Справа № 191/1284/22
Провадження № 2/191/443/22
У Х В А Л А

іменем України

04 липня 2022 року м. Синельникове

Суддя Синельниківського міськрайонного суду Дніпропетровської області Прижигалінська Т.В., розглянувши матеріали цивільної справи за позовом ОСОБА_1 до керівника Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінпром Маркет» Яворського Р.І., третя особа : державний виконавець Васильківського відділу державної виконавчої служби у Синельниківському районі Дніпропетровської області Джепка К.В. про визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню та стягнення збитків, -

В С Т А Н О В И В :

Позивач звернулася до суду з позовною заявою до керівника Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінпром Маркет» Яворського Р.І., третя особа : державний виконавець Васильківського відділу державної виконавчої служби у Синельниківському районі Дніпропетровської області Джепка К.В. про визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню та стягнення збитків.

Згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 01.07.2022 року дану позовну заяву розподілено судді Прижигалінській Т.В. для подальшого розгляду.

Вирішуючи питання про відкриття провадження у справі, дослідивши надані суду матеріали, встановлено, що справа не підсудна Синельниківському міськрайонному суду Дніпропетровської області.

Параграфом 3 глави 2 ЦПК України визначено територіальну юрисдикцію (підсудність) та регламентовано правила подання позову до суду у відповідності до підсудності.

Виходячи з поняття підсудність у цивільному судочинстві як розмежування компетенції між окремими ланками судової системи та між судами однієї ланки щодо розгляду цивільних справ, підсудністю фактично є визначення в системі судів компетентного суду стосовно вирішення певної цивільної справи.

Згідно з положень ЦПК України існує загальна підсудність за місцезнаходженням відповідача (ст.27 ЦПК України) та альтернативна підсудність за вибором позивача (ст.28 ЦПК України).

Справи за спорами щодо оскарження вчинених нотаріусами виконавчих написів (про визнання вчиненого нотаріусом виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню повністю або частково, або про повернення стягненого за виконавчим написом нотаріуса) мають розглядатися судами за позовами боржників до стягувачів. Відповідачем у таких справах є особа, на користь якої було вчинено виконавчий напис, яким було порушено право позивача. Тобто, цивільна відповідальність за незаконно вчинений виконавчий напис покладається на особу, яка зверталася за виконавчим написом.

Альтернативна підсудність за вибором позивача визначена положенням статті 28 ЦПК України, однак на спірні відносини сторін не розповсюджується.

В своїй Постанові від 29.10.2020 року Верховний Суд у справі № 263/14171/19 (провадження № 61-21991св19) висловив свою правову позицію, згідно якої « За загальним правилом частини першої статті 27 ЦПК України позови до юридичних осіб пред`являються в суд за їхнім місцезнаходженням згідно з Єдиним державним реєстром юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань. Згідно з правилом про підсудність справ за вибором позивача, передбаченим у частині дванадцятій статті 28 ЦПК України (правила альтернативної підсудності), позови до стягувача про визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню, або про повернення стягненого за виконавчим написом нотаріуса можуть пред`являтися також за місцем його виконання. Тлумачення статей 27, 28 ЦПК України свідчить, що підсудність за вибором позивача (альтернативна підсудність) - це такий вид підсудності, за умовами якої позивачеві надається право за своїм вибором пред`явити позов в один з декількох визначених у законі судів. Разом із тим, правила альтернативної підсудності не позбавляють позивача права звернутися із позовом за правилами загальної підсудності (стаття 27 ЦПК України), оскільки позивач має право на вибір між кількома судами, яким згідно з цією статтею підсудна справа, за винятком виключної підсудності, встановленої статтею 30 цього Кодексу (частина шістнадцята статті 28 ЦПК України). Верховний Суд виходить з того, що право вибору між судами, яким згідно з правилом загальної підсудності і правилом альтернативної підсудності підсудна справа, належить виключно позивачеві. Визначення змісту категорії місця виконання рішення наведене у статті 24 Закону України "Про виконавче провадження". За правилами частин першої та другої наведеної статті виконавчі дії провадяться державним виконавцем за місцем проживання, перебування, роботи боржника або за місцезнаходженням його майна. Право вибору місця відкриття виконавчого провадження між кількома органами державної виконавчої служби, що можуть вчиняти виконавчі дії щодо виконання рішення на території, на яку поширюються їхні функції, належить стягувачу. Приватний виконавець приймає до виконання виконавчі документи за місцем проживання, перебування боржника-фізичної особи, за місцезнаходженням боржника-юридичної особи або за місцезнаходженням майна боржника. Виконавчі дії у виконавчих провадженнях, відкритих приватним виконавцем у виконавчому окрузі, можуть вчинятися ним на всій території України. Виходячи зі змісту статті 24 Закону України "Про виконавче провадження" місцем виконання судового рішення є місце провадження виконавчих дій з його примусового виконання. Такі виконавчі дії провадяться за місцем проживання боржника, місцем його перебування, роботи або за місцем знаходженням його майна. Отже, місце виконання рішення та місце прийняття до виконання виконавчих документів уповноваженим виконавцем можуть не співпадати та є відмінними правовими категоріями. Місце проведення виконавчих дій та місце виконання рішення не є тотожним поняттями, тому належною підсудністю позову є суд за місцем виконання виконавчого напису у відповідному виконавчому окрузі, у якому відкрито виконавче провадження, Верховний Суд визнає помилковим тлумаченням вимог статті 24 Закону України "Про виконавче провадження" та частини дванадцятої статті 28 ЦПК України.

Постановою державного виконавця Васильківського районного відділу державної виконавчої служби Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства Юстиції (м.Дніпро) від 05.10.2021 року ( ВП № 67022527) було відкрито виконавче провадження з виконання виконавчого напису № 4771, виданого 24.07.2020 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу про стягнення з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Фінпром маркет» боргу в розмірі 4186,25 грн.. Адреса боржника зазначена як АДРЕСА_1 .

Таким чином, місцем виконання виконавчого напису нотаріуса є саме : Дніпропетровська область, Васильківський район, смт. Чаплине.

Однак, з матеріалів позовної заяви вбачається, що боржник проживає за адресою : АДРЕСА_2

Звертаючись до Синельниківського міськрайонного суду Дніпропетровської області із цим позовом, позивач помилково виходила з того, що справа підсудна даному суду.

У статті 124 Конституції України закріплено, що правосуддя в Україні здійснюють виключно суди. Юрисдикція судів поширюється на будь-який юридичний спір та будь-яке кримінальне обвинувачення. У передбачених законом випадках суди розглядають також інші справи.

Судоустрій в Україні будується за принципами територіальності та спеціалізації і визначається законом(стаття 125 Конституції України).

Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року (далі - Конвенція) кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Поняття суд, встановлений законом включає в себе, зокрема, таку складову, як дотримання усіх правил юрисдикції та підсудності.

Європейський суд з прав людини у пункті 24 рішення від 20 липня 2006 року в справі Сокуренко і Стригун проти України зазначив, що фраза встановлений законом поширюється не лише на правову основу самого існування суду, але й на дотримання таким судом певних норм, які регулюють його діяльність.

Термін судом, встановленим законом у пункті 1 статті 6 Конвенції передбачає усю організаційну структуру судів, включно з питаннями, що належать до юрисдикції певних категорій судів, у тому числі й територіальної.

За правилами ч.9 ст. 187 ЦПК України, якщо за результатами отриманої судом інформації буде встановлено, що справа не підсудна цьому суду, суд надсилає справу за підсудністю в порядку, встановленому статтею 31 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 1ст. 31 ЦПК України, суд передає справу на розгляд іншому суду, якщо справа належить до територіальної юрисдикції (підсудності) іншого суду.

Спори між судами про підсудність згідно ст. 32 ЦПК України не допускаються.

У зв`язку з цим, суддя вважає за необхідне передати матеріали позовної заяви до Кіровського районного суду м. Дніпропетровська за територіальною юрисдикцією (підсудністю), а саме за місцем проживання боржника, так як дана цивільна справа не підсудна Синельниківському міськрайонному суду Дніпропетровської області.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.27,28,31,353-355, 260 ЦПК України, суддя, -

П О С Т А Н О В И В :

Цивільну справу №191/1284/22 за позовною заявою ОСОБА_1 до керівника Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінпром Маркет» Яворського Р.І., третя особа : державний виконавець Васильківського відділу державної виконавчої служби у Синельниківському районі Дніпропетровської області Джепка К.В. про визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню та стягнення збитків, передати за підсудністю на розгляд до Кіровського районного суду м. Дніпропетровська (проспект Пушкіна, 29, Дніпро, Дніпропетровська область, 49000).

Роз`яснити учасникам, що передача справи, з підстав зазначених вище в ухвалі, здійснюється не пізніше п`яти днів після закінчення строку на оскарження ухвали суду, а в разі подання скарги не пізніше п`яти днів після залишення її без задоволення.

Копію ухвали надіслати позивачу для відома.

Ухвала може бути оскаржена шляхом подання апеляційної скарги безпосередньо до Дніпровського апеляційного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення. У разі якщо ухвалу було постановлено без участі особи, яка її оскаржує, апеляційна скарга подається протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення ухвали.

Суддя Т. В. Прижигалінська