Справа № 418/2600/20
РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
08 лютого 2022 року Київський районний суд м. Харкова у складі:
головуючого судді Єфіменко Н.В.
за участі секретаря Фоміної К.Є.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом Акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» в особі філії Луганського обласного управління акціонерного товариства «Ощадбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, -
24.07.2020 ухвалою Міловського районного суду Луганської області вищевказана справа передана за підсудністю до Київського районного суду м. Харкова (а.с.68).
25.08.2020 ухвалою Київського районного суду м. Харкова позовна заява залишена без руху (а.с.74).
17.10.2020 ухвалою Київського районного суду м. Харкова спрощене позовне провадження відкрите (а.с.98).
04.06.2021 представник позивача подав заяву про зменшення позовних вимог, в якій просив стягнути з відповідача заборгованість за кредитним договором від 28.03.2018 у сумі 15 999,30 грн., у тому числі три проценти річних за несвоєчасне погашення основного боргу (кредиту) у сумі 206,83 грн., три проценти річних за несвоєчасне погашення процентів за користування кредитом у сумі 22,92 грн. (а.с.132).
01.11.2021 представник позивача подав заяву про зменшення позовних вимог, в якій посилаючись на часткове задоволення позовних вимог відповідачем під час перебування справи на розгляді у суді, просив стягнути заборгованість у сумі 229,75 грн., з яких: три проценти річних на суму простроченого кредиту у розмірі 206,83 грн., три проценти річних на суму нарахованих та несплачених процентів у сумі 22,92 грн. (а.с.160).
Представник позивача до судового засідання не з`явився, подав заяву, в якій позовні вимоги, викладені у заяві від 01.11.2021, підтримав, просив задовольнити.
Відповідач до судового засідання не з`явився. Подав заяву, в якій посилаючись на відсутність заборгованості за кредитним договором, просив провадження у справі закрити у порядку п.2 ч.1 ст. 255 ЦПК України.
Дослідивши матеріали справи, суд доходить наступного:
Згідно ч.1 ст.2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.
Відповідно ч.1 ст.4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
Положеннями ст. 12 ЦПК України передбачено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Відповідно ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
Судом встановлено, що між АТ «Ощадбанк» та ОСОБА_2 укладений договір комплексного банківського обслуговування фізичних осіб, до умов якого відповідач приєднався підписавши заяву про приєднання №438457913 до договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб та відкриття поточного рахунку з використанням електронного платіжного засобу (платіжної картки) від 28.03.2018. Відповідно до п.6.6.1 6.6.2 заяви про приєднання позивач надав відповідачу кредитну лінію на картковий рахунок № НОМЕР_1 з параметрами: бажаний розмір кредиту 30 000 грн., максимальний розмір кредиту 250 000 грн., строк кредитування 60 місяців з можливістю продовження на той самий строк; згідно п. 6.6.1- 6.6.2 заяви про приєднання процентна ставка становить 38 % річних, процентна ставка за користування кредитними коштами протягом грейс-періоду становить 0,001 % річних, плата (комісійна винагорода) за обслуговування невикористаної частини встановленого кредиту становить 0,00 % від невикористаної частини встановленого кредиту (а.с.44).
23.06.2018 між позивачем та відповідачем підписана заява на встановлення (збільшення) відновлювальної кредитної лінії, за якою позивач надав відповідачу кредитну ліні. (кредит) на картковий рахунок № НОМЕР_1 з параметрами: бажаний розмір кредиту 25 000 грн., максимальний розмір кредиту 250 000 грн., строк кредитування 60 місяців з можливістю продовження на той самий строк; згідно п. 6.6.1- 6.6.2 заяви про приєднання процентна ставка становить 35 % річних, процентна ставка за користування кредитними коштами протягом грейс-періоду становить 0,001 % річних, плата (комісійна винагорода) за обслуговування невикористаної частини встановленого кредиту становить 0,00 % від невикористаної частини встановленого кредиту (а.с.45).
Як вбачається з матеріалів справи, за час знаходження справи на розгляді у суді, відповідачем погашена заборгованість за основним боргом, і станом на 01.11.2021 залишок заборгованості становить 229,75 грн., з яких: три проценти річних на суму простроченого кредиту у розмірі 206,83 грн., три проценти річних на суму нарахованих та несплачених процентів у сумі 22,92 грн., що позивач і просить стягнути з відповідача.
Згідно долученого до позовної заяви розрахунку заборгованості, нарахування трьох процентів річних починається з 23.02.2020 (а.с.4-6).
При цьому з 26.09.2019 відповідач перебуває на військовій службі, що підтверджується військовим квитком серія НОМЕР_4 та не оспорюється відповідачем (а.с.170-171).
Доказів звільнення відповідача з військової служби до закінчення періоду, за який позивачем нараховано заборгованість за кредитним договором матеріали справи не містять.
Відповідно до підпункту 3 пункту 4 Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо удосконалення оборонно-мобілізаційних питань під час проведення мобілізації» від 20 травня 2014 року статтю 14 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» доповнено пунктом 15, згідно з яким військовослужбовцям з початку і до закінчення особливого періоду, а резервістам та військовозобов`язаним з моменту призову під час мобілізації і до закінчення особливого періоду штрафні санкції, пеня за невиконання зобов`язань перед підприємствами, установами і організаціями усіх форм власності, у тому числі банками, та фізичними особами, а також проценти за користування кредитом не нараховуються.
Пунктом 1 Розділу ІІ Прикінцевих положень Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо удосконалення оборонно-мобілізаційних питань під час проведення мобілізації» дію підпункту 3 пункту 4 цього Закону поширено на військовослужбовців з початку і до закінчення особливого періоду, а на резервістів та військовозобов`язаних з моменту призову під час мобілізації і до закінчення особливого періоду, на час проходження військової служби.
Згідно з положеннями Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» особливим періодом є період функціонування національної економіки, органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, Збройних Сил України, інших військових формувань, сил цивільного захисту, підприємств, установ і організацій, а також виконання громадянами України свого конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, який настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової) або доведення його до виконавців стосовно прихованої мобілізації чи з моменту введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях та охоплює час мобілізації, воєнний час і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій.
В Україні особливий період розпочався з моменту оголошення Указу Президента України «Про часткову мобілізацію» від 17 березня 2014 року та триває по теперішній час.
За змістом статті 1 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» особливий період продовжується з моменту оголошення рішення про мобілізацію та охоплює час мобілізації, воєнний час і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій.
Мобілізацією, згідно з положеннями наведеної статті, є комплекс заходів, здійснюваних, серед іншого, з метою переведення Збройних Сил України на організацію і штати воєнного часу.
У частині четвертій статті 3 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» зазначено, що зміст мобілізації становить переведення національної економіки, органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ і організацій, а також адміністративно-територіальних одиниць України на роботу в умовах особливого періоду.
Таким чином, закінчення періоду мобілізації не є самостійною підставою для припинення особливого періоду. Законом не визначено чіткого порядку припинення особливого періоду.
Водночас статтею 1 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» надано визначення поняттю демобілізації як комплексу заходів, спрямованих, серед іншого, на планомірне переведення Збройних Сил України, інших військових формувань, на організацію і штати мирного часу.
Системний аналіз наведених правових норм, а також загальновідомих обставин іноземної агресії щодо України дає суду підстави стверджувати, що у проміжки між періодами проведення мобілізації стан особливого періоду не припинявся.
У постановах Верховного Суду, від 14 лютого 2018 року у справі № 131/1449/16-ц (касаційне провадження № 61-4157св18); від 14 лютого 2018 року у справі № 727/2187/16-ц (касаційне провадження № 61-3951св18); від 20 лютого 2018 року у справі № 640/4439/16-ц (касаційне провадження № 61-4304св18); від 21 лютого 2018 року у справі № 211/1546/16-ц (касаційне провадження № 61-4255св18); від 25квітня 2018 року у справі № 205/1993/17-ц (касаційне провадження № 61-1664св17) зроблено висновки, що особливий період діє в Україні від 17 березня 2014 року, після оприлюднення Указу Президента України від 17 березня 2014 року № 303/2014 «Про часткову мобілізацію». Президент України відповідного рішення про скасування особливого періоду, як і рішення про демобілізацію військовослужбовців, прийнятих на військову службу за контрактом на строк до закінчення особливого періоду, не приймав.
Відповідно до пункту 13 статті 14 Закону України «Про соціальний та правовий статус військовослужбовців та членів їх сімей» особам, які мають право на пільги, гарантії та компенсації, передбачені цим Законом, видаються посвідчення.
Аналіз ст. 14 Закону України «Про соціальний та правовий статус військовослужбовців та членів їх сімей» дає підстави зробити висновок, що перелік пільг військовослужбовців та членів їх сімей закріплений у пунктах 1-12 цього Закону та право на отримання саме цих пільг потребує наявність відповідного посвідчення.
Разом з цим пункт 15 статті 14 Закону України «Про соціальний та правовий статус військовослужбовців та членів їх сімей» є самостійною нормою і будь-якого посилання про можливість застосування вказаного пункту лише при наявності у військовослужбовця відповідного статусу (учасника бойових дій) закон не передбачає. Крім цього, дія зазначеної норми поширюється на всіх військовослужбовців без виключення.
З урахуванням наведеного, за відсутності підстав стягнення з відповідача заборгованості за кредитним договором згідно ст. 625 ЦК України, позовна заява задоволенню не підлягає.
Відповідно до ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Зважаючи на вимоги позивача, викладені у заявах від 01.11.2021, 08.02.2022, про стягнення трьох процентів річних, що свідчить про наявність спору, підстави закриття провадження у справі в порядку п.2 ч.1 ст. 255 ЦПК України, - відсутні.
Керуючись ст.ст. 4, 5, 13, 81, 141, 263-265, 268 ЦПК України, ст. 526, 610, 625, 626-629, 638, 1046, 1049, 1050, 1054 ЦК України, ст. ст. 14, 15 Закону України «Про соціальний та правовий статус військовослужбовців та членів їх сімей» № 2011-XII від 20.12.1991р., суд, -
У задоволенні позову Акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» в особі філії Луганського обласного управління акціонерного товариства «Ощадбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, - відмовити.
Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку шляхом подачі протягом тридцяти днів апеляційної скарги безпосередньо до суду апеляційної інстанції з дня його проголошення.

Позивач: Акціонерне товариство «Державний ощадний банк України» в особі філії Луганського обласного управління акціонерного товариства «Ощадбанк», , адреса: 93400, м. Сєвєродонецьк, вул. енергетиків, 36.

Відповідач: ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_5 , зареєстрований: АДРЕСА_1 ; внутрішньо переміщена особа, мешкає: АДРЕСА_2 .

Повний текст судового рішення складений 08.02.2022. Суддя: