, що судом першої інстанції було допущено порушення норм процесуального права, не залучено інших співвласників квартири до участі у справі, суд першої інстанції порушив права останніх на доведення відсутності вини у заподіянні шкоди, в разі пред`явлення ОСОБА_4 зворотної вимоги до останніх, в порядку ч. 1 ст. 1191 ЦК України.

Згідно даних інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно № 181179485 від 16.09.2019 року право власності на квартиру АДРЕСА_7 зареєстровано у частках по 1/5 за кожним із співвласників, а саме: ОСОБА_10 , ОСОБА_7 , ОСОБА_5 , ОСОБА_9 та ОСОБА_4 .

На добровільне відшкодування завданої шкоди відповідачі не погоджуються.

Таким чином, позивачі ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 просили суд стягнути з відповідачів на їхню користь солідарно матеріальну шкоду, завдану залиттям квартири у розмірі 27403 грн. 20 коп. та моральну шкоду в розмірі 20 000 грн., судові витрати по справі покласти на відповідачів.

Рішенням Соснівського районного суду м. Черкаси від 09 лютого 2022 року позовні вимоги ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 до ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_8 , ОСОБА_7 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої внаслідок залиття квартири - задоволено.

Стягнуто солідарно з ОСОБА_4 , ОСОБА_7 , ОСОБА_5 , ОСОБА_8 на користь ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 матеріальну шкоду, завдану залиттям квартири, в розмірі 27403,20 грн. та моральну шкоду в розмірі 20000 грн., а всього 47403,20 грн.

Стягнуто солідарно з ОСОБА_4 , ОСОБА_7 , ОСОБА_5 , ОСОБА_8 на користь ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 судові витрати в розмірі 17065 грн.

Стягнуто з солідарно з ОСОБА_4 , ОСОБА_7 , ОСОБА_5 , ОСОБА_8 на користь держави судовий збір в сумі 992 гривні 40 копійок.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_8 , ОСОБА_7 оскаржили рішення суду в апеляційному порядку, подавши апеляційну скаргу.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги відповідачами вказується, що судом першої інстанції під час ухвалення оскаржуваного рішення не надано належної правової оцінки тим обставинам справи, що згідно Акту від 06.09.2019 року та експертного висновку від 15.05.2020 року, затоплення квартири АДРЕСА_4 заподіяне не відповідачами, а ОСОБА_13 , про що відомо і позивачам, які не заперечували вказаний факт.

Скаржники звертають увагу на те, що судом першої інстанції проігноровано припис ч. 2 ст. 1166 ЦК України, не було враховано прямий доказ, не була надана оцінка іншим доказам, які підтверджують відсутність вини з їхнього боку.

Зазначають, що стягувати з відповідачів на користь позивачів моральної шкоди не має правових підстав, оскільки відповідачі невинуваті у залитті квартири.

Скаржники звертають увагу на те, що ухвалою Соснівського районного суду м. Черкаси від 28 вересня 2021 року провадження в частині позовних вимог до ОСОБА_10 закрито, однак зі змісту оскаржуваного рішення не вбачається, що позивачами чи їх представником була подана до суду заява про зменшення позовних вимог, чи про уточнення позовних вимог. Отже, судом першої інстанції, при ухваленні оскаржуваного рішення були порушені норми процесуального права, а саме ст. ст. 10, 264, 265 ЦПК України.

Враховуючи викладене в апеляційній скарзі, скаржники просять суд апеляційної інстанції скасувати рішення Соснівського районного суду м. Черкаси від 09 лютого 2022 року та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог позивачам відмовити повністю.

26.05.2022 року на адресу Черкаського апеляційного суду від представника позивачів ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_14 адвоката Кучер Ю.В. надійшов відзив на апеляційну скаргу.

В обґрунтування відзиву вказується, що скаржники не спростували належними та допустимими доказами своєї вини у залитті квартири позивачів, клопотання про проведення відповідних судових експертиз, зокрема, на предмет визначення причин залиття квартири позивачів, не заявляли та не надали інших належних та допустимих доказів щодо причин залиття та розміру спричиненої позивачам майнової шкоди, хоча це є їх процесуальним обов`язком, оскільки у спірних правовідносинах діє презумпція вини заподіювана шкоди.

Представник позивачів звертає увагу на те, що суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що розмір моральної шкоди, визначений з врахуванням вимог розумності, виваженості і справедливості є достатнім для відновлення душевного стану позивачів.

У відзиві наголошується на тому, що у позивачів був відсутній обов`язок уточнювати, а тим більше зменшувати розмір позовних вимог, а тому судом першої інстанції не було допущено порушення норм процесуального права.

У відзиві представник позивачів просить у задоволенні апеляційної скарги відповідачів - відмовити повністю, а рішення суду першої інстанції залишити - без змін. Судові витрати покласти на відповідачів.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду із ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду у порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Частиною 13 ст. 7 ЦПК України визначено, що розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Практика Європейського суду з прав людини з питань гарантій публічного характеру провадження у судових органах в контексті пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, свідчить про те, що публічний розгляд справи може бути виправданим не у кожному випадку (рішення від 08 грудня 1983 року у справі «Axen v. Germany», заява № 8273/78, рішення від 25 квітня 2002 року «Varela Assalino contre le Portugal», заява № 64336/01). Так, у випадках, коли мають бути вирішені тільки питання права, то розгляд письмових заяв, на думку ЄСПЛ, є доцільнішим, ніж усні слухання, і розгляд справи на основі письмових доказів є достатнім. Зокрема, коли фактичні обставини не є предметом спору, а питання права не становлять особливої складності, та обставина, що відкритий розгляд не проводився, не є порушенням вимоги пункту 1 статті 6 Конвенції про проведення публічного розгляду справи.

Суд апеляційної інстанції створив учасникам процесу належні умови для ознайомлення з рухом справи шляхом надсилання процесуальних документів та апеляційної скарги, а також надав відповідачу строк для подачі відзиву.

Крім того, кожен з учасників справи має право безпосередньо знайомитися з її матеріалами, зокрема, з аргументами іншої сторони, та реагувати на ці аргументи відповідно до вимог ЦПК України.

Враховуючи характер спірних правовідносин між сторонами, предмет доказування, зважаючи на конкретні обставини у справі, які не вимагають проведення судового засідання з повідомленням сторін для повного та всебічного встановлення обставин справи, оскільки в матеріалах справи містяться докази, надані сторонами, колегія суддів апеляційного суду вважає за необхідне розглядати справу у порядку письмового провадження без участі сторін.

Заслухавши суддю - доповідача, вивчивши та обговоривши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів та вимог апеляційної скарги, вимоги апеляційної скарги, колегія суддів апеляційного суду вважає, що апеляційна скарга підлягає до часткового задоволення, виходячи з наступних підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Згідно до п. 2 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення чи змінити його.

Відповідно до ст. 376 ЦПК України підставами для скасування рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміні судового рішення є: неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків суду, викладеним у рішенні суду першої інстанції обставинам справи; порушення норм процесуального або неправильне застосування норм матеріального права.

Статтею 263 ЦПК України передбачено, що законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються, як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Рішення суду першої інстанції не в повній мірі відповідає вищевказаним вимогам закону.

Вирішуючи спір та ухвалюючи рішення про задоволення позовних вимог щодо відшкодування матеріальної шкоди та моральної шкоди, суд першої інстанції виходив з того, що відповідачі не спростували належними та допустимими доказами своєї вини у залитті квартири позивачів, клопотання про проведення відповідних судових експертиз, зокрема, на предмет визначення причин залиття квартири позивачів, не заявляли та не надали інших належних та допустимих доказів щодо причин залиття та розміру, спричиненої позивачам майнової шкоди, хоча це є їх процесуальним обов?язком, оскільки у спірних правовідносинах діє презумпція вини заподіювача шкоди.

Колегія суддів апеляційного суду погоджується з такими висновками суду першої інстанції в частині вимог щодо відшкодування матеріальної шкоди, вважає їх такими, що відповідають обставинам справи та вимогам закону, оскільки судом першої інстанції встановлено дійсні обставини справи, дано належну оцінку зібраним доказам, правильно застосовано норми матеріального права, не допущено порушень норм процесуального права, які призвели б до неправильного вирішення справи в частині задоволення позовних вимог про стягнення майнової шкоди, та ухвалено в цій частині законне рішення, підстав для зміни чи скасування якого, апеляційний суд не вбачає.

Задовольняючи позовні вимоги стосовно відшкодування моральної шкоди, суд першої інстанції виходив з того, що винними діями відповідачів позивачам було завдано моральну шкоду, яка відобразилась в негативних емоціях та переживаннях із приводу пошкодження майна та неможливістю реалізації права повноцінного користування майном, що завдавало позивачам незручності у повсякденному житті; у додатковому емоційному навантаженні у зв`язку із бездіяльністю відповідачів, необхідністю витрачати додатково час і зусилля для організації свого життя.

Однак, колегія суддів апеляційного суду не в повній мірі погоджується з такими висновками суду першої інстанції, оскільки вважає, що висновки суду першої інстанції не повністю відповідають обставинам справи та вимогам закону, так як районний суд допустив неповне з?ясування обставин, що мають значення для справи, має місце недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими, що є підставою для зміни рішення суду першої інстанції, виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Статтями 12, 81 ЦПК України передбачено обов`язок сторін доводити ті обставини, на які вони посилаються як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка є частиною національного законодавства, кожна людина при визначенні її громадянських прав і обов`язків має право на справедливий судовий розгляд.

Однією з основних засад судочинства, визначених п. 8 ч. 3 ст. 129 Конституції України, є забезпечення апеляційного та касаційного оскарження рішення суду.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції згідно до Свідоцтва про право власності на нерухоме майно від 27 січня 2009 року серії НОМЕР_1 та Витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно № 21750705 від 03 лютого 2009 року, позивачі ОСОБА_1 , ОСОБА_2 та ОСОБА_3 є співвласниками квартири, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 (а. с. 17, 18).

Із даних технічного паспорту на квартиру вбачається, що квартира розташована на 6-му поверсі 10-ти поверхового будинку та складається із 3 кімнат житловою площею 37,7 кв. м., кухні, вбудованих шаф ванної кімнати, вбиральні (поєднаної) та коридору (а. с. 19-21).

Згідно даних Акту про залиття від 06 вересня 2019 року, комісія у складі голови комісії, голови правління ОСББ «Корольова 32-2016» Кушнір В.І., слюсаря-сантехніка Макаренка Р. О., представників організації, яка відповідно до укладеної угоди обслуговує внутрішньо будинкові системи опалення та гарячого водопостачання, представників об`єднання співмешканців багатоквартирного будинку встановила, що 12 серпня 2019 року у квартирі АДРЕСА_6 , яка належить ОСОБА_1 на підставі свідоцтва на право власності, трапилося залиття, а саме залито: кімнати № НОМЕР_2 (вітальня), № НОМЕР_3 (дитяча), № НОМЕР_4 (коридор), внаслідок чого пошкоджено стелю, стіну, підлогу в кожній кімнаті.

Причиною залиття послугувало затоплення водою з квартири АДРЕСА_8 , а саме: власниця квартири АДРЕСА_3 , наповнюючи ванну водою, не перекривши кран, пішла з дому. Шкоду у вигляді затоплення заподіяно ОСОБА_13 ОСОБА_4 з даним актом ознайомлена, про свідчить її підпис (а. с. 24).

Згідно з Актом про залиття від 19 вересня 2019 року, комісія у складі голови комісії, голови правління ОСББ «Корольова 32-2016» Кушнір В. І., слюсаря-сантехніка ОСОБА_15 , представників організації, яка відповідно до укладеної угоди обслуговує внутрішньо будинкові системи опалення та гарячого водопостачання, представників об`єднання співмешканців багатоквартирного будинку встановила, що 17 вересня 2019 року в квартирі АДРЕСА_6 , яка належить ОСОБА_1 на підставі свідоцтва на право власності, трапилося залиття, а саме залито: лоджію невідомою речовиною, пошкоджено стелю лоджії. Причиною залиття стало затоплення невідомою речовиною з квартири АДРЕСА_5 . Шкоду у вигляді затоплення заподіяно ОСОБА_4 (а. с. 25).

Відповідно до інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно № 181179485 від 16 вересня 2019 року вбачається, що співвласниками квартири за адресою АДРЕСА_9 , є відповідачі у справі в частках по 1/5 кожен, а саме: ОСОБА_4 , ОСОБА_7 , ОСОБА_5 , ОСОБА_9 та ОСОБА_10 (а. с. 26-27).

Згідно висновку будівельно-технічної експертизи № 02/20-БТ від 15 травня 2020 року у цивільній справі № 712/12452/19, складеного судовим експертом Оніщенком Н.С., імовірними причинами залиття квартири АДРЕСА_6 стало неправильне користування санітарно-технічним обладнанням та інші дії власників квартири АДРЕСА_3 , цього ж будинку, розташованої над квартирою, в якій сталося затоплення.

Імовірно, основною причиною залиття стелі приміщення лоджії квартири АДРЕСА_6 є витік води із лотка, що утворюються при розмороженні морозильної камери холодильника, який встановлений у приміщенні лоджії квартири АДРЕСА_7 .

Вартість відновлювального ремонту квартири АДРЕСА_10 на час проведення експертизи склала 25 990 грн. 80 коп. Вартість відновлювального ремонту стелі лоджії квартири АДРЕСА_6 , на час проведення експертизи складає 1 412 грн. 40 коп. (а. с. 28-38).

Згідно ч. 3 ст. 386 ЦК України власник, права якого порушені, має право на відшкодування завданої йому майнової і моральної шкоди.

Частинами 1, 2 ст. 22 ЦК України визначено, що особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками, зокрема, є втрати, яких особа зазнала у зв?язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки).

Таким чином, під збитками необхідно розуміти фактичні втрати, яких особа зазнала у зв?язку зі знищенням або пошкодженням речі, витрати, вже зроблені потерпілим, або які мають бути ним зроблені, та упущену вигоду. При цьому, такі витрати мають бути безпосередньо, а не опосередковано пов?язані з відновленням свого порушеного права, тобто з наведеного випливає, що без здійснення таких витрат неможливим було б відновлення свого порушеного права особою.

Стягнення збитків є одним із видів цивільно-правової відповідальності, для застосування якої потрібна наявність усіх елементів складу цивільного правопорушення, а саме: протиправної поведінки, збитків, причинного зв?язку між протиправною поведінкою боржника та збитками і вини. За відсутності хоча б одного з цих елементів цивільна відповідальність не настає.

При цьому, такі витрати мають бути необхідними для відновлення порушеного права та перебувати у безпосередньому причинно-наслідковому зв?язку з порушенням.

Статтею 1166 ЦК України передбачено, що майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини.

В силу ч. 4 ст.12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій.

Як роз`яснено у пункті 2 постанови Пленуму Верховного Суду України від 27 березня 1992 року № 6 «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди», розглядаючи позови про відшкодування шкоди, суди повинні мати на увазі, що шкода, заподіяна особі і майну громадянина або заподіяна майну юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її заподіяла, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв?язок та є вина зазначеної особи. Для наявності деліктної відповідальності необхідна наявність складу правопорушення: а) наявність шкоди, б) протиправна поведінка заподіювача шкоди, в) причинний зв`язок між шкодою та поведінкою заподіювача, г) вина.

Таким чином, цивільне законодавство в деліктних зобов`язаннях передбачає презумпцію вини завдавача шкоди. Якщо у процесі розгляду справи зазначена презумпція не спростована, то вона є юридичною підставою для висновку про наявність вини заподіювача шкоди.

З огляду на наведене та з урахуванням визначених цивільним процесуальним законом принципів змагальності і диспозитивності цивільного процесу, положень ЦК України щодо відшкодування шкоди, саме на відповідача покладено обов?язок доведення відсутності вини у завданні шкоди.

Аналогічний правовий висновок міститься у постанові Верховного Суду від 27 травня 2021 року у справі № 761/12945/19.

Як правильно вказав суд першої інстанції відповідачами у даній справі ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_8 та ОСОБА_7 не надано до суду доказів на спростування їхньої вини щодо залиття квартири позивачів. Вся суть заперечень відповідачів проти задоволення позивних вимог зводиться лише до того, що відповідачі вказують на недотримання Правил утримання житлових будинків та прибудинкових територій, затверджених наказом Державного комітету України з питань житлово-комунального господарства від 17 травня 2005 року № 76, під час складання актів про залиття квартири.

Колегія суддів апеляційного суду погоджується з висновком суду першої інстанції, що такі доводи відповідачів спростовуються, зокрема, змістом акту про залиття квартири від 06.09.2019 року, з якого вбачається, що відповідач ОСОБА_4 ознайомлена з вказаним актом, що підтверджується її власним підписом. Справжність підпису відповідачем ОСОБА_4 не заперечується та не спростована належними та допустимими доказами.

Посилання відповідачів на те, що у висновку будівельно-технічної експертизи № 02/20 -БТ від 15.05.2020 року вказано, що «… імовірно основна причина утворених плям на стелі в приміщенні лоджії квартири АДРЕСА_4 , що розташована безпосередньо під лоджією квартири АДРЕСА_3 переливання води із лотка при розмороженні холодильника» та «.. імовірно причиною залиття є неправильне користування санітарно-технічним обладнанням», а отже, чітко не вказано на неправомірні дії відповідачів щодо залиття квартири, судом не беруться до уваги, оскільки в матеріалах справи наявні інші докази, які оцінені судом в сукупності з висновком експерта, та які вказують на те, що не могло бути іншого джерела виникнення ушкоджень квартири позивачів, крім як протікання води з квартири, що розташована прямо над позивачами та належить відповідачам, що підтверджується відповідними характерними залиттю ознаками. Також, вказаним вище висновком експерта встановлено не тільки імовірну причину виникнення наслідків затоплення, а й розмір шкоди, який є його наслідком, що взято до уваги судом.

Отже, колегія суддів апеляційного суду вважає висновки суду першої інстанції щодо наявності підстав для задоволення вимоги про стягнення матеріальної шкоди правильними та такими, що відповідають обставинам справи та вимогам закону, оскільки відповідачі не спростували належними та допустимими доказами своєї вини у залитті квартири позивачів, клопотання про проведення відповідних судових експертиз, зокрема, на предмет визначення причин залиття квартири позивачів, не заявляли та не надали інших належних та допустимих доказів щодо причин залиття та розміру спричиненої позивачу майнової шкоди, хоча це є їх процесуальним обов?язком, оскільки у спірних правовідносинах діє презумпція вини заподіювача шкоди.

Відповідно до ст. 319 ЦК України, власність зобов`язує.

Власник, при здійсненні своїх прав та виконанні обов`язків, зобов`язаний додержуватися моральних засад суспільства. Він не може використовувати своє право власності на шкоду правам, свободам та гідності громадян, інтересам суспільства, погіршувати екологічну ситуацію та природні якості землі.

Згідно ст. 151 ЖК України громадяни, які мають в приватній власності квартиру, зобов`язані забезпечувати її схоронність, провадити за свій рахунок поточний і капітальний ремонт. Безгосподарне утримання громадянином належної йому квартири тягне за собою наслідки, передбачені ЦК України.

Відповідно до ст. 1166 ЦК України, майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Співвласник відповідно до своєї частки у праві спільної часткової власності зобов`язаний брати участь у витратах на управління, утримання та збереження спільного майна, у сплаті податків, зборів (обов`язкових платежів), а також нести відповідальність перед третіми особами за зобов`язаннями, пов`язаними із спільним майном згідно ст. 3 ст. 360 ЦК України.

Відповідно до ст. 50 ЦПК України позов може бути пред`явлено спільно кількома позивачами або до кількох відповідачів. Кожен із позивачів або відповідачів щодо другої сторони діє в цивільному процесі самостійно.

Участь у справі кількох позивачів і (або) відповідачів (процесуальна співучасть) допускається, якщо: 1) предметом спору є спільні права чи обов`язки кількох позивачів або відповідачів; 2) права та обов`язки кількох позивачів чи відповідачів виникли з однієї підстави; 3) предметом спору є однорідні права і обов`язки.

Таким чином, колегія суддів апеляційного суду погоджується з висновком суду першої інстанції, що в даній справі позивачі, яким на праві власності в рівних частинах належить квартира АДРЕСА_6 , звернулись до суду з метою захисту та відновлення порушеного відповідачами права, які є співвласниками квартири АДРЕСА_7 , що вказує на вірно обраний спосіб захисту та вірний суб`єктний склад учасників у даній справі, що в кінцевому результаті приведе до правової визначеності захисту прав позивачів.

Щодо задоволення судом першої інстанції позовної вимоги стосовно солідарного стягнення з відповідачів моральної шкоди у розмірі 20000,00 грн., то колегія суддів апеляційного суду вважає за важливе вказати наступне.

Так, розмір моральної шкоди був визначений судом першої інстанції, виходячи із принципу розумності, виваженості та справедливості, та повністю задоволено вимоги позивачів щодо стягнення моральної шкоди.

Проте, колегія суддів апеляційного суду не в повній мірі погоджується з такими висновками суду першої інстанції, щодо повного задоволення вимог позивачів та стягнення моральної шкоди в розмірі 20000 гривень, з огляду на наступне.

За правилами ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Способом захисту цивільних прав та інтересів може бути, зокрема, відшкодування моральної (немайнової) шкоди згідно п. 9 ч. 2 ст.16 ЦК України.

Відповідно до ч. ч. 1-3 ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.

Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв?язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров?я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв?язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім?ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв?язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб.

Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Згідно ч. 1 ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Пунктом 3 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» від 31 березня 1995 року № 4 встановлено, що під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.

Відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв`язку з ушкодженням здоров`я, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв`язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків.

Пунктами 4, 5 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» від 31 березня 1995 року № 4 визначено, що у позовній заяві про відшкодування моральної шкоди має бути вказано, в чому полягає ця шкода, яким неправомірними діями чи бездіяльністю заподіяно позивачеві, з яких міркувань він виходив, визначаючи розмір шкоди, та якими доказами підтверджується. Обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні.

Суди, зокрема, повинні з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин, чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі, чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду, та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.

Згідно з п. 9 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» від 31 березня 1995 року № 4, розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди, суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, добровільне - за власною ініціативою чи за зверненням потерпілого - спростування інформації редакцією засобу масової інформації. При цьому, суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.

Висновок суду першої інстанції про те, що винними діями відповідачів позивачам було завдано моральну шкоду є обґрунтованим, оскільки такі винні дії відобразилась в негативних емоціях та переживаннях із приводу пошкодження майна та неможливістю реалізації права повноцінного користування майном, що завдавало позивачам незручності у повсякденному житті; у додатковому емоційному навантаженні у зв`язку із бездіяльністю відповідачів, необхідністю витрачати додатково час і зусилля для організації свого життя є доведеними і правильними.

Разом з тим, визначаючи розмір грошового відшкодування моральної шкоди, судом першої інстанції не враховано той факт, що позивачами не надано розрахунків з чого вони при цьому виходили, визначаючи саме такий розмір моральної шкоди, не надано жодних належних та допустимих доказів щодо розміру характеру саме такого розрахунку моральної шкоди, оскільки апеляційний суд вважає, що вказаний позивачами розмір моральної шкоди є завищеним, і не відповідає обставинам справи та моральній шкоді, заподіяній позивачам внаслідок пошкодження їх майна на 27 403 грн., яка стягнута судом на користь позивачів, тому має враховуватися при визначенні розміру моральної шкоди, яка підлягає відшкодуванню з відповідачів на користь позивачів.

Позивачами лише загально та поверхнево описано логічні наслідки винних дій відповідачів, однак жодним чином не обґрунтовано саме такий розмір моральної шкоди в сумі 20000,00 грн., оскільки не надано доказів саме такого розміру відшкодування не менше чи більше, ніж 20000 гривень за тих обставин, які встановлено судом.

З врахуванням вказаних обставин, та вимог розумності, виваженості та справедливості, колегія суддів апеляційного суду дійшла висновку, що розмір грошового відшкодування моральної шкоди слід зменшити та визначити моральну шкоду у розмірі 5000,00 грн., який слід стягнути солідарно з відповідачів. Таке відшкодування не повинно мати характеру збагачення, а відповідати дійсно заподіяній шкоді.

Отже, доводи апеляційної скарги підлягають частковому задоволенню, лише щодо вимоги про стягнення моральної шкоди, оскільки колегія суддів апеляційного суду змінює рішення районного суду та зменшує розмір моральної шкоди з 20000 гривень до 5000 гривень, які слід стягнути з відповідачів на користь позивачів.

При цьому, колегія суддів апеляційного суду враховує, що як неодноразово вказував Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ), право на вмотивованість судового рішення сягає своїм корінням більш загального принципу, втіленого в Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, який захищає особу від сваволі; рішення національного суду повинно містити мотиви, які достатні для того, щоб відповісти на істотні аспекти доводів сторони (пункти 29, 30 рішення ЄСПЛ від 09 грудня 1994 року у справі «Руїз Торіха проти Іспанії»). Це право не вимагає детальної відповіді на кожен аргумент, використаний стороною; більше того, воно дозволяє судам вищих інстанцій просто підтримати мотиви, наведені судами нижчих інстанцій, без того, щоб повторювати їх (пункт 2 рішення ЄСПЛ від 27 вересня 2001 року у справі «Гірвісаарі проти Фінляндії»).

З огляду на викладене, рішення Соснівського районного суду м. Черкаси від 09 лютого 2022 року в даній справі слід змінити у зв`язку з невідповідністю висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи, в частині визначення розміру моральної шкоди, яка має бути стягнута з відповідачів на користь позивачів у відшкодування моральної шкоди, та визначити, що до солідарного стягнення з ОСОБА_4 , ОСОБА_7 , ОСОБА_5 , ОСОБА_8 на користь ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 підлягає моральна шкода у розмірі 5000,00 грн.

Враховуючи вище викладене, апеляційний суд прийшов до висновку, що солідарному стягненню з ОСОБА_4 , ОСОБА_7 , ОСОБА_5 , ОСОБА_8 на користь ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 підлягає стягненню матеріальна шкода, завдана залиттям квартири у розмірі 27403,20 грн. та моральну шкоду у розмірі 5000,00 грн., а всього 32403,20 грн.

Відповідно до ч. 13 ст. 141 ЦПК України, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Згідно до ч. 1, ч. 2 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

У зв`язку із частковим задоволенням позовних вимог на 68,36% (32403,20 грн.), пропорційному перерозподілу підлягають витрати на правничу допомогу адвоката, судовий збір за подання сторонами позовної заяви в суді першої інстанції та апеляційної інстанції.

Тому стягненню з ОСОБА_4 , ОСОБА_7 , ОСОБА_5 , ОСОБА_8 на користь ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 підлягають судові витрати частково пропорційно задоволених позовних вимог в розмірі 13901,00 грн. (10000 : 100 x 68,36 + 7065) по 3475 грн. 25 коп. з кожного з відповідачів.

Приймаючи до уваги, що судом першої інстанції з відповідачів на користь держави стягнуто судовий збір в сумі 992,40 грн., сплату судового збору відповідачів у розмірі 1488,60 грн. та часткове задоволення апеляційної скарги на 31,68% (1488,60 : 100 x 31,68 = 471,58 грн.), то з ОСОБА_4 , ОСОБА_7 , ОСОБА_5 , ОСОБА_8 слід частково стягнути судові витрати за сплату судового збору на користь держави в розмірі 520,42 грн. (992,40 - 471,58 = 520,42) по 130 грн. 10 коп. з кожного з відповідачів пропорційно задоволених позовних вимог.

Керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 376, 381, 382, 384 ЦПК України, апеляційний суд, -

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_8 , ОСОБА_7 задовольнити частково.

Рішення Соснівського районного суду м. Черкаси від 09 лютого 2022 року у справі за позовом ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 до ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_9 , ОСОБА_7 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої внаслідок залиття квартири змінити.

Позовні вимоги позивачів ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 задовольнити частково.

Зменшити розмір моральної шкоди, яка підлягає стягненню з відповідачів на користь позивачів, у відшкодування моральної шкоди, стягнути солідарно з ОСОБА_4 , ОСОБА_7 , ОСОБА_5 , ОСОБА_8 на користь ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 моральну шкоду у розмірі 5000,00 грн.

В іншій частині рішення Соснівського районного суду м. Черкаси від 09 лютого 2022 року залишити без змін.

Стягнути з ОСОБА_4 , ОСОБА_7 , ОСОБА_5 , ОСОБА_8 на користь ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 судові витрати частково пропорційно задоволених вимог у розмірі 13901,00 грн. по 3475 грн. 25 коп. з кожного з відповідачів на користь позивачів.

Стягнути з ОСОБА_4 , ОСОБА_7 , ОСОБА_5 , ОСОБА_8 частково судові витрати за сплату судового збору на користь держави у розмірі 520,42 грн. по 130 грн. 10 коп. з кожного з відповідачів пропорційно задоволених позовних вимог.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до суду касаційної інстанції, Верховного Суду, протягом тридцяти днів, в порядку та за умов, визначених цивільно процесуальним законодавством.

Головуючий Л.В. Нерушак

Судді Б.Б. Вініченко

О.М. Новіков