ЧЕРКАСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Номер провадження 22-ц/821/797/22Головуючий по 1 інстанції
Справа №697/2653/21 Категорія: 311000000 Євтушенко Б.В
Доповідач в апеляційній інстанції
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 липня 2022 року Черкаський апеляційний суд в складі колегії:

суддів Вініченка Б.Б., Нерушак Л.В., Новікова О.М.

за участю секретаря Любченко Т.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Черкаси апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 адвоката Потієнко Тетяни Миколаївни на рішення Канівського міськрайонного суду Черкаської області від 11 квітня 2022 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Будинка дитячої творчості Шевченківського району м. Києва про визнання незаконним та скасування наказу, стягнення середнього заробітку та моральної шкоди, -

в с т а н о в и в:

У грудні 2021 року ОСОБА_1 звернулася до суду із вказаним позовом.

В обґрунтування позовних вимог зазначала, що вона з 29.08.2012 займає посаду завідуючої організаційно-масового відділу Будинку дитячої творчості Шевченківського району міста Києва.

08.11.2021 ОСОБА_1 була ознайомлена з наказом відповідача від 08.11.2021 № 103-ктр «Про відсторонення від роботи без збереження заробітної плати завідуючу організаційно-масовим відділом ОСОБА_1 ».

Згідно наказу № 103-ктр (надання документів про наявність обов`язкового профілактичного щеплення від COVID-19 або довідки про абсолютні протипоказання) позивача було відсторонено від роботи з 08.11.2021 без збереження заробітної плати, до усунення причин, що зумовили відсторонення.

Позивач вважає наказ таким, що прийнятий всупереч вимогам Конституції України та чинного законодавства України, а дії роботодавця вважає такими, що порушують право на працю, право на отримання заробітної плати та право на збереження конфіденційної інформації щодо стану здоров`я. У зв`язку з цим звернулась до суду з даним позовом за відновленням порушеного права.

У пункті 10 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці» від 24.12.1999 року № 13 роз`яснено, що якщо буде встановлено, що на порушення ст. 46 КЗпП роботодавець із власної ініціативи без законних підстав відсторонив працівника від роботи із зупиненням виплати заробітної плати, суд має задовольнити позов останнього про стягнення у зв`язку з цим середньої заробітної плати за час вимушеного прогулу (ст. 235 КЗпП). Розмір середнього заробітку за період з 08.11.2021 по 28.12.2021 становить: 995,37 грн. (середньоденний заробіток) х 36 робочих днів = 35833,32 грн.

Крім того, у зв`язку з протиправною поведінкою роботодавця (відповідача у справі) шляхом порушення трудових прав позивача тощо змінився усталений спосіб життя позивача, вона втратила можливість займатися улюбленою справою, заробляти кошти на своє проживання, та через дискримінаційні дії змінилась атмосфера у трудовому колективі - це призвело до погіршення здоров`я позивача та звернення її за медичною допомогою, позивач продовжує лікування і зараз. Розмір, спричиненої відповідачем, позивачу моральної шкоди становить 51000 грн.

На підставі викладеного, ОСОБА_1 просила суд визнати наказ Будинку дитячої творчості Шевченківського районну міста Києва від 08 листопада 2021 року № 103-ктр незаконним та скасувати його; стягнути з Будинку дитячої творчості Шевченківського району міста Києва на користь ОСОБА_1 середній заробіток за період з 08 листопада 2021 року по 28 грудня 2021 року в сумі 35833,32 грн.; стягнути з Будинку дитячої творчості Шевченківського району міста Києва на користь ОСОБА_1 моральну шкоду в сумі 51000 грн.; відшкодувати судові витрати.

Рішенням Канівського міськрайонного суду Черкаської області від 11 квітня 2022 року у задоволенні позову відмовлено.

Судове рішення мотивовано тим, що позивач є працівником закладу освіти, та підлягає обов`язковій вакцинації. Обов`язковість профілактичного щеплення від COVID-19 для працівників закладів освіти введена Наказом МОЗ від 04.10.2021 №2153 "Про затвердження Переліку професій, виробництв та організацій, працівники яких підлягають обов`язковим профілактичним щепленням", який набув чинності 08.11.2021. Отже, з цієї дати у позивача виник обов`язок пройти профілактичне щеплення протягом розумного строку.

У письмовій заяві від 08.11.2021 за місцем роботи директору відповідача позивач вказала, що не надає згоду на надання інформації про наявність чи відсутність у неї вакцинації від COVID-19. Так само не надано довідку щодо наявності протипоказань до вакцинації проти гострої респіраторної хвороби COVID-19.

Суд дійшов висновку, що втручання у вигляді обов`язковості певних щеплень ґрунтується на законодавстві, має законну мету, є пропорційним для досягнення такої мети та цілком необхідним у демократичному суспільстві.

Крім того, на думку суду першої інстанції, інформації про COVID-сертифікат та щеплення в переліку документів, що підпадають під медичну таємницю, в українському законодавстві немає, а тому COVID-сертифікат не є медичною таємницею.

Не погодившись із рішенням суду першої інстанції, ОСОБА_1 оскаржила його в апеляційному порядку та зазначила, що висновки викладені у рішенні суду не відповідають обставинам справи, рішення прийняте з неправильним застосуванням норм матеріального права, а тому просила його скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким позовні вимоги задовольнити у повному обсязі.

Апеляційна скарга мотивована тим, що в розумінні ст. 12 Закону України «Про захист населення від інфекційних хвороб», ст. 27 Закону України «Про забезпечення санітарного та епідеміологічного благополуччя населення» та календарю профілактичних щеплень в Україні затверджених наказом Міністерства охорони здоров`я України від 16.09.2011 №595 (у редакції наказу міністерства охорони здоров`я України 11.08.2014 №551), зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 13 жовтня 2014 року №1237/26014 до профілактичних та обов`язкових щеплень, що включаються до календаря щеплень, відносяться щеплення проти дифтерії, кашлюка, кору, поліомієліту, правця, туберкульозу.

Зазначені норми містять вичерпний перелік обов`язкових захворювань, які на підставі цих норм включені до календарю профілактичних щеплень в Україні, а щеплення проти COVID-19 не відноситься до переліку профілактичних та обов`язкових щеплень визначених Законом і не може бути підставою для відсторонення від роботи особи в разі її обґрунтованої відмови від участі в експериментальному щепленні проти COVID-19.

Окрім того, сторона позивача наголошувала на тому, що відсторонення є дисциплінарним стягненням, а тому повинно проводитися у порядку, визначеному КЗпП України.

У відзиві на апеляційну скаргу директор Будинку дитячої творчості Шевченківського району м. Києва Манчак Л. вказує, що відповідно до частини першої статті 46 КЗпП України відсторонення працівника від роботи власником або уповноваженим ним органом допускається у разі: появи на роботі у нетверезому стані, у стані наркотичного або токсичного сп`яніння; відмови або ухилення від обов`язкових медичних оглядів, навчання, інструктажу і перевірки знань з охорони праці та протипожежної охорони; в інших випадках, передбачених законодавством.

До інших передбачених законодавством випадків належить, зокрема, відмова або ухилення від профілактичних щеплень працівників професій, виробництв та організацій, для яких таке щеплення є обов`язковим.

Тимчасове увільнення працівника від виконання його трудових обов`язків в порядку відсторонення від роботи на умовах та з підстав, встановлених законодавством, по суті не є дисциплінарним стягненням, а є особливим запобіжним заходом, який застосовується у виняткових випадках і має на меті запобігання негативним наслідкам.

Міністерство охорони здоров`я своїм наказом №2153 від 04.10.2021 року «Про затвердження Переліку професій, виробництв та організацій, працівники яких підлягають обов`язковим профілактичним щепленням» затвердило перелік професій, для представників яких щеплення від короновірусу є обов`язковим, зокрема вказане стосується і працівників позашкільної освіти, до яких належить Будинок дитячої творчості.

Вказує, що оскільки під час відсторонення ОСОБА_1 тимчасово увільняється від виконання своїх трудових обов`язків та не могла виконувати роботу, то за загальним правилом їй заробітна плата в період відсторонення не виплачувалася.

Згідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, апеляційний суд приходить до наступних висновків.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Оскаржуване судове рішення відповідає зазначеним вимогам закону.

Як вбачається із матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції, що відповідно до відомостей з копії трудової книжки ОСОБА_1 від 16.03.2009 (а.с. 26 зворотній бік), 29.08.2012 ОСОБА_1 прийнята на роботу завідуючою методичним відділом Будинка дитячої творчості за строковою угодою по 31.05.2013, 15.10.2012 ОСОБА_1 переведена на посаду завідуючою організаційно-масовим відділом з 15.10.2012 за строковою угодою по 31.05.2013, 01.06.2013 ОСОБА_1 переведена на постійну роботу.

У заяві від 08.11.2021 директору Будинку дитячої творчості Шевченківського району м. Києва від завідуючої організаційно-масовим відділом, керівника «Молодіжний клуб» ОСОБА_1 , остання вказала, що не надає згоду на поширення (розголошення) конфіденційної інформації про себе та про стан свого здоров`я, в тому числі наявність чи відсутність вакцинації, зокрема від COVID-19, що є медичною таємницею та захищено законом (а.с. 30).

Наказом директора Будинку дитячої творчості Управління освіти Шевченківської районної в місті Києві державної адміністрації Манчак Л. від 08.11.2021 № 103-к-тр «Про відсторонення від роботи без збереження заробітної плати завідуючу організаційно-масовим відділом ОСОБА_1 » (оспорюваний наказ, а.с. 31) відсторонено ОСОБА_1 , завідуючу організаційно-масовим відділом, від роботи з 08.11.2021 року без збереження заробітної плати, до усунення причин, що зумовили відсторонення (надання документів про наявність обов`язкового профілактичного щеплення від COVID-19 або довідки про абсолютні протипоказання) - відповідно до ст. 46 Кодексу законів про працю України, частини другою статті 12 Закону України «Про захист населення від інфекційних хвороб», пункту 41-6 Постанови Кабінету Міністрів України від 09.12.2020 № 1236 «Про встановлення карантину та запровадження обмежувальних протиепідемічних заходів з метою запобігання поширенню та території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої короновірусом SARS-CoV-2 (зі змінами), наказу Міністерства охорони здоров`я від 04.10.2021 № 2153 «Про затвердження Переліку професій, виробництв та організацій, працівники яких підлягають обов`язковим профілактичним щепленням», зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 07.10.2021 № 1306/36928. На наказі міститься відмітка від 08.11.2021 року про незгоду позивача із даним наказом.

Відповідно до довідки про доходи ОСОБА_1 , виданої Управлінням освіти Шевченківської районної державної адміністрації в м. Києві від 11.11.2021 № 722, загальна суму доходу позивача за період з травня 2021 року по жовтень 2021 року становить 118382,69 грн, середньомісячна заробітна плата становить 19730,45 грн (а.с. 32).

У листі Головного управління Держпраці у Київській області № 4.2./3-к-6900-7900 від 03.12.2021 за результатами розгляду звернення ОСОБА_1 від 09.11.2021 щодо можливого порушення законодавства про працю з питання законності відсторонення від роботи, звернення розглянуте на виконання доручення Держпраці від 26.11.2021 та вказано, що відсторонення від роботи - це тимчасове позбавлення працівника можливості реального здійснення ним права на працю на підставі, виявленого власником чи уповноваженим ним органом, факту, через який він має право усунути або зобов`язаний усунути працівника від роботи. Таким чином, за змістом ст. 46 КЗпП України допускається відсторонення працівника або у випадках, передбачених у статті, або в інших випадках, які повинні бути також передбачені певним нормативним документом. З огляду на вищевикладене, працівники, для яких обов`язковість профілактичної вакцинації проти COVID-19 передбачена наказом № 2153 та механізм можливого відсторонення від роботи (виконання обов`язків) визначено п. 41-6 Постанови № 1236, мають право звернутись за захистом своїх трудових прав безпосередньо до суду в порядку, встановленому для розгляду індивідуальних трудових спорів (а.с. 36-38).

У листі директора КНП «Лікарня інтенсивного лікування Боярської міської ради» від 11.11.2021 № 1719 на лист-звернення ОСОБА_1 від 03.11.2021 щодо надання довідки про відтермінування проведення вакцинації від COVID-19, адміністрація КНП «ЛІЛ Боярської міської ради» повідомляє ОСОБА_1 , що їй необхідно звернутися до свого сімейного лікаря для обстеження та вирішення питання вакцинації, при необхідності - консультація профільного спеціаліста. Після огляду та обстеження у сімейного лікаря, консультації профільного спеціаліста буде вирішено питання отримання довідки №028-1/о «Висновок лікаря щодо наявності протипоказань до вакцинації проти гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої короновірусом SARS-Cov-2» (а.с. 41).

У консультаційних висновках спеціаліста від 26.11.2021 та від 08.12.2021, від 14.12.2021, від 15.12.2021, від 12.01.2022 викладені медичні рекомендації спеціалістів пацієнту ОСОБА_1 (а.с. 44, 45, 46, 77, 78, 79-80).

Відповідно до статті 12 Закону України «Про захист населення від інфекційних хвороб» визначені хвороби, проти яких профілактичні щеплення є обов`язковими: дифтерія, кашлюк, кір, поліомієліт, правець, туберкульоз.

Перелік професій, виробництв та організацій, працівники яких підлягають обов`язковим профілактичним щепленням проти інших відповідних інфекційних хвороб, встановлюється центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері охорони здоров`я, що забезпечує формування державної політики у сфері охорони здоров`я.

Міністерство охорони здоров`я, як центральний орган виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері охорони здоров`я, може встановити перелік професій, виробництв та організацій, працівники яких підлягають обов`язковим профілактичним щепленням проти інших відповідних інфекційних хвороб.

Наказом МОЗ України від 04.10.2021 № 2153, який набув чинності 08.11.2021, затверджено перелік професій, працівники яких підлягають обов`язковим профілактичним щепленням проти COVID-19. Це працівники, зокрема, закладів вищої, післядипломної, фахової передвищої, професійної (професійно-технічної), загальної середньої, зокрема спеціальних, дошкільної, позашкільної освіти, закладів спеціалізованої освіти та наукових установ незалежно від типу та форми власності.

При цьому вакцинації підлягають усі працівники вказаних установ і закладів згідно зі штатним розписом. Винятком є працівники, що мають протипоказання до щеплень, визначені в Переліку медичних протипоказань та застережень до проведення профілактичних щеплень, затвердженому МОЗ України від 16 вересня 2011 року № 595. Протипоказання до вакцинації встановлюються лікарем.

З 8 листопада 2021 року набули чинності зміни до постанови КМУ від 9 грудня 2020 року № 1236, внесені постановою КМУ від 20 жовтня 2021 р. № 1096. Зокрема, пункт 41-6 доповнено нормою щодо відсторонення працівників: «Керівникам державних органів (державної служби), керівникам підприємств, установ та організацій забезпечити: 1) контроль за проведенням обов`язкових профілактичних щеплень проти COVID-19 працівниками та державними службовцями, обов`язковість профілактичних щеплень яких передбачена переліком професій, виробництв та організацій, працівники яких підлягають обов`язковим профілактичним щеплення, затвердженим наказом МОЗ від 4 жовтня 2021 року № 2153; 2) відсторонення від роботи працівників та державних службовців, обов`язковість профілактичних щеплень проти COVID-19 яких визначена переліком та які відмовляються або ухиляються від проведення таких обов`язкових профілактичних щеплень проти COVID-19 відповідно до статті 46 КЗпП, частини 2 статті 12 Закону України «Про захист населення від інфекційних хвороб» та частини 3 статті 5 Закону України «Про державну службу», крім тих, які мають абсолютні протипоказання до проведення таких профілактичних щеплень проти COVID-19 та надали медичний висновок про наявність протипоказань до вакцинації проти COVID-19, виданий закладом охорони здоров`я; 3) взяття до відома, що: на час такого відсторонення оплата праці працівників та державних службовців здійснюється з урахуванням частини 1 статті 94 КЗпП, частини 1 статті 1 Закону України «Про оплату праці» та частини 3 статті 5 Закону України «Про державну службу» (мінімальна зарплата); відсторонення працівників та державних службовців здійснюється шляхом видання наказу або розпорядження керівника державного органу (державної служби) або підприємства, установи, організації з обов`язковим доведенням його до відома особам, які відсторонюються; строк відсторонення встановлюється до усунення причин, що його зумовили».

Відповідно до статті 10 Закону України «Основи законодавства України про охорону здоров`я» громадяни України зобов`язані, зокрема, піклуватись про своє здоров`я та здоров`я дітей, не шкодити здоров`ю інших громадян; у передбачених законодавством випадках робити щеплення; виконувати інші обов`язки, передбачені законодавством про охорону здоров`я.

Згідно зі статтею 46 КЗпП України відсторонення працівників від роботи власником або уповноваженим ним органом допускається, зокрема, в інших випадках, передбачених законодавством.

Відповідно до частини другої статті 12 Закону України «Про захист населення від інфекційних хвороб» у разі відмови або ухилення від обов`язкових профілактичних щеплень працівників, які підпадають під обов`язкове щеплення, ці працівники відсторонюються від виконання зазначених видів робіт.

Наказ МОЗ №2153 від 4 жовтня 2021 року визнав обов`язковим щеплення від COVID-19 для певних професій, зокрема і для професії позивача.

Держава, встановивши обов`язковість щеплень для певних категорій працівників, зокрема працівників закладів загальної середньої освіти, реалізує свій обов`язок щодо забезпечення безпеки життя і здоров`я всіх учасників освітнього процесу, в тому числі і власне не щепленого працівника.

Оскільки під час відсторонення працівник тимчасово увільняється від виконання своїх трудових обов`язків та не може виконувати роботу, то за загальним правилом такому працівникові заробітна плата в період відсторонення не виплачується, якщо інше не встановлено законодавством.

Законодавством не передбачено обов`язку роботодавця щодо збереження за працівником заробітної плати на період його відсторонення від роботи у зв`язку з відмовою від ухилення від проведення обов`язкових профілактичних щеплень проти гострої респіраторної хвороби COVID-19.

З урахуванням наведеного, колегія суддів вважає, що керівник навчального закладу, на якого покладено обов`язок забезпечення безпеки усіх учасників освітнього процесу діяв у межах своїх повноважень і відповідно до вимог ст. 12 Закону України «Про захист населення від інфекційних хвороб», Наказу МОЗ України від 04.10.2021 № 2153, ст. 26 Закону України «Про освіту» та ст. 46 КЗпП правомірно прийняв рішення про тимчасове відсторонення позивача від роботи без збереження заробітної плати до ліквідації причин відсторонення.

Відсторонюючи працівника від роботи, роботодавець повинен діяти на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені законом, а тому в наказі про відсторонення зазначаються підстави та строки такого відсторонення. Керівник зобов`язаний ознайомити працівника з наказом про відсторонення від роботи. У разі коли працівник відмовляється ознайомитися зі змістом наказу або проставити свій підпис на наказі, керівник має скласти акт про відмову працівника ознайомитися з документом. На період усунення від роботи за працівником зберігається його робоче місце.

Можливість відсторонення від роботи у зв`язку з непроходженням щеплення також підтверджується висновками ЄСПЛ у подібних справах, а саме у серпні 2021 року ЄСПЛ відхилив запит про вжиття тимчасових заходів, поданий 672 французькими пожежниками, щодо закону, який передбачає вимогу про обов`язкову вакцинацію для ряду професій, з подальшим відстороненням від роботи в разі її недотримання (Abgrall and 671 Others v. France, запит під заявою № 41950/21).

Також, у вересні 2021 року ЄСПЛ розглянув два запити про вжиття тимчасових заходів, які подані медичними працівниками, щодо їхнього обов`язку вакцинації проти Covid-19 для того, щоб мати змогу продовжувати працювати. Згідно з правилом № 39 Регламенту Суду медики просили застосувати тимчасові заходи та негайно зупинити впровадження закону. Проте, ЄСПЛ відхилив ці прохання, аргументуючи задоволення подібних запитів лише у тих випадках, якщо заявники можуть зіткнутися з реальним ризиком нанесення шкоди (Kakaletri and Others v. Greece, запит під заявою № 43375/21, Theofanopoulou and Others v. Greece, запит під заявою № 43910/21).

Крім того, у подібних правовідносинах Верховний Суд у постанові від 20.03.2018 року у справі № 337/3087/17 висловив позицію про те, що завданням держави є забезпечення дотримання оптимального балансу між реалізацією права дитини на дошкільну освіту та інтересами інших дітей. У спорі, що розглядався, індивідуальне право (інтерес) батьків дитини відмовитися від щеплення при збереженні обсягу права дитини на здобуття освіти, в тому числі в дошкільних закладах, протиставляється загальному праву (інтересу) інших батьків та їх дітей, які провели щеплення перед направленням дитини для здобуття освіти в дошкільних закладах, з метою забезпечення загального блага у формі права на охорону здоров`я, що, крім іншого, гарантоване статтями 3, 27 та 49 Конституції України.

У постанові від 17.04.2019 року у справі № 682/1692/17 Верховний Суд дійшов висновку, що вимога про обов`язкову вакцинацію населення проти особливо небезпечних хвороб з огляду на потребу охорони громадського здоров`я, а також здоров`я заінтересованих осіб є виправданою. Тобто в цьому питанні принцип важливості суспільних інтересів превалює над особистими правами, однак лише тоді, коли таке втручання має об`єктивні підстави, тобто є виправданим.

Як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_1 відмовилася від проходження щеплення проти гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2, відповідних документів щодо протипоказань організму від такого щеплення роботодавцям не надала.

Колегія суддів, дослідивши наявні у матеріалах справи докази, провівши оцінку аргументів та доводів сторін дійшла висновку, що наказ Будинку дитячої творчості від 08 листопада 2021 року, які прийняті на виконання постанови Кабінету Міністрів України від 09.12.2020 року №1236 щодо відсторонення ОСОБА_1 , як працівника закладу позашкільної освіти, з 08.11.2021 року без збереження заробітної плати, до усунення причин, що зумовили відсторонення (надання документів про наявність обов`язкового профілактичного щеплення від COVID-19 або довідки про абсолютні протипоказання), не є протиправними та видані відповідно до закону.

Отже, відсторонюючи позивача, відповідач діяв у спосіб та в межах повноважень, передбачених законом, зокрема частини другої статті 12 Закону України «Про захист населення від інфекційних хвороб» та статті 46 КЗпП України. У наказі про відсторонення зазначені підстави та строк такого відсторонення.

Доводи позивача про те, що вимога відповідача про зобов`язання працівників надати роботодавцю докази щодо щеплення є незаконною, оскільки в силу статті 32 Конституції України та статті 286 ЦК України, статті 11 Закону України «Про інформацію» керівник не вправі вимагати у працівника інформацію щодо проведення відносно нього медичних маніпуляцій, колегія суддів не вважає таким, що дає правові підстави для задоволення позовних вимог, оскільки вимагати інформацію про обов`язкове щеплення, роботодавець не вдався до збирання конфіденційної інформації та передусім таємниці про стан здоров`я працівника, а зажадав лише тієї, що являла собою вимушену необхідність.

Доводи позивача про те, що наказ №103-к-тр від 08 листопада 2021 року «Про відсторонення від роботи без збереження заробітної плати завідуючу організаційно-масовим відділом ОСОБА_1 » є незаконним, оскільки внаслідок його винесення порушено конституційне право позивача на працю, суд апеляційної інстанції вважає необґрунтованими, адже вимога про обов`язкове профілактичне щеплення проти гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2 працівників підприємств, установ та організацій, з огляду на потребу охорони громадського здоров`я, а також здоров`я заінтересованих осіб є виправданою. Тобто в цьому питанні принцип важливості суспільних інтересів превалює над особистими правами, так як таке втручання має об`єктивні підстави, та є виправданим.

У даному випадку індивідуальне право (інтерес) позивача відмовитися від щеплення при збереженні обсягу права на працю, в тому числі на заробітну плату, відпочинок та соціальний захист, протиставляється загальному праву (інтересу) суспільства, в тому числі співробітників та осіб, які користуються послугами залізниці, мають право на безпечне користування транспортом і відповідно до чинного законодавства не підлягають вакцинації.

В матеріалах справи відсутні докази того, що ОСОБА_1 має такий стан здоров`я, що є перешкодою для вакцинування.

Отже, відсторонення позивача від роботи було здійснено відповідно до норм чинного законодавства, тому вимоги позивача задоволенню не підлягають.

Доводи апеляційної скарги вказані висновки суду не спростовують.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скарги без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Оскільки доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, тому колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а оскаржуване рішення залишенню без змін.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 375, 382-384 ЦПК України, апеляційний суд,-

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 адвоката Потієнко Тетяни Миколаївни залишити без задоволення.

Рішення Канівського міськрайонного суду Черкаської області від 11 квітня 2022 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена до Верховного Суду у касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 07 липня 2022 року.

Судді: