Сквирський районний суд Київської області
Справа № 376/2807/19
Провадження № 2/376/30/2022
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"12" січня 2022 р. року Сквирський районний суд Київської області

у складі: Головуючої судді - Коваленка О.М.,

за участі - секретаря Щур Л.А.,

позивача - ОСОБА_1 ,

представника позивача - ОСОБА_2 ,

представника відповідача - Кваші О.Ю.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні зали судових засідань Сквирського районного суду Київської області цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Сквирський комбінат хлібопродуктів» про поновлення на роботі та стягнення заробітної плати,

Встановив:

Позивач ОСОБА_3 звернувся до суду з вищевказаним позовом в обґрунтування якого вказав, що приблизно з 01.04.2019 року (точної дати він не пам`ятає, а трудова книжка знаходиться у відповідача) він був прийнятий на роботу в Товариство з обмеженою відповідальністю «Сквирський комбінат хлібопродуктів» апаратником борошномельного виробництва в цех дієтичного борошна.

В обов`язки позивача входило налаштування та обслуговування обладнання, прибирання приміщень та робочих місць, фасування продукції та інше.

Режим роботи був такий: 12 год. дня, 12 год. ночі і дві доби вихідні.

За весь період роботи до нього не було ніяких претензій щодо виконання своїх обов`язків ні з боку керівництва, ні з боку інших працівників товариства.

09.06.2019 року позивач прийшов на роботу на нічну зміну на 20 год. і повідомив, що працює останню зміну, оскільки з 12.06.2019 року його призвали на військову службу до лав армії України та надав повістку з військомату охоронцю для передачі у відділ кадрів. До вказаної дати двічі отримував виклики до військкомату, відповідно повідомляв на роботі, що згодом буде призваний на службу в армію.

Знаючи про дані обставини, 09.06.2019 року на прохідній товариства позивача не було допущено до роботи з тих підстав, що він нібито перебуваю в стані алкогольного сп`яніння та в приказному порядку змусили подихати в прилад для вимірювання наявності алкоголю в організмі.Подихавши в «трубку», охоронник сказав, що позивач п`яний і його не допустили до роботи, будь яких актів, інших документів з даного приводу не складались.

12.06.2019 року позивач вибув для проходження військової служби у військову частину НОМЕР_2. Перебуваючи на службі йому зателефонували з роботи і повідомили, що його звільнено і щоб він прийшов отримав трудову книжку, на що позивач повідомив, що знаходиться на військовій службі та з`явитися не може.

05.07.2019 року за місцем реєстрації позивача за адресою: АДРЕСА_1 , його мама ОСОБА_4 отримала лист адресований на ім`я позивача, де зазначено, що його звільнено з роботи з 10.06.2019 року за п.7 ст.40 КЗпП України (за появу на роботі в нетверезому стані).

ОСОБА_1 вважає, що його звільнення є незаконним і підлягає скасуванню з наступних підстав.

Відповідно до ст. 43 КЗпП України розірвання трудового договору з підстав передбачених п. 7 ст. 40 КЗпП України може бути проведено лише за попередньою згодою виборного органу (профспілкового представника), первинної профспілкової організації членом якої є працівник. Подання власника або уповноваженого ним органу має розглядатися у присутності працівника, на якого воно внесене.

В порушення вимог вказаних норм закону Дирекцією товариства позивача не було поставлено до відома про звільнення з роботи, з наказом не ознайомили та не надали копію в день його винесення, а засідання профспілкового комітету щодо погодження на звільнення відбулося без участі позивача.

Відповідно до п. 26 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 06.11.1992 року «Про практику розгляду судами трудових спорів», нетверезий стан працівника може бути підтверджений як медичним висновком так і іншими видами доказів, яким суд має дати відповідну оцінку.

Медичне освідування на стан сп`яніння позивач не проходив і йому не булозапропоновано це зробити з боку відповідача, а прилад яким здійснювався вимір алкоголю є невідомого походження і сам замір проводився не уповноваженою особою- охоронником товариства.

Відповідно до п. 22 Постанови у справах про поновлення на роботі осіб, звільнених за порушення трудової дисципліни, судам необхідно з`ясувати, в чому конкретнопроявилось порушення, що стало приводом до звільнення, чи могло воно бути підставою для розірвання трудового договору за пунктами 3,4,7,8 ст. 40, п. 1 ст. 41 КЗпП, чи додержані власником або уповноваженим ним органом передбачені статтями 147 (1), 148,149 КЗпП правила і порядок застосування дисциплінарних стягнень, зокрема, чи не закінчився встановлений для цього строк, чи застосовувались вже за цей проступок дисциплінарні стягнення, чи враховувались при звільненні ступень тяжкості вчиненого проступку і заподіяна ним шкода, обставини, за яких вчинено проступок, і попередня робота працівника.

Позивач вважає, що причини звільнення не відповідають фактичним обставинам, оскільки позивач прийшов на роботу повністю тверезим, але дирекція відповідача вимагала його звільнити за будь - яких обставин, оскільки за період перебування позивача на військовій службі відповідач не бажав здійснювати нарахування та виплату заробітної плати.

Відповідно до частини 2 ст. 39 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» в редакції від 08.02.2015 року із змінами, внесеними Законом України від 15.01.2015 року № 116 - VIII, за громадянами України, які призвані на строкову військову службу, військову службу за призивом під час мобілізації, на особливий період або прийняті на військову службу за контрактом у разі виникнення кризової ситуації, загрожує національній безпеці, оголошення рішення про проведення мобілізації та введення воєнного стану на строк до закінчення особливого періоду або до оголошення рішення про демобілізацію, зберігається місце роботи (посада), скередній заробіток на підприємстві, в установі, організації незалежно від підпорядкування та форми власності і у фізичних осіб, у яких вони працювали на час призову.

Згідно з ч. 3 ст. 119 КЗпП України працівникам призваним на строкову військову службу нараховується компенсація в межах середнього заробітку, який розраховується, враховуючи заробітну плату за попередні два місяці (відповідно до Порядкуобчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою КМУ від 08.02.1995 року № 100). Не проводити виплати середнього заробітку підприємство не має права, оскільки невиплата фактично буде прирівнюватися до затримки виплати заробітної плати.

Відповідно до ст. 233 КЗпП України працівник може звернутися з заявою про вирішення трудового спору, безпосередньо до суду у справах про звільнення - у місячний строк з дня вручення копії наказу про звільнення або з дня видачі трудової книжки.

З 23.09.2019 року перебуваючи у відпусці, 25.09.2019 року позивач звернувся у відділ кадрів відповідача, де отримав копію Наказу № 242 - к від 10.06.2019 року про припинення трудового договору згідно п. 7 ст. 40 КЗпП України по причині за появу на роботі в нетверезому стані.

В Наказі зазначено, що підставами звільнення є Акт від 09.06.2019 року про появу на роботу в нетверезому стані, доповідна записка старшого охоронника зміни від 09.06.2019 року, доповідна записка начальника цеху від 10.06.2019 року, доповідна записка начальника охорони від 10.06.2019 року, згода профспілкового комітету - протокол від 10.06.2019 року.

Проте, вказані всі документи не відповідають дійсності, є надуманими та складеними в угоду керівництва, оскільки в присутності позивача будь - які документи не складалися.

Крім того, відповідно до Указа Президента України № 22/2019 від 30.01.2019 року «Про звільнення в запас військовослужбовців строкової служби, строки проведення чергових призові та чергові призови громадян України на строкову військову службу у 2019 році» 06.06.2019 року позивач був направлений до Київського обласного збірного пункту для проходження контрольного медичного огляду та за результатами медичної комісії був придатний до військовій служби.

Таким чином, позивач міг бути звільнений з роботи на підставі п. 7 ст. 40 КЗпП України з дотриманням вимог чинного законодавства до того часу, як був призваний на строкову військову службу, а його звільнення після призову на строкову військову службу проведено відповідачем з порушенням п. 3 ст. 119 КЗпП України, ст. 39 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу».

З урахуванням викладеного позивач просить суд:

Визнати наказ від 10.06.2019 року ТОВ «Сквирський комбінат хлібопродуктів» № 242-к про звільнення ОСОБА_1 з роботи з 10.06.2019 року за п.7 ст. 40 КЗпП України незаконним.

Поновити ОСОБА_1 на роботі в ТОВ «Сквирський комбінат хлібопродуктів» апаратником борошномельного виробництва 4 розряду.

Зобов`язати Товариство з обмеженою відповідальністю «Сквирський комбінат хлібопродуктів» (, ІПН 06, адреса: вул. Київська,25, м. Сквира Київської області) здійснити ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , виплату компенсації як працівнику призваного на строкову службу.

В судовому засіданні позивач ОСОБА_1 позовні вимоги в повному обсязі, просив їх задовольнити та надав пояснення аналогічні викладеним в позові.

Представник позивача ОСОБА_2 в судовому засіданні позовні вимоги підтримав в повному обсязі, просив їх задовольнити та повідомив, що звільнення ОСОБА_1 з роботи відбулося з грубим порушенням трудового законодавства та є незаконним, а право позивача на труд підлягає захисту в судовому порядку.

Представник відповідача ТОВ «Сквирський комбінат хлібопродуктів» адвокат Кваша О.Ю. всудовому засіданні позовні вимоги не визнав в повному обсязі та надав пояснення аналогічні викладеним в Відзиві на позовну заяву, а саме дійсно ОСОБА_3 перебував у трудових відносинах з ТОВ «Сквирський комбінат хлібопродуктів» в цеху по виробництву борошна та пластівців на посаді апаратника борошномельного виробництва 4 розряду з 01.03.2019 року по 10.06.2019 року на підставі наказу № 73 - к від 28.02.2019 року із занесенням інформації в трудову книжку працівника. Проте, 09.06.2019 року ОСОБА_1 під час проходження прохідної ТОВ «Сквирський комбінат хлібопродуктів» в зв`язку з нечіткою координацією рухів був затриманий службою охорони з підозрою на вживання алкоголю. При наближенні до нього співробітників охорони був відчутний різкий запах алкоголю. Працівниками охорони, які знаходились в момент перетину прохідноїОСОБА_1 , а саме: інспектором з безпеки ОСОБА_6 , старшим охоронником ОСОБА_7 та охоронником ОСОБА_8 був складений акт від 09.06.2019 року про перебування ОСОБА_1 в нетверезому стані. Додатково відібрані пояснення та не допущено до виконання своїх робочих обов`язків. Додатково старший охоронник ОСОБА_7 написав доповідну записку на ім`я директора з безпеки та режиму ОСОБА_9 про затримання працівника в нетверезому стані та недопущення його до виконання своїх робочих обов`язків. 09.06.2019 року ОСОБА_1 своєю пояснювальною запискою підтвердив факт вживання спиртних напоїв. На підставі доповідної записки від 10.06.2019 року на ім`я генерального директора Дорошенка В.О. начальник охорони ОСОБА_10 звернувся з проханням звільнення ОСОБА_1 за появу на роботі в нетверезому стані. 10.06. 2019 року дирекція ТОВ «Сквирський комбінат хлібопродуктів» звернулась до профспілкового комітету з питанням про звільнення ОСОБА_1 за п. 7 ст. 40 КЗпП України. На підставі вищевказаного, згідно наказу № 242 - К від 10.06.2019 рокуОСОБА_1 було звільнено п. 7 ст. 40 КЗпП України. Вихідним листом № 254 від 02.07.2019 року відповідач повідомив позивача про звільнення та направив на адресу проживання оригінали наказу про звільнення в двох примірниках. Факт відправлення підтверджується відміткою пошти. Проте вищевказані накази не були підписані та повернуті на підприємство, а тому представник відповідача просив у задоволенні позовних вимог відмовити.

Суд, заслухавши пояснення учасників справи, свідків, дослідивши матеріали справи та надані сторонами докази, оцінивши докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні, дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав.

Згідно з вимогами ч. 1 ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Частиною 1 ст. 4 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно з вимогами ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень, крім випадків, встановлених ст. 82 ЦПК України.

Відповідно до вимог ч. 3 ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно з вимогами ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 перебував у трудових відносинах з ТОВ «Сквирський комбінат хлібопродуктів» у цеху з виробництва борошна та пластівців апаратником борошномельного виробництва 4 розряду з 01.03.2019 року на підставі наказу №73-к від 28.02.2019 року, що підтверджується записом у трудовій книжці (а.с.21).

Відповідно до Наказу № 242 - к (розпорядження) Про припинення трудового договору від 10 червня 2019 року ОСОБА_1 було звільнено з посади Апаратника борошномельного виробництва 4 розряду ТОВ «Сквирський комбінат хлібопродуктів», причина звільнення п. 7 ст. 40 КЗпП України (за появу на роботі в нетверезому стані) (а. с. 28).

Пунктом 7 частини 1 ст. 40 КЗпП України передбачено, що трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані роботодавцем лише у випадках:появи на роботі в нетверезому стані, у стані наркотичного або токсичного сп`яніння.

Відповідно до вимог ч. ч. 1,2,3 ст.43 КЗпП Українирозірвання трудового договору з підстав, передбачених пунктами 1 (крім випадку ліквідації підприємства, установи, організації), 2-5, 7 статті 40 і пунктами 2 і 3 статті 41 цього Кодексу, може бути проведено лише за попередньою згодою виборного органу (профспілкового представника), первинної профспілкової організації, членом якої є працівник, крім випадків, коли розірвання трудового договору із зазначених підстав здійснюється з прокурором, поліцейським і працівником Національної поліції, Служби безпеки України, Державного бюро розслідувань України, Національного антикорупційного бюро України, Бюро економічної безпеки України чи органів, що здійснюють контроль за додержанням податкового та митного законодавства.

У випадках, передбачених законодавством про працю, виборний орган первинної профспілкової організації, членом якої є працівник, розглядає у п`ятнадцятиденний строк обгрунтоване письмове подання роботодавця про розірвання трудового договору з працівником.

Подання роботодавця має розглядатися у присутності працівника, на якого воно внесено. Розгляд подання у разі відсутності працівника допускається лише за його письмовою заявою. За бажанням працівника від його імені може виступати інша особа, у тому числі адвокат. Якщо працівник або його представник не з`явився на засідання, розгляд заяви відкладається до наступного засідання у межах строку, визначеного частиною другою цієї статті. У разі повторної неявки працівника (його представника) без поважних причин подання може розглядатися за його відсутності.

З Протоколу № 4 засідання профспілкового комітету ТОВ «Сквирський комбінат хлібопродуктів» від 10 червня 2019 року вбачається, що на засіданні було присутні 6 осіб членов Профспілкового комітету, інших осіб не було (а. с. 27 копія Протоколу).

В судовому засіданні встановлено і це не заперечувалось представником відповідача, що позивача на засідання Профспілкового комітету 10.06.2019 року ніхто не викликав і не запрошував, що є суттєвим порушенням трудового законодавства з боку відповідача, а саме ст. 43 КЗпП України та ст. 43 Конституції України.

У порушення вимог вказаних норм дирекцією товариства не поставлено до відома ОСОБА_1 про звільнення з роботи, з наказом не ознайомили та не надали копію в день його винесення, а засідання профспілкового комітету щодо погодження на звільнення відбулося без його участі.

Статтею 43 Конституції України передбачено, що кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується.

Держава створює умови для повного здійснення громадянами права на працю, гарантує рівні можливості у виборі професії та роду трудової діяльності, реалізовує програми професійно-технічного навчання, підготовки і перепідготовки кадрів відповідно до суспільних потреб.

Поняття сп`яніння міститься в науково-практичному коментарі до Кримінального кодексу України. Зокрема, сп`яніння - це особливий фізіологічний, а не патологічний стан. Працівник за власною волею вживає спиртні напої, сам себе доводить до стану сп`яніння, усвідомлює негативний вплив спиртних напоїв та наркотиків на свою поведінку. Він передбачає можливі негативні наслідки, не втрачає здатності усвідомлювати їх настання. Все це дає підстави вважати його винним у допущенні дисциплінарних проступків і притягати до відповідальності.

Верховний Суд України у п. 25 Постанови № 9 від 06.11.92 р. «Про практику розгляду судами трудового спорів» роз`яснив, що нетверезий стан, наркотичне або токсичне сп`яніння можуть підтверджуватися як медичним висновком, так і іншими видами доказів (ст. 27 ЦПК України), яким суд має дати відповідну оцінку. А це означає, що для підтвердження цього достатньо показань свідків, які не суперечать один одному і викликають довіру. Стан сп`яніння слід засвідчити у той самий день.

У п. І.Т.1. "Інструкції про порядок направлення громадян для огляду на стан сп`яніння в-заклади охорони здоров`я та проведення огляду з використанням технічних засобів», затвердженої наказом Міністерства внутрішніх справ України, Міністерства охорони здоров`я України, Міністерства юстиції України від 24 лютого 1995 р. №114/38/15-36-18 передбачено, що ознаками знаходження особи у стані сп`яніння є таке: запах алкоголю з рота, нестійкість пози, порушення мови, виражене тремтіння пальців рук, різка зміна забарвлення шкіряного покриву обличчя, поведінка, що не відповідає обстановці.

Залишкове явище попереднього сп`яніння (похмілля, перегар) не підпадає під дію п. 7 ст. 40 КЗпП України. Якщо працівник, перебуваючи у стані похмілля, не може на належному рівні виконувати свої трудові обов`язки, йому можна оголосити дисциплінарне стягнення у вигляді догани, а звільнити за п. 7 ст. 40 КЗпП України не можна

Відповідно до п. 26 Постанови Пленуму Верховного Суду України №9 від 06.11.92 р. «Про практику розгляду судами трудового спорів», нетверезий стан працівника може бути підтверджений як медичним висновком, так і іншими видами доказів, яким суд має дати відповідну оцінку.

Медичне освідування на стан сп`яніння позивач не проходив і йому не було запропоновано це зробити з боку відповідача, а прилад яким здійснювався вимір алкоголю є невідомого походження, і сам замір проводився не уповноваженою особою - охоронником товариства.

Допитана в судовому засіданні у якості свідка ОСОБА_8 , ОСОБА_7 та ОСОБА_6 суду повідомили, що вони працюють на підприємстві в охороні, точної дати вони не пам`ятають, однак пам`ятають час - 20 година, ОСОБА_12 було затримано з запахом алкоголю, складено відповідні документи та відібрано пояснення, а також останній повідомив, що вживав алкогольні напої. Також було застосовано алкотестер невідомої назви та невідомого походження.

Суд вважає, що працівники підприємства в порушення вимог п. І.Т.1. "Інструкції про порядок направлення громадян для огляду на стан сп`яніння в-заклади охорони здоров`я та проведення огляду з використанням технічних засобів» належним чином не зафіксували стан алкогольного сп`янінняОСОБА_1 .

Відповідно до п.22 Постанови, у справах про поновлення на роботі осіб, звільнених за порушення трудової дисципліни, судам необхідно з`ясувати, в чому конкретно проявилося порушення, що стало приводом до звільнення, чи могло воно бути підставою для розірвання трудового договору за пунктами 3, 4, 7, 8 ст. 40 п. 1 ст. 41 КЗпП України, чи додержані власником або уповноваженим ним органом передбачені статтями 147(1), 148, 149 КЗпП України правила і порядок застосування дисциплінарних стягнень, зокрема, чи не закінчився встановлений для цього строк, чи застосовувалось вже за цей проступок дисциплінарні стягнення, чи враховувались при звільненні ступінь тяжкості вчиненого проступку і заподіяна ним шкода, обставини, за яких вчинено проступок, і попередня робота працівника.

Статтею 149 КЗпП України передбачено, що До застосування дисциплінарного стягнення роботодавець повинен зажадати від порушника трудової дисципліни письмові пояснення.

За кожне порушення трудової дисципліни може бути застосовано лише одне дисциплінарне стягнення.

При обранні виду стягнення роботодавець повинен враховувати ступінь тяжкості вчиненого проступку і заподіяну ним шкоду, обставини, за яких вчинено проступок, і попередню роботу працівника.

Стягнення оголошується в наказі (розпорядженні) і повідомляється працівникові під розписку.

На думку суду відповідачем при звільненні позивача не враховано вимоги ст. 149 КЗпП України, а саме При обранні виду стягнення роботодавець не врахував ступінь тяжкості вчиненого проступку і заподіяну ним шкоду, обставини, за яких вчинено проступок, і попередню роботу працівника, тобто не виконав вимоги ст. 149 КЗпП України, що також є порушенням трудових прав позивача, а також право позивача на захист.

Також, суд звертає увагу на те, що Відповідно до пункту 1.7 наказу Міністерства охорони здоров`я СРСР від 08 вересня 1988 року № 694 «Про заходи з подальшого вдосконалення медичного освідування для встановлення факту вживання алкоголю та стану сп`яніння» та пункту 2 Тимчасової інструкції про порядок медичного огляду для встановлення факту вживання алкоголю і стану сп`яніння, затвердженої Міністерством охорони здоров`я СРСР від 01 вересня 1988 року № 06-14/33-14, медичний огляд для встановлення факту вживання алкоголю і стану сп`яніння робиться в спеціалізованих кабінетах наркологічних дипансерів (відділень) лікарями психіатрами-наркологами або в лікувально-профілактичних установах лікарями психіатрами-наркологами і лікарями інших спеціальностей, що пройшли підготовку.

Вищевказані вимоги при встановленні стану алкогольного сп`янінняОСОБА_13. працівниками підприємства відповідача дотримано не було.

Відповідно до вимог ч. 4 ст. 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Вищевказані висновки викладено в Постанові Верховного Суду від 25.07.2018 №333/5649/16

Судом також встановлено, що позивач перебував на військовій службі в військовій частині А 1048 з 14 червня 2019 року, що підтверджується копією Довідки Міністерства оборони України військова частина А 1048 від 09.07.2019 року № 728/192 (а. с. 4).

Відповідно до частини 2 статті 39 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу" в редакції від 08.02.2015 року зі змінами, внесеними Законом України від 15.01.2015 року № 116-VIII, за громадянами України, які призвані на строкову військову службу, військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період або прийняті на військову службу за контрактом у разі виникнення кризової ситуації, що загрожує національній безпеці, оголошення рішення про проведення мобілізації та (або) введення воєнного стану на строк до закінчення особливого періоду або до оголошення рішення про демобілізацію, зберігається місце роботи (посада), середній заробіток на підприємстві, в установі, організації незалежно від підпорядкування та форми власності і у фізичних осіб, у яких вони працювали на час призову.

З частини 3 статті 119 КЗпП України вбачається, що працівникам призваним на строкову військову службу нараховується компенсація в межах середнього заробітку, який розраховується, враховуючи заробітну плату за попередні два місяці (відповідно до Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою КМУ від 08.02.95 р. № 100).

Не проводити виплати середнього заробітку підприємство не має права, оскільки невиплата фактично буде прирівнюватися до затримки виплати заробітної плати.

Судом встановлено, що відповідачем вказані вимоги КЗпП та ЗУ "Про військовий обов`язок і військову службу" в редакції від 08.02.2015 року зі змінами, внесеними Законом України від 15.01.2015 року № 116-VIII відносно позивача не виконано, а тому суд вважає за необхідне зобов`язати відповідача здійснити позивачу виплату компенсації як працівнику призваному на строкову військову службу, а також захистити право позивача, а саме шляхом поновлення останнього на роботі в Товариство з обмеженою відповідальністю «Сквирський комбінат хлібопродуктів» та визнати Наказ від 10.06.2019 року по ТОВ «Сквирський комбінат хлібопродуктів» № 242 -к про звільнення ОСОБА_1 з роботи з 10.06.2019 року за п. 7 ст. 40 КЗпП України

Відповідно до вимог п. ч. 1 ст. 430 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішень у справах про:поновлення на роботі незаконно звільненого або переведеного на іншу роботу працівника.

На підставі викладеного та керуючись п. п.22,25, 26 Постанови Пленуму Верховного Суду України №9 від 06.11.92 р. «Про практику розгляду судами трудового спорів»,п. І.Т.1. "Інструкції про порядок направлення громадян для огляду на стан сп`яніння в-заклади охорони здоров`я та проведення огляду з використанням технічних засобів», затвердженої наказом Міністерства внутрішніх справ України, Міністерства охорони здоров`я України, Міністерства юстиції України від 24 лютого 1995 р. №114/38/15-36-18, ст. 39 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу" в редакції від 08.02.2015 року зі змінами, внесеними Законом України від 15.01.2015 року № 116-VIII, ст. ст. 2,4,12,13,76,81,258,259,263 - 265, 351,352,354,430 ЦПК України, ст. ст. 40,43,119 КЗпП України, -

Вирішив:

Позовну заяву ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Сквирський комбінат хлібопродуктів» про поновлення на роботі та стягнення заробітної плати - задовольнити в повному обсязі.

Визнати наказ від 10.06.2019 року по ТОВ «Сквирський комбінат хлібопродуктів» № 242-к про звільнення ОСОБА_1 з роботи з 10.06.2019 року за п.7 ст. 40 КЗпП України - незаконним.

Поновити ОСОБА_1 на роботі в Товариство з обмеженою відповідальністю «Сквирський комбінат хлібопродуктів» на професію - апаратник борошномельного виробництва 4 розряду.

Зобов`язати Товариство з обмеженою відповідальністю «Сквирський комбінат хлібопродуктів», , ІПН 06, адреса: вул. Київська,25, м. Сквира Київської області здійснити ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 виплату компенсації як працівнику призваного на строкову службу.

Рішення в частині поновлення на роботі підлягає до негайного виконання.

З текстом рішення можливо ознайомитися за адресою: court.gov.ua

Рішення може бути оскаржене до Київського апеляційного суду через суд першої інстанції протягом 30 днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або в разі розгляду справи (вирішення справи) без повідомлення (виклику) учасників справи зазначений строк обчислюється з дня складання повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його (її) проголошення або складання, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення.

Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 ЦПК України.

Суддя О.М. Коваленко