П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

22 червня 2022 року місто Київ

справа № 761/1050/21

провадження №22-ц/824/2117/2022

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: судді-доповідача - Шкоріної О.І., суддів - Поливач Л.Д., Стрижеуса А.М., за участю секретаря судового засідання - Онопрієнко К.С.,

сторони:

позивач - ОСОБА_1

відповідач - ОСОБА_2

відповідач - АТ «Сбербанк»

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Києві апеляційну скаргу ОСОБА_1 , подану адвокатом Серебряніковим Віктором Євгеновичем,

на рішення Шевченківського районного суду м.Києва від 14 вересня 2021 року, ухвалене у складі судді Сіромашенко Н.В.,

у справі за позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «Сбербанк», ОСОБА_2 про зняття арешту,-

В С Т А Н О В И В:

У січні 2021 року позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до відповідачів про зняття арешту.

Позов обґрунтовано тим, що 15 листопада 2020 року позивачем було виявлено, що в спеціальному розділі Державного реєстру речових прав на нерухоме майно наявний запис про обтяження № 16897679, згідно з яким було зареєстровано арешт на нерухоме майно позивача. Підставою виникнення обтяження була постанова відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у м.Києві про арешт майна боржника від 11 жовтня 2016 року № 52574113.

Листом Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у м.Києві від 20 листопада 2020 року було повідомлено, що постанова про арешт на все майно боржника від 11 жовтня 2016 року була винесена у межах виконавчого провадження з примусового виконання виконавчого листа Шевченківського районного суду м.Києва від 27 липня 2015 року № 2610/17417/2012 про стягнення з ОСОБА_1 на користь ПАТ «Сбербанк» заборгованості по тілу кредиту в сумі 2127327,36 грн. та заборгованості по пені за прострочку погашення тіла кредиту в сумі 909138,18 грн., а всього 3036465,54 грн.

Цим листом було також повідомлено, що 28 вересня 2017 року виконавчий лист було повернуто стягувачеві на підставі п.2 ч.1 ст.37 Закону України «Про виконавче провадження», при цьому арешт з майна боржника не знімався, повторно виконавчий лист до органу державної виконавчої служби не надходив.

Листом Шевченківського районного суду м.Києва від 11 грудня 2020 року було повідомлено, що в межах справи № 2610/17417/2012 заяви про розстрочку або відстрочку виконання рішення суду не надходили.

Цим же листом було також повідомлено, що до суду надходила заява ПАТ «Сбербанк» про поновлення строку пред`явлення виконавчого листа до виконання, яка була задоволена ухвалою Шевченківського районного суду м.Києва від 22 лютого 2016 року, залишенню без змін ухвалою Апеляційного суду м.Києва від 25 січня 2017 року.

З урахуванням викладеного позивач вважає, що оскільки виконавчий лист було повернуто стягувачеві більш ніж три роки назад, повторно до виконання виконавчий лист пред`явлений не був. Стягувач не звертався до суду з заявою про поновлення строку пред`явлення виконавчого листа до виконання, відстрочка або розстрочка виконання рішення суду не встановлювалась, а сам стягувач не висловлює заперечень проти зняття арешту з майна боржника, і вирішити це питання у позасудовому порядку неможливо - існують підстави для зняття такого арешту в судовому порядку.

Ухвалою Шевченківського районного суду м.Києва від 20 жовтня 2020 року було замінено сторону виконавчого провадження, а саме ПАТ «Сбербанк» на ОСОБА_2 .

Рішенням Шевченківського районного суду м.Києва від 14 вересня 2021 року в задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено.

Не погоджуючись з зазначеним рішенням, представник ОСОБА_1 - адвокат Серебряніков В. подав апеляційну скаргу, в який просив апеляційну скаргу задовольнити, рішення суду першої інстанції скасувати і ухвалити нове рішення, яким позов ОСОБА_1 задовольнити, скасувати арешт, накладений на все майно ОСОБА_1 постановою державного виконавця відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у м.Києві Лозової А.І. про арешт майна боржника від 11 жовтня 2016 року № 52574113. Апелянт не погоджується з рішенням суду першої інстанції, вважає його незаконним і необґрунтованим. Апелянт звертає увагу, що ним не оскаржують ся рішення, дії або бездіяльність державного виконавця, оскільки арешт на все майно був накладений відповідно до вимог закону. Водночас закон не передбачає механізму зняття державним виконавцем арешту з майна боржника за обставин цієї справи, а саме: виконавче провадження завершено ( виконавчий документ повернуто стягувану); матеріали виконавчого провадження знищені; стягував не може здійснити право на відмову від примусового виконання або не укладення з боржником (скаржником) мирової угоди; стягував не заперечує проти зняття арешту з майна боржника. За цих обставин державний виконавець не має права знімати арешт з майна, оскільки у ч.4 ст.59 Закону України «Про виконавче провадження» наведено вичерпний перелік підстав для зняття арешту і такий випадок не передбачений. Водночас ч.5 ст.59 Закону України «Про виконавче провадження» прямо передбачає, що « у всіх інших випадках арешт може бути знятий за рішенням суду. Саме ч.5 ст.59 Закону підлягала застосуванню судом першої інстанції у цій справі.

Висновок суду першої інстанції про те, що скаржником не доведено порушення його прав, оскільки в нього відсутнє будь-яке нерухоме майно, є безпідставним.

Висновок суду першої інстанції про те, що скаржник не може звертатись до суду з позовом про зняття арешту з майна, оскільки йому таке право не надано ч.1 ст.59 Закону України «Про виконавче провадження», є безпідставним і фактично є відмовою у захисті прав у зв`язку з нечіткістю законодавства, що не допускається.

Правом на подання відзиву на апеляційну скаргу відповідачі не скористалися.

В судове засідання ОСОБА_2 , представник АТ «Сбербанк» не з`явилися. Про день та час розгляду справи повідомлені. АТ «Сбербанк» повідомлено шляхом направлення повідомлення на адресу електронної пошти, ОСОБА_2 повідомлена за адресою, яка наявна в матеріалах справи. Повідомлення, направлене на адресу ОСОБА_2 , повернуто до суду з відміткою працівника відділення пошти «адресат відсутній за вказаною адресою», що відповідно до ч.8 ст.128 ЦПК України слід вважати належним повідомленням учасника справи. Зважаючи на зазначені обставини. суд вважав за можливе розглянути справу у відсутність відповідачів, які не з`явилися в судове засідання.

Представник ОСОБА_1 - адвокат Серебряніков В,Є. апеляційну скаргу підтримав і просив її задовольнити.

Заслухавши доповідь судді Шкоріної О.І., вислухавши пояснення осіб, які з`явилися в судове засідання, перевіривши законність і обґрунтованість ухваленого у справі рішення в межах доводів апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню частково, виходячи з наступного.

Судом установлено, що ухвалою Шевченківського районного суду м.Києва від 20 жовтня 2020 року було замінено сторону виконавчого провадження по справі № 2610/17417/2012 за позовом ПАТ «Дочірній Банк Сбербанку Росії» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, а саме первісного стягувача - ПАТ «Сбербанк» (попередня назва ПАТ «Дочірній Банк Сбербанку Росії») на його правонаступника ОСОБА_2 . З ухвали вбачається, що рішенням Шевченківського районного суду м.Києва від 23 жовтня 2013 року позов ПАТ «Дочірній Банк Сбербанку Росії» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором було задоволено, стягнуто з боржника на користь банку грошові кошти в сумі 4222355,73 грн. та судовий збір.

Рішенням Апеляційного суду м.Києва від 24 травня 2014 року скасовано рішення Шевченківського районного суду м.Києва від 23 жовтня 2013 року, позовні вимоги задоволено частково; стягнуто з відповідача на користь позивача заборгованість по тілу кредиту в розмірі 2127327,36 грн., пеню у розмірі 909138,18 грн., а всього 3036465,54 грн. та судовий збір. Рішення апеляційної інстанції за результатами касаційного перегляду залишено без змін та набрало законної сили 29 травня 2014 року, за вказаним рішенням суду 27 липня 2015 року виданий виконавчий лист. 3 березня 2017 року між ПАТ «Сбербанк» та ТОВ «ФК «Фактор Плюс» укладено договір № 28-2-93, за яким банк відступив своє право вимог до боржника Товариству з обмеженою відповідальністю «ФК «Фактор Плюс» за договором про відкриття кредитної лінії від 19 вересня 2008 року № 08-09-08/ФО ( в частині залишку заборгованості). Боржником було частково погашено заборгованість перед ТОВ «ФК Фактор Плюс» у розмірі 2130000 грн. ( тіло кредиту та частини нарахованих відсотків). 3 березня 2017 року між ТОВ «ФК «Фактор Плюс» та ОСОБА_2 укладено договір № 03/03-17/2, за яким набув право грошової вимоги до ОСОБА_1 за договором про відкриття кредитної лінії від 19 вересня 2008 року № 08-09-08/ФО ( в частині залишку заборгованості 2860858,23 грн.).

Виконавче провадження № 52574113 з примусового виконання виконавчого листа, виданого 27 липня 2015 року Шевченківським районним судом м.Києва, про стягнення з ОСОБА_1 на користь ПАТ «Сбербанк» (правонаступник ПАТ «Дочірній Банк Сбербанку Росії») заборгованість по тілу кредиту у сумі 2127327,36 грн. та заборгованості по пені за прострочку погашення тіла кредиту в сумі 909138,18 грн., а всього в сумі 3036465,54 грн. перебувала на виконанні у відділі примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у місті Києві в період 11 жовтня 2016 року по 28 вересня 2017 року.

Державним виконавцем відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у місті Києві 11 жовтня 2016 року винесено у даному виконавчому провадженні постанову про відкриття виконавчого провадження.. Одночасно, у даному провадженні державним виконавцем було винесено постанову про накладення арешту на все майно, належне боржникові на праві власності.

28 вересня 2017 року державним виконавцем відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у місті Києві у відповідності до п.2 ч.1 ст.37 Закону України «Про виконавче провадження» винесено у даному провадженні постанову про повернення виконавчого документа стягувану з огляду на відсутність майна, належного боржнику, на яке можливо звернути стягнення.

Перевіркою відомостей, що містяться в Автоматизованій системі виконавчого провадження, в якій здійснюється реєстрація виконавчих документів, документів виконавчого провадження, фіксування виконавчих дій згідно з ст.8 Закону України «Про виконавче провадження», встановлено, що після 28 вересня 2017 року виконавчий лист Шевченківського районного суду м.Києва № 610/17417/2012, виданий 27 липня 2015 року, про стягнення з ОСОБА_1 на користь ПАТ «Сбербанк» ( правонаступник ПАТ «Дочірній Банк Сбербанку Росії») заборгованість по тілу кредиту у сумі 909138,18 грн., а всього в сумі 3036465,54 грн., стягувачем до органів державної виконавчої служби міста Києва повторно не пред`являвся.

Матеріали виконавчого провадження № 52574113 з примусового виконання виконавчого листа Шевченківського районного суду м.Києва № 610/17417/2012 були знищені у лютому 2021 року у відповідності до положень Інструкції з діловодства в органах державної виконавчої служби, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 5 липня 1999 року № 470/7.

Ухвалюючи рішення про відмову у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив із того, що рішення суду першої інстанції, під час виконання якого було накладено арешт на майно позивача, не виконано в повному обсязі. Також, суд першої інстанції зазначив у своєму рішенні, що оскільки відомості в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно та Реєстрі прав власності на нерухоме майно, Державному реєстрі іпотек, Єдиному реєстрі заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта від 15 листопада 2020 року щодо права власності щодо нерухомого майна ОСОБА_1 відсутні, а тому права чи законні інтереси останнього в даному випадку не є порушеними. Крім того, суд першої інстанції виходив із того, що в даному разі спір не пов`язаний з належністю майна, на яке накладено арешт. За таких обставин суд першої інстанції дійшов висновку про відмову у задоволенні позову.

Проте з таким висновком суду першої інстанції повністю погодитись не можна, виходячи з наступного.

Установлено, що ОСОБА_1 є боржником у виконавчому провадженні. Виконавче провадження завершено на підставі п.2 ч.1 ст.37 Закону України «Про виконавче провадження» (виконавчий лист повернуто стягувачу з огляду на відсутність майна, належного боржнику, на яке можливо звернути стягнення, постанова від 28 вересня 2017 року.

Згідно зі ст.1 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і провадяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Одним із засобів юридичного захисту сторін виконавчого провадження при проведенні виконавчих дій є судовий контроль за виконанням судових рішень у цивільних справах, який передбачає, зокрема, можливість здійснення певних процесуальних дій у виконавчому провадженні лише з дозволу суду, а також обов`язок суду розглянути скарги на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця та інших посадових осіб державної виконавчої служби й позови, що виникають з відносин щодо примусового виконання судових рішень.

Під час виконання судових рішень сторони виконавчого провадження мають право оскаржити рішення, дії або бездіяльність органів державної виконавчої служби, їх посадових осіб, виконавців чи приватних виконавців у порядку судового контролю, оскільки виконання судового рішення є завершальною стадією судового розгляду.

Відповідно до ч.1 ст.59 Закону України «Про виконавче провадження» особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту.

В порядку цивільного судочинства захист майнових прав здійснюється у позовному провадженні, а також у спосіб оскарження рішення, дії або бездіяльності державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби.

Спори про право цивільне, пов`язані з належністю майна, на яке накладено арешт, відповідно до ст.19 ЦПК України розглядаються в порядку цивільного судочинства у позовному провадженні, якщо однією зі сторін відповідного спору є фізична особа, крім випадків, коли розгляд таких справ відбувається за правилами іншого судочинства.

Відповідно до ст.447 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.

У разі якщо опис та арешт майна проводився державним виконавцем або приватним виконавцем, скарга сторони виконавчого провадження розглядається в порядку, передбаченому розділом VII ЦПК України. Інші особи, які є власниками (володільцями) майна і які вважають, що майно, на яке накладено арешт, належить їм, а не боржникові, можуть звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту, що передбачено Законом України «Про виконавче провадження».

Суд першої інстанції не врахував того, що ОСОБА_1 не може пред`являти позов про зняття арешту з майна, оскільки законом у цьому випадку передбачений інший порядок судового захисту, а саме оскарження боржником рішення, дій чи бездіяльності державного виконавця або приватного виконавця в порядку, передбаченому розділом VII ЦПК України.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.255 ЦПК України суд своєю ухвалою закриває провадження у справі, якщо справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

Помилково прийнявши позов до розгляду, під час судового розгляду суд повинен закрити провадження у справі з підстави, передбаченої п.1 ч.1 ст.255 ЦПК України.

Отже, суд першої інстанції помилкового розглянув справу по суті та не врахував того, що арешт накладено на майно ОСОБА_1 , який є боржником у виконавчому провадженні, з метою забезпечення виконання рішення суду, а тому він не може виступати позивачем у цій справі й така справа не підлягає розгляду в позовному провадженні, отже провадження у справі підлягає закриттю на підставі п.1 ч.1 ст.255 ЦПК України (Аналогічні правові висновки містяться в постанові Великої Палати Верховного Суду від 2 жовтня 2019 року у справі № 904/51/19, у постанові Верховного Суду у складі об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 24 травня 2021 року у справі №712/12136/18, у постановах Верховного Суду у складі Касаційного цивільного суду від 24 червня 2021 року у справі № 127/11276/20, від 8 вересня 2021 року у справі № 369/3757/20, від 1 грудня 2021 року у справі № 201/6486/20, у справі № 577/4541/20 від 19 січня 2022 року).

Доводи апеляційної скарги апеляційний суд до уваги не бере, оскільки суд повинен був відмовити у відкритті провадження у справі з наведених правових підстав, а не розглядати спір по суті.

Керуючись ст.ст. 259, 268, 367, 374, 376, 381-384, 390 ЦПК України,

суд,-

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , подану адвокатом Серебряніковим Віктором Євгеновичем, задовольнити частково.

Рішення Шевченківського районного суду м.Києва від 14 вересня 2021 року скасувати.

Провадження у справі № 761/1050/21 за позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «Сбербанк», ОСОБА_2 про зняття арешту закрити.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Повна постанова складена 7 липня 2022 року.

Суддя-доповідач: О.І. Шкоріна

Судді: Л.Д. Поливач

А.М. Стрижеус