ЧЕРКАСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Номер провадження 22-ц/821/667/22Головуючий по 1 інстанції
Справа №751/8696/21 Категорія: 311000000 Павлов В.Г.
Доповідач в апеляційній інстанції
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 липня 2022 року Черкаський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ :

Головуючого Нерушак Л.В. ( суддя - доповідач )

Суддів Вініченка Б.Б., Новікова О.М.

За участі секретаря Любченко Т.М.

учасники справи:

позивач ОСОБА_1 ;

відповідач Чернігівський дошкільний навчальний заклад № 7 Чернігівської міської ради Чернігівської області;

особа, яка подає апеляційну скаргу позивача представник ОСОБА_1 адвокат Пересоляк О.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Черкаси в режимі відео конференції апеляційну скаргу представника позивача ОСОБА_1 адвоката Пересоляка Олександра Сергійовича на рішення Новозаводського районного суду м. Чернігова від 17 лютого 2022 року, постановлене під головуванням судді Павлова В.Г. у залі № 3 Новозаводського районного суду м. Чернігова 17.02.2022 року, у справі за позовом ОСОБА_1 до Чернігівського дошкільного навчального закладу № 7 Чернігівської міської ради Чернігівської області про визнання незаконним та скасування наказу про відсторонення від роботи, стягнення середньої заробітної плати за час вимушеного прогулу, -

в с т а н о в и в :

22.11.2021 року ОСОБА_1 звернулась з позовом до Чернігівського дошкільного навчального закладу № 7 Чернігівської міської ради Чернігівської області (далі Чернігівської ДНЗ № 7) про визнання незаконним та скасування наказу № 68-п від 05.11.2021 року про відсторонення від роботи, а також стягнення середньої заробітної плати за час вимушеного прогулу.

В обґрунтування позовних вимог ОСОБА_1 вказує, що оскаржуваним наказом через відмову позивача ОСОБА_1 від щеплення від респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2, ОСОБА_1 з 08.12.2021 року було відсторонено від виконання роботи за посадою практичний психолог у Чернігівському ДНЗ № 7.

Позивач ОСОБА_1 вважає наказ про відсторонення її від роботи незаконним і таким, що не відповідає чинному законодавству, грубо порушує її трудові права.

У позові зазначається, що позивачем ОСОБА_1 не порушувалося законодавство про працю, яке б стало підставою для її відсторонення. Так, ОСОБА_1 не з`являлася на роботу в нетверезому стані, у стані наркотичного або токсичного сп`яніння, не відмовлялася та не ухилялася від обов`язкових медичних оглядів та не відмовлялася від навчання, інструктажу і перевірки знань з охорони праці та протипожежної охорони.

ОСОБА_1 посилається у позові, що такої підстави відсторонення, як відмова виконувати розпорядження державного органу, нормами ст. 46 КЗпП України не передбачено, а відсторонення працівника від роботи можливе тільки з підстав, що визначені законодавством, зокрема, ст. 46 КЗпП (постанова Верховного Суду від 01.04.2020 року у справі № 761/12073/18).

Відповідно отриманого 05 листопада 2021 року повідомлення позивача ОСОБА_1 попереджено про відсторонення, обґрунтованого наказом МОЗ України «Про затвердження Переліку професій, виробництв та організацій, працівники яких підлягають обов`язковим профілактичним щепленням».

Однак, ні вказаний наказ, ні жоден інший нормативно-правовий акт не передбачає можливості відсторонення не вакцинованих працівників.

У позові зазначається, що, враховуючи загальне число робочих днів у вересні-жовтні 2021 року згідно до листа Мінекономіки від 12.08.2020 року № 3501-06/219, складає 42 дня (22 робочих днів у вересні та 20 робочих днів у жовтні), середньомісячне число робочих днів за останні два календарних місяці, що передували звільненню та, за які позивачу нараховувалося грошове забезпечення, складає 21 день (42/2).

Таким чином, середньоденне грошове забезпечення за цей період складає 175,17 грн. (3 678,54 грн./21 день).

У зв`язку з вище викладеним позивач ОСОБА_1 просила визнати незаконним та скасувати наказ № 68-п від 05.11.2021 року Чернігівського дошкільного навчального закладу № 7 Чернігівської міської ради Чернігівської області «Про відсторонення від роботи ОСОБА_1 » та стягнути з Чернігівського дошкільного навчального закладу № 7 Чернігівської міської ради Чернігівської області на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу з 08 листопада 2021 року по день допущення до роботи. Також позивач ОСОБА_1 просила вирішити питання судових витрат та витрат на правову допомогу, які стягнути на її користь.

Рішенням Новозаводського районного суду м. Чернігова від 17.02.2022 року у задоволенні позову ОСОБА_1 до Чернігівського дошкільного навчального закладу № 7 Чернігівської міської ради Чернігівської області про визнання незаконним та скасування наказу про відсторонення від роботи, стягнення середньої заробітної плати за час вимушеного прогулу відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, ОСОБА_1 через свого представника адвоката Пересоляка О.С. оскаржила рішення суду в апеляційному порядку, подавши апеляційну скаргу.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги скаржник ОСОБА_1 вказує, що оскаржуване рішення є незаконним, необґрунтованим та таким, що підлягає до скасування.

Скаржник вважає, що єдиним нормативно-правовим актом, який визначає перелік обов`язкових щеплень, які можуть бути введені наказом головного державного санітарного лікаря України є Календар профілактичних щеплень в Україні, а МОЗ України відповідно за ч. 2 ст. 12 Закону України «Про захист населення від інфекційних хвороб» може встановити лише перелік професій чи виробництв в рамках Календаря профілактичних щеплень.

Представник позивача вважає, що вимога відповідача про надання позивачем ОСОБА_1 документу щодо медичних протипоказань та застережень до проведення профілактичного щеплення проти COVID-19 є втручанням в приватне життя позивача та порушує медичну таємницю позивача, та суд фактично визнав таку вимогу відповідача правомірною.

Роботодавець не є компетентною особою для отримання медичної (лікарської) інформації відносно позивача, такою особою може бути виключно лікар.

Скаржник ОСОБА_1 посилається, що суд визнав правомірним та необхідним в демократичному суспільстві порушення (обмеження) конституційного права на працю позивача, яке передбачено ст. 43 основного Закону України Конституції України, її нормам, які мають найвищу юридичну силу в Україні.

Так, в апеляційній скарзі зазначається, що суд першої інстанції залишив поза увагою такі обставини : наказ № 64-п від 18.10.2021 року «Про ознайомлення з наказом МОЗ України від 04.10.2021 року № 2153» був по суті вимогою надати документи про вакцинацію (проти покази), виданий роботодавцем до 08.11.2021 року, тобто до набуття чинності відповідних змін до ПМКУ 1236 та наказу МОЗ України «Про затвердження Переліку професій, виробництв та організацій, працівники яких підлягають обов`язковим профілактичним щепленням « від 04.10.2021 року № 2153; відсторонення позивача ОСОБА_1 від роботи 08.11. 2021 року фактично відбулося у перший день чинності зазначених нормативних актів.

В апеляційній скарзі представник ОСОБА_1 адвокат Пересоляк О.С. просить скасувати рішення Новозаводського районного суду м. Чернігова від 17 лютого 2022 року у справі № 751/8696/21 з постановленням рішення про задоволення позовних вимог.

06 червня 2022 року на адресу Черкаського апеляційного суду від Чернігівської ДНЗ № 7 в особі т.в.о. завідуючої Т. Мощенко надійшов відзив на апеляційну скаргу.

У відзиві зазначається, що відповідач вважає, рішення Новозаводського районного суду м. Чернігова від 17.02.2022 року є законним та обґрунтованим, а вимоги, викладені в апеляційній скарзі необґрунтованими та такими, що не підлягають до задоволення.

Так, на виконання вимог чинного законодавства наказом Чернігівського дошкільного навчального закладу № 7 Чернігівської міської ради Чернігівської області «Про створення комісії» від 02.11.2021 року № 66-п було створено комісією з перевірки наявності у працівників закладу освіти документа, що підтверджує отримання повного курсу вакцинації, або медичного висновку про наявність протипоказань до вакцинації проти COVID-19, виданого закладом охорони здоров`я та затверджено Положенням про комісію.

05 листопада 2021 року під час засідання, комісією здійснювалася перевірка наявності у працівників закладу освіти документів, що підтверджують отримання повного курсу вакцинації, або медичного висновку про наявність протипоказань до вакцинації проти COVID-19, виданого закладом охорони.

Відповідач зазначає, що позивачем ОСОБА_1 документ про проходження вакцинації або медичний висновок про наявність протипоказань до вакцинації проти COVID-19, виданий закладом охорони здоров`я пред`явленого не було, а тому комісією було складено Акт від 05.11.2021 року та засвідчено факт відсутності документа, який би став підставою до допущення до роботи позивача.

У відзиві звертається увага на те, що під час розгляду справи у суді першої інстанції, позивач ОСОБА_1 підтвердила відсутність будь-яких протипоказань до вакцинації. Таким чином, відсторонення позивача ОСОБА_1 проведено згідно вимог законодавства.

Щодо стягнення коштів за вимушений прогул, то у відзиві зазначається, що згідно Статуту Чернігівського дошкільного навчального закладу № 7 Чернігівської міської ради Чернігівської області, затвердженого управлінням освіти Чернігівської міської ради, заклад дошкільної освіти є юридичною особою. Засновником закладу освіти є Чернігівська міська рада.

Заклад освіти підпорядковується управлінню освіти Чернігівської міської ради, а фінансова господарська діяльність закладу освіти здійснюється на основі його кошторису.

Таким чином, фінансування закладу освіти здійснюється через централізовану бухгалтерію управління освіти Чернігівської міської ради.

Отже, Чернігівський дошкільний навчальний заклад № 7 Чернігівської міської ради Чернігівської області не є належним відповідачем в частині стягнення коштів за вимушений прогул, тому відсутні підстави для задоволення вимог апеляційної скарги в цій частині вимог щодо стягнення коштів за вимушений прогул.

Стосовно розрахунку витрат на правничу допомогу, то відповідач спростовує дані твердження позивача ОСОБА_1 та її представника тим, що витрати на правничу допомогу не підтверджуються належними доказами у справі.

На підставі вище викладеного у відзиві, т.в.о. завідувач Чернігівської ДНЗ № 7 Т. Мощенко просить рішення Новозаводського районного суду м. Чернігова від 17.02.2022 року у справі № 751/8696/21 залишити без змін, а апеляційну скаргу - без задоволення.

Сторони про день, час, місце розгляду справи повідомлені належним чином, що підтверджується даними судових повісток, які повернулись на адресу суду.

Заяв чи клопотань про відкладення розгляду справи до апеляційного суду не надходило.

Заслухавши суддю - доповідача, пояснення представника позивача, наданих суду в режимі відео конференції, вивчивши та обговоривши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів та вимог апеляційної скарги, перевіривши доводи та обґрунтування апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга підлягає до часткового задоволення, виходячи з наступних підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Згідно до п. 2 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення чи змінити його.

Відповідно до ст. 376 ЦПК України підставами для скасування рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміні судового рішення є: неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків суду, викладеним у рішенні суду першої інстанції обставинам справи; порушення норм процесуального або неправильне застосування норм матеріального права.

Статтею 263 ЦПК України передбачено, що законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються, як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Рішення суду першої інстанції не повністю відповідає вищевказаним вимогам закону.

Вирішуючи спір та ухвалюючи рішення про відмову у задоволенні позовних вимог про визнання незаконним та скасування наказу про відсторонення від роботи, стягнення середньої заробітної плати за час вимушеного прогулу, суд першої інстанції виходив з недоведеності та необґрунтованості заявлених вимог, зазначивши, що вимога про обов`язкову вакцинацію населення проти особливо небезпечних хвороб, з огляду на потребу охорони здоров`я, а також здоров`я зацікавлених осіб, є цілком виправданою, а отже, право ОСОБА_1 на працю у дошкільному навчальному закладі було законно тимчасово обмежено з огляду на суспільні інтереси, оскільки позивач відмовилася від обов`язкового щеплення.

Колегія суддів апеляційного суду не погоджується з такими висновками суду першої інстанції в частині вимог щодо визнання незаконним та скасування наказу про відсторонення від роботи, оскільки вважає, що висновки суду першої інстанції не відповідають обставинам справи та вимогам закону, так як судом допущено неправильне застосування норм матеріального права, порушення норм процесуального права, що є підставою для скасування рішення суду першої інстанції у цій частині відмови у задоволенні вимог, виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Статтями 12, 81 ЦПК України передбачено обов`язок сторін доводити ті обставини, на які вони посилаються як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка є частиною національного законодавства, кожна людина при визначенні її громадянських прав і обов`язків має право на справедливий судовий розгляд.

Однією з основних засад судочинства, визначених п.8 ч. 3 ст. 129 Конституції України, є забезпечення апеляційного та касаційного оскарження рішення суду.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції, ОСОБА_1 прийнято на посаду практичного психолога в Чернігівському ДНЗ № 7.

18.10.2021 року ОСОБА_1 було ознайомлено з наказом № 64-п від 18.10.2021 року «Про ознайомлення з наказом МОЗ України від 04.10.2021 року № 2153» (а. с. 64).

Згідно акту комісії від 05.11.2021 року ОСОБА_1 не було пред`явлено документа, що підтверджує отримання повного курсу вакцинації, або медичного висновку про наявність протипоказань до вакцинації проти COVID-19.

Відповідно наказу № 68-п від 05.11.2021 року, виданого завідувачем Чернігівського ДНЗ № 7, ОСОБА_1 відсторонено від роботи за посадою практичний психолог з 08.11.2021 року до усунення причин, що його зумовили, без збереження заробітної плати. Підставою для винесення наказу був акт комісії від 05.11.2021 року.

Статтею 43 Конституції України передбачено, що кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Держава створює умови для повного здійснення громадянами права на працю, гарантує рівні можливості у виборі професії та роду трудової діяльності, реалізовує програми професійно-технічного навчання, підготовки і перепідготовки кадрів відповідно до суспільних потреб.

Зміст права на працю, закріпленого положеннями частин першої і другої статті 43 Конституції України, крім вільного вибору праці, включає також відповідні гарантії реалізації цього права. Вільний вибір передбачає різноманітність умов праці, проте сталими (обов?язковими) є гарантії захисту працівника від незаконного звільнення за будь-яких умов праці. Незалежно від підстав виникнення трудових правовідносин держава зобов?язана створювати ефективні організаційно-правові механізми для реалізації трудових правовідносин на рівні закону, а відсутність таких механізмів нівелює сутність конституційних прав і свобод працівника.

Не може бути дискримінації у реалізації працівниками трудових прав. Порушення їх рівності у трудових правах та гарантіях є недопустимим, а будь-яке обмеження повинне мати об?єктивне та розумне обґрунтування і здійснюватися з урахуванням та дотриманням приписів Конституції України та міжнародних правових актів (абзаци перший і п?ятий підпункту 2.2 пункту 2, абзац дванадцятий пункту 3 мотивувальної частини рішення Конституційного Суду України у справі за конституційною скаргою ОСОБА_2 щодо відповідності Конституції України (конституційності) положень частини третьої статті 40 Кодексу законів про працю України від 4 вересня 2019 року № 6-р(II)/2019).

Статтею 46 КЗпП України передбачено, що відсторонення працівників від роботи власником або уповноваженим ним органом допускається у разі: появи на роботі в нетверезому стані, у стані наркотичного або токсичного сп?яніння; відмови або ухилення від обов?язкових медичних оглядів, навчання, інструктажу і перевірки знань з охорони праці та протипожежної охорони; в інших випадках, передбачених законодавством.

Із матеріалів справи вбачається, що підставою відсторонення ОСОБА_1 від роботи був Акт комісії від 05.11.2021 року.

Статтею 12 Закону України «Про захист населення від інфекційних хвороб» від 6 квітня 2000 року передбачено, що працівники окремих професій, виробництв та організацій, діяльність яких може призвести до зараження цих працівників та (або) поширення ними інфекційних хвороб, відсторонюються від виконання зазначених видів робіт у разі відмови або ухилення від обов?язкових профілактичних щеплень у порядку, встановленому законом. Тобто відмова цих працівників від обов?язкових профілактичних щеплень має відбутись саме у такому порядку, який встановлений законом.

Зі змісту статті 12 цього Закону слідує, що у разі відмови або ухилення від обов?язкових профілактичних щеплень у порядку, встановленому законом, ці працівники відсторонюються від виконання зазначених видів робіт.

Відповідно до наказу Міністерства охорони здоров`я України від 04.10.2021 року № 2153 «Про затвердження Переліку професій, виробництв та організацій, працівники яких підлягають обов`язковим профілактичним щепленням», зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 07.10.2021 року за № 1306/36928, до переліку професій, виробництв та організацій, працівники яких підлягають обов?язковим профілактичним щепленням проти гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2, на період дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2, підлягають працівники закладів вищої, післядипломної, фахової передвищої, професійної (професійно-технічної), загальної середньої, у тому числі спеціальних, дошкільної, позашкільної освіти, закладів спеціалізованої освіти та наукових установ незалежно від типу та форми власності (п. 3 Переліку), в разі відсутності абсолютних протипоказань до проведення профілактичних щеплень, відповідно до Переліку медичних протипоказань та застережень до проведення профілактичних щеплень, затвердженого наказом Міністерства охорони здоров?я України від 16 вересня 2011 року № 595, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 10 жовтня 2011 року за № 1161/19899 (у редакції наказу Міністерства охорони здоров?я України від 11 жовтня 2019 року № 2070).

Згідно з пунктом 4 наказу Міністерства охорони здоров`я України від 04.10.2021 року № 2153 «Про затвердження Переліку професій, виробництв та організацій, працівники яких підлягають обов`язковим профілактичним щепленням», цей наказ набирає чинності через один місяць з дня його офіційного опублікування.

Публікація наказу Міністерства охорони здоров`я України від 04.10.2021 року № 2153 «Про затвердження Переліку професій, виробництв та організацій, працівники яких підлягають обов`язковим профілактичним щепленням» в офіційному виданні «Офіційний вісник України» здійснена 08.10.2021 року.

Наказ Міністерства охорони здоров`я України від 04.10.2021 року № 2153 «Про затвердження Переліку професій, виробництв та організацій, працівники яких підлягають обов`язковим профілактичним щепленням» набрав чинності 08.11.2021 року.

Згідно зі статтею 12, частиною першою, п?ятою та шостою статті 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов?язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи, і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Наказ «Про відсторонення від роботи ОСОБА_1 № 68-п виданий 05 листопада 2021 року, тобто до початку дії обов`язкового щеплення від COVID-19 визначеного у наказі Міністерства охорони здоров?я України від 04.10.2021 року № 2153, зареєстрованого в Мін`юсті 07.10.2021 року за № 1306/36928.

Таку підставу для відсторонення позивача ОСОБА_1 від роботи як відмова або ухилення від обов?язкового профілактичного щеплення у наказі, що оскаржується, не зазначено, а підставою для відсторонення вказано Акт комісії від 05 листопада 2021 року, на час якого підзаконні нормативно-правові акти щодо обов?язкового щеплення від COVID-19 ще не набрали чинності.

Також зі змісту наказу слідує, що позивача ОСОБА_1 фактично відсторонено від виконання посадових обов?язків на весь час відсутності щеплення проти COVID-19.

Однак, згідно з Переліком професій, виробництв та організацій, працівники яких підлягають обов?язковим профілактичним щепленням, затвердженим наказом МОЗ від 04 жовтня 2021 року № 2153, який набрав чинності 08 листопада 2021 року, працівники закладів освіти обов?язковим профілактичним щепленням проти гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2, підлягають лише на період дії карантину.

Оспорюваним наказом № 68-п від 05.11.2021 року Чернігівського дошкільного навчального закладу № 7 Чернігівської міської ради Чернігівської області «Про відсторонення від роботи ОСОБА_1 » з 08.11.2021 року її відсторонено на час відсутності щеплення проти COVID-19.

Отже, оскільки лише з 08.11.2021 - дати набрання чинності наказом Міністерства охорони здоров`я України встановлено, що дана категорія працівників, до якої відноситься позивач, підлягають обов?язковим профілактичним щепленням проти гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2, на період дії карантину.

У разі відмови або ухилення від обов?язкових профілактичних щеплень у порядку, встановленому законом, ці працівники відсторонюються від виконання зазначених видів робіт.

Проте, оспорюваний наказ про відсторонення від роботи позивача ОСОБА_1 виданий 05.11.2021 року, тобто за відсутності на той час правової підстави.

З огляду на викладене, колегія суддів апеляційного суду дійшла висновку, що відповідачем не доведено правомірності відсторонення позивача ОСОБА_1 від роботи наказом від 05 листопада 2021 року.

Разом, з тим, порушене право позивача ОСОБА_1 стосовно стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу з 08 листопада 2021 року по день допущення до роботи підлягає захисту, оскільки також йдеться і про неправомірне не нарахування та несплату заробітної плати позивачу ОСОБА_1 за час відсторонення.

Однак, щодо задоволення позовних вимог про зобов?язання відповідача виплатити невиплачену заробітну плату за час незаконного відсторонення позивача ОСОБА_1 від роботи, то колегія суддів апеляційного суду приходить до наступного висновку, погоджуючись із висновками суду першої інстанції щодо відмови у задоволенні вказаних вимог.

Наслідком скасування наказу про відсторонення позивача ОСОБА_1 від роботи є виплата заробітної плати за період незаконного відсторонення.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 12 грудня 2018 року у справі № 372/51/16-ц (провадження № 14-511цс18) зроблено висновок, що суд розглядає цивільні справи не інакше, як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи (за винятком тих осіб, які не мають цивільної процесуальної дієздатності), в інтересах яких заявлено вимоги. Визначення відповідачів, предмета та підстав спору є правом позивача.

Суд, встановивши, що позов пред?явлений до неналежного відповідача та відсутні визначені процесуальним законом підстави для заміни неналежного відповідача належним, відмовляє у позові до такого відповідача.

Як вбачається із даних довідки про доходи від 11.11.2021 року (а. с. 12) заробітну плату ОСОБА_1 виплачує Управління освіти Чернігівської міської ради.

Отже, Чернігівський дошкільний навчальний заклад № 7 Чернігівської міської ради Чернігівської області отримує фінансування через централізовану бухгалтерію управління освіти Чернігівської міської ради.

Таким чином, Чернігівський дошкільний заклад № 7 Чернігівської міської ради Чернігівської області не є належним відповідачем щодо предмету спору в частині позовних вимог про зобов?язання виплатити заробітну плату за час відсторонення від роботи.

У зв?язку з вище вказаним, у задоволенні позовних вимог позивача ОСОБА_1 в цій частині слід відмовити, оскільки вказані вимоги заявлені до неналежного відповідача, що є підставою для відмови у задоволенні вимог позивача, але не перешкоджає звернутись з позовом до належного відповідача.

Разом з тим, дане рішення суду не перешкоджає позивачу захистити свої права шляхом пред?явлення у встановленому законом порядку позову до належного відповідача, так і належному суб?єкту добровільно виконати обов?язок щодо виплати позивачу заробітної плати з дня незаконного відсторонення від роботи до дня фактичного допущення до роботи.

Згідно з усталеною практикою Європейського суду з прав людини, яка відображає принцип, пов?язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов?язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов?язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

З урахуванням викладеного, колегія суддів апеляційного суду дійшла висновку про часткове задоволення вимог апеляційної скарги, а рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню в частині відмови у визнанні незаконним та скасуванні наказу про відсторонення від роботи, оскільки рішення ухвалене при неповному з?ясуванні обставин, що мають значення для справи та з порушенням норм процесуального права, та неправильним застосуванням норм матеріального права, з ухваленням нового судового рішення про часткове задоволення позовних вимог ОСОБА_1 . В іншій частині рішення щодо відмови у задоволенні вимог простягнення середньої заробітної плати за час вимушеного прогулу слід залишити без змін.

Відповідно до частини 13 статті 141 ЦПК України, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Таким чином, оскільки апеляційним судом скасовано рішення суду першої інстанції про відмову у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 , то судові витрати підлягають перерозподілу.

Отже, стягненню з відповідача Чернігівського дошкільного навчального закладу № 7 Чернігівської міської ради Чернігівської області на користь позивача ОСОБА_1 підлягає судовий збір за подання позовної заяви в розмірі 908 грн., а з Чернігівського дошкільного навчального закладу № 7 Чернігівської міської ради Чернігівської області на користь держави підлягає стягненню судовий збір у розмірі 1362 грн. у зв`язку з тим, що ОСОБА_1 було відстрочено сплату судового збору до постановлення апеляційним судом рішення по даній справі ухвалою Черкаського апеляційного суду від 13 травня 2022 року.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 376, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, апеляційний суд, -

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу представника позивача ОСОБА_1 адвоката Пересоляка Олександра Сергійовича задовольнити частково.

Рішення Новозаводського районного суду м. Чернігова від 17 лютого 2022 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Чернігівського дошкільного навчального закладу № 7 Чернігівської міської ради Чернігівської області про визнання незаконним та скасування наказу про відсторонення від роботи, стягнення середньої заробітної плати за час вимушеного прогулу скасувати, ухвалити нове рішення.

Позовні вимоги ОСОБА_1 задовольнити частково.

Визнати незаконним та скасувати наказ № 68-п від 05.11.2021 року Чернігівського дошкільного навчального закладу № 7 Чернігівської міської ради Чернігівської області «Про відсторонення від роботи ОСОБА_1 ».

В решті позовних вимог відмовити.

Стягнути судові витрати за сплату судового збору за подання позовної заяви з Чернігівського дошкільного навчального закладу № 7 Чернігівської міської ради Чернігівської області на користь ОСОБА_1 908 грн.

Стягнути з Чернігівського дошкільного навчального закладу № 7 Чернігівської міської ради Чернігівської області на користь держави судовий збір в розмірі 1362 грн. за подання апеляційної скарги у зв`язку із відстроченням ОСОБА_1 сплати судового збору до прийняття апеляційним судом рішення у справі.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до суду касаційної інстанції, Верховного Суду, протягом тридцяти днів, з дня складання повного тексту постанови, в порядку та за умов, визначених цивільно процесуальним законодавством.

Повний текст рішення складений 08.07. 2022 року.

Головуючий Л.В. Нерушак

Судді Б.Б. Вініченко

О.М. Новіков