КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
номер апеляційного провадження: 22-ц/824/4034/2022
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 червня 2022 року Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

судді - доповідача Білич І.М.,

суддів: Коцюрби О.П., Слюсар Т.А.

розглянувши у порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Подільського районного суду м. Києва від 27 жовтня 2021 року, ухвалене під головуванням судді Подільського районного суду м. Києва Гребенюк В.В.

у цивільній справі №758/14021/2020 за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення аліментів.

в с т а н о в и л а :

У грудні 2020 року ОСОБА_2 звернулася до Подільського районного суду м. Києва з позовом до ОСОБА_1 про стягнення аліментів.

Обґрунтовуючи позовні вимоги тим, що вони з відповідачем перебували у цивільному шлюбі, у якому у них народилася донька - ОСОБА_3 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 ). Дитина проживає разом з матір`ю. Батько дитини припинив приймати участь у її вихованні та утриманні. У зв`язку з чим, позивач звернулася до суду з позовом про стягнення аліментів в розмірі 5 000 грн., починаючи з 09 грудня 2020 року і до досягнення дитиною повноліття.

Рішенням Подільського районного суду м. Києва від 27 жовтня 2021 року позовні вимоги ОСОБА_2 про стягнення аліментів - задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліменти на утримання дитини - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 3 000 грн. щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 10 грудня 2020 року і до досягнення ОСОБА_3 повноліття.

У задоволенні решти позовних вимог - відмовлено.

Не погоджуючись рішенням, відповідач звернувся до суду з апеляційною скаргою, за результатами розгляду якої просив рішення скасувати частково та постановити нове рішення про часткове задоволення позовних вимог, стягнувши з нього на користь ОСОБА_2 аліменти на утримання доньки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 в розмірі ј частини з усіх видів заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму, встановленого для дитини відповідного віку, починаючи з 10 грудня 2020 року та до досягнення дитиною повноліття.

Вказуючи, що він є інвалідом дитинства, отримує соціальну допомогу за інвалідністю з дитинства 3 групи, та отримує пенсію по втраті годувальника, загальним розміром 4 054 грн. з липня 2021 року. Стягнутий розмір аліментів в сумі 3 000 грн. є для нього обтяжливим і таким, що перевищує 70% доходу. Відтак, він не в змозі сплачувати аліменти в такому розмірі. Суд першої інстанції зазначених пояснень відповідача, до уваги не взяв у зв`язку з чим не належним чином дослідив обставини справи.

Крім того, суд першої інстанції не роз`яснив йому його право надати необхідні документи на підтвердження вищевказаних обставин, а він вважав, що така інформація є доступною суду з офіційних джерел.

Ухвалою Київського апеляційного суду від 27 січня 2022 року поновлено строк на апеляційне оскарження, відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою та надано учасникам справи строк для подання відзиву на апеляційну скаргу.

07 лютого 2022 року до суду апеляційної інстанції надійшов відзив позивача на апеляційну скаргу. ОСОБА_2 надаючи відзив на апеляційну скаргу вказувала, що не погоджується з доводами апеляційної скарги, оскільки відповідач є молодим за віком та працездатним. Доказів того, що за станом здоров`я відповідач не має змоги працювати, останнім не надано, що свідчить про можливість відповідача працевлаштуватися, отримувати дохід та, відповідно, надавати матеріальну допомогу своїй дитині. Відповідно до чинного законодавства України, особи з інвалідністю III групи можуть навчатися та провадити різні види трудової діяльності за умови забезпечення у разі потреби засобами компенсації фізичних дефектів чи порушених функцій організму, здійснення реабілітаційних заходів. Чинне законодавство не ставить право інваліда на працевлаштування у залежність від групи інвалідності. Більше того, відповідач не надав ні суду першої, ні апеляційної інстанції копію самого посвідчення інваліда, довідку медико-соціальної експертної комісії та виписку з акта огляду в МСЕК з індивідуальною програмою реабілітації людини з інвалідністю.

Відповідно до ч. 1. ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Спрощене позовне провадження призначено для розгляду малозначних справ.

Відповідно до п.3 ч.6 ст.19 ЦПК України малозначними справами є справи про стягнення аліментів, збільшення їх розміру, оплату додаткових витрат на дитину, стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів, індексацію аліментів, зміну способу їх стягнення, якщо такі вимоги не пов`язані із встановленням чи оспорюванням батьківства (материнства).

Відповідно доч. 13 ст. 7 ЦПК України, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження без проведення судового засідання та повідомлення учасників процесу про розгляд справи.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши матеріали справи, та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що подана апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Так, судом при розгляді справи встановлено, що ОСОБА_3 народилася ІНФОРМАЦІЯ_1 . Згідно свідоцтва про народження від 02 вересня 2011 року, серія НОМЕР_1 , матір`ю дитини є ОСОБА_2 , батько дитини - ОСОБА_1 .Сторонами визнано, що дитина проживає разом з матір`ю та знаходиться на її утриманні.

Задовольняючи позовні вимоги частково суд першої інстанції, врахувавши майновий стан відповідача, виходив з визначеного законом обов`язку батьків утримувати своїх дітей, та відповідно до ч. 1 ст. 191 СК України присудив стягнення аліментів з дня звернення до суду з позовом.

Розглядаючи спір, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції повно і всебічно дослідив і оцінив обставини по справі, надані сторонами докази, правильно визначив юридичну природу спірних правовідносин і закон, який їх регулює.

Звертаючись до суду з позовом, позивач, як на підставу для його задоволення, зазначала, що, незважаючи на встановлений Сімейним кодексом України обов`язок відповідача утримувати свою дитину до досягнення нею повноліття, вона одноособово здійснює вказані обов`язки, в той час як дитина потребує значних коштів на її утримання.

Так, відповідно до ст. 51 Конституції України батьки зобов`язані утримувати дітей до їх повноліття. Сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою.

Згідно з ч. 2 ст. 27 Конвенції Організації Об`єднаних Націй про права дитини від 20 листопада 1989 року батько (-ки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Тлумачення положень ст. 180 СК України свідчить, що обов`язок утримувати дитину є рівною мірою обов`язком як матері, так і батька. Батьки зобов`язані утримувати свою дитину незалежно від того, одружені вони чи ні,чи їх шлюб розірвано.

При цьому, аналіз глави 15 СК України дозволяє зробити висновок, що за відсутності домовленості між батьками про сплату аліментів на дитину той із них, з ким вона проживає, вправі звернутися до суду з відповідним позовом.

Згідно з ч. 3 ст. 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.

Частиною першою ст.184 СК України передбачено, що суд за заявою одержувача аліментів визначає розмір аліментів у твердій грошовій сумі.

Відповідно до ч.1 ст.182 СК України, при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення.

Частиною другою ст.182 СК України передбачено, що розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Частково задовольняючі позовні вимоги про стягнення з відповідача на користь позивача аліментів у розмірі 3 000 грн., колегія суддів вважає, що суд першої інстанції у повній мірі врахував вимоги ст. 182 СК України та з урахуванням фактичних обставин справи і динаміки значення базового соціального стандарту, встановив відсутність перешкод для виконання відповідачем обов`язку по утриманню дитини і сплати аліментів у розмірі, достатньому для забезпечення дитині можливості нормального розвитку.

На час постановлення судового рішення судом першої інстанції у матеріалах справи відсутні відомості про незадовільний стан здоров`я відповідача чи перебування на його утриманні інших осіб, які в силу закону потребують його матеріальної допомоги, та вказували на підстави для зменшення розміру аліментів, визначених судом першої інстанції.

Посилання скаржника на те, що судом першої інстанції не було роз`яснено його право подати докази в обгрунтування заперечень щодо позовних вимог, колегія суддів вважає такими, що не ґрунтуються на матеріалах справи, так як про наявність вказаного права відповідача, судом першої інстанції було зазначено в ухвалі про відкриття провадження у справі, з якою відповідач мав можливість ознайомитися.

Відповідно до ч.1 ст.367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Крім того, у відповідності до положень ч.3 ст.367 ЦПК України, докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.

До суду апеляційної інстанції ОСОБА_1 разом з апеляційною скаргою надав довідку про доходи № 2854 1289 3788 2812 за якою вбачається, що він перебуває на обліку в Головному управлінні Пенсійного фонду України в м. Києві (Подільський район) і отримує пенсію в разі втрати годувальника, розмір якої за період з травня 2021 року по жовтень 2021 року становить - 13 200,00 грн.,

та довідку Управління соціального захисту населення Подільської РДА м. Києва від 05 листопада 2021 року № 106-51-16/1621 про те, що ОСОБА_1 знаходиться на обліку і отримує державну соціальну допомогу особам з інвалідністю з дитинства 3 групи розмір якої за період з травня 2021 року по жовтень 2021 року становить - 10 954,00 грн.

Скаржник долучаючи до апеляційної скарги довідки про свої доходи, тобто нові докази, які не були досліджені судом першої інстанції належним чином не обґрунтував неможливість подання цих доказів до суду першої інстанції, як івідсутність у відповідача можливості надавати матеріальну допомогу на утримання своєї дитини в розмірі визначеному судом.. Хоча у відповідності до ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

За правилами ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Частиною 1 ст. 77 ЦПК України визначено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Також, відповідачем не було надано ні суду першої інстанції, ні суду апеляційної інстанції копії посвідчення, довідку медико-соціальної експертної комісії та виписку з акта огляду в МСЕК з індивідуальною програмою реабілітації людини з інвалідністю. Які повинні містити в собі висновкикомісії щодо можливості працевлаштування, умови та характер праці особи.

Водночас, слід зазначити, що у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я сторін та в інших випадках, передбачених СК України, розмір аліментів, визначений за рішенням суду або за домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів.

Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції повно та всебічно розглянув справу, надав доводам сторін належну правову оцінку, оцінив належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності та постановив законне, правильне по суті і справедливе рішення спрямоване на захист інтересів дитини.

Натомість, доводи апеляційної скарги є необґрунтованими, а відтак не впливають на законність та обґрунтованість ухваленого судом першої інстанції рішення, оскільки у даній категорії справ суд зобов`язаний враховувати інтереси дитини та ухвалювати судові рішення, спрямовані на їх захист шляхом стабільного забезпечення утримання дитини тим з батьків, який не проживає з нею, до досягнення останньою повноліття.

При апеляційному розгляді справи порушень норм матеріального і процесуального права, які є підставою для скасування рішення, в справі не виявлено.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

З урахуванням вищевикладеного, колегія суддів вважає, що рішення суду ухвалено з дотриманням норм матеріального та процесуального права і підстав для його скасування з доводів викладених в апеляційній скарзі нема.

У зв`язку з тим, що суд апеляційної інстанції дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення апеляційної скарги, понесені відповідачем судові витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги відшкодуванню не підлягають.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 372, 374, 375, 381-384,387 ЦПК України, колегія суддів,-

п о с т а н о в и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , залишити без задоволення.

Рішення Подільського районного суду м. Києва від 27 жовтня 2021 року, залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, може бути оскаржена в касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту судового рішення.

Суддя-доповідач: Суддя: