ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/5672/22 Справа № 185/8529/21 Суддя у 1-й інстанції - Перекопський М. М. Суддя у 2-й інстанції - Максюта Ж. І.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 грудня 2022 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Дніпровського апеляційного суду у складі:

головуючого судді Максюти Ж.І.

суддів Свистунової О.В., Пищиди М.М.

розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження, у порядку ч. 13 ст. 7, ч. 1 ст. 369 ЦПК України, без повідомлення учасників справи, за наявними у справі матеріалами, апеляційну скаргу представника Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Дніпропетровській області Мазура Бориса Васильовича на рішення Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 23 червня 2022 року по справі за позовом адвоката Меланчука Ігоря Віталійовича, який діє в інтересах від імені ОСОБА_1 до Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Дніпропетровській області про відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок ушкодження його здоров`я,-

В С Т А Н О В И В:

18 листопада 2021 року позивач звернувся до суду з позовом суду до Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Дніпропетровській області про відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок ушкодження його здоров`я.

В обґрунтування позовних вимог зазначає, що позивач з 25.05.1979 р.н. по 14.03.2005 року перебував в трудових відносинах з ВО «Павлоградвугілля» ш. Дніпровська, ВАТ «ДХК «Павлоградвугілля» правонаступником якого є ПрАТ «ДТЕК Павлоградвугілля».

У зв`язку з шкідливими і тяжкими умовами праці позивач отримав хронічні професійні захворювання, як хронічне обструктивне захворювання легень першої другої ст. (хр.обструктивний бронхіт, емфізема легень першої-другої ст), ЛН першого-другого ст.(далі - ХОЗЛ); нейросенсорна приглухуватість першого ст. (з легким зниженням слуху) (далі туговухість), двобічний плече-лопатковий періартроз ПФС другого ст., дефартроз ліктьових і колінних суглобів ПФ першого ст., стійкий больовий синдром (далі дефартроз), що підтверджується актом Форми П-4 «Розслідування хронічного професійного захворювання» від 17.03.2005 року причинами виникнення професійних захворювань у позивача являється тривалий вплив на організм шкідливих факторів виробничого середовища, важка фізична праця, пил, шум.

Позивачу 18.05.2005 року МСЕК первинно сукупно було встановлено 55% втрати професійної працездатності, з яких 30% - по дефартрозу, 20% - ХОЗЛ, 5% - по туговухості, та встановлено третю групу інвалідності безстроково. Зазначає, що у зв`язку з вказаними хронічними професійними захворюваннями порушено його звичний спосіб життя, він позбавлений можливості реалізовувати свої звички та бажання. Постійно відчуває задишку при незначному фізичному навантаженні, яка купірується лише за допомогою медикаментозних препаратів. Посиввача систематично турбує нападоподібний кашель з виділенням в`язкового слизового харкотиння, як вдень так і вночі, що порушує сон та позбавляє можливості нормально відпочивати, призводить до важкості та болю у грудній клітці, у міжлопатковій ділянці, до свистячих хрипів в них, головного болю, запаморочення, до постійного відчуття втоми, загальної слабкості, зниження уваги в денний час, що є наслідком перебування позивача у напруженому стані, стані роздратованості.

Просить стягнути з відповідача на користь позивача відшкодування моральної шкоди, завданої ушкодженням здоров`я, 227000,00 грн. (а.с.1-8).

Рішенням Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 23 червня 2022 року позовні вимоги адвоката Меланчука Ігоря Віталійовича, який діє в інтересах від імені ОСОБА_1 до Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Дніпропетровській області про відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок ушкодження його здоров`я - задоволенні частково.

Стягнуто з Приватного акціонерного товариства «ДТЕК Павлоградвугілля» на користь ОСОБА_2 110 000 грн. в рахунок відшкодування моральної шкоди, з відрахуванням податків та інших обов`язкових платежів..

В іншій частині позовних вимог - відмовлено, також вирішено питання щодо судового витрат (а.с. 105-107).

В апеляційній скарзі представник Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Дніпропетровській області Мазур Б.В. просить рішення суду першої інстанції змінити, шляхом зменшення суми стягнення моральної шкоди, посилаючись на те, що рішення суду першої інстанції є необґрунтованим, оскільки ґрунтується на недоведених та на неповно з`ясованих обставинах, які судом першої інстанції безпідставно визнані встановленими, та не відповідає фактичним обставинам справи і наявним доказам у справі, а також на порушення судом норм матеріального та процесуального права.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених вимог, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення.

Судом першої інстанції встановлено, що позивач тривалий час працював у ПрАТ ДТЕК Павлоградвугілля, що підтверджується копією трудової книжки позивача, яка міститься в матеріалах справи.

Позивачем надано суду акт розслідування хронічного професійного захворювання з якого вбачається, що йому було встановлено діагноз професійних хронічних захворювань, які були викликані наявністю шкідливих умов праці. Також з акта вбачається, що особи, які порушили законодавство про охорону праці не встановлені.

У зв`язку із заподіянням шкоди здоров`ю позивач пройшов огляд медико-соціальною експертною комісією за результатами якого 18.05.2005 року встановлено сукупний ступінь втрати професійної працездатності у розмірі 55%, з яких 30% - по дефартрозу, 20% - по ХОЗЛ, 5% - по туговухості, з 18.05.2005 року встановлено безстроково третю групу інвалідності. Зазначені обставини підтверджуються відповідною довідкою про результати визначення ступеня втрати професійної працездатності у відсотках, потреби у додаткових видах допомоги, яка міститься в матеріалах справи.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив із того, що внаслідок отриманого професійного захворювання на виробництві останньому заподіяні фізичний біль і душевні страждання. Ушкодження здоров`я призвело до порушення його особистих немайнових прав, таких як, право на охорону здоров`я, на безпечну працю. Все це призвело до порушення його звичного образу життя та вимагає від позивача додаткових зусиль для організації свого життя, що належним чином має бути компенсовано, вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача 110 000,00 грн. в порядку відшкодування моральної шкоди.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду, з огляду на таке.

Відповідно до ч.2 ст.153 КЗпП України забезпечення безпечних і нешкідливих умов праці покладається на власника або уповноважений ним орган.

Частиною першої ст.237-1 КЗпП України передбачено відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику у разі порушення його законних прав, що призвело до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

Відповідно до ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає у тому числі у фізичному болю та стражданнях, яких зазнала особа у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я.

У відповідності до ст. 4 ЗУ «Про охорону праці», державна політика в області охорони праці, базується; зокрема, на принципах пріоритету життя і здоров`я працівників, повної відповідальності роботодавця за створення належних, безпечних і здорових умов праці, соціального захисту працівників, повного відшкодування шкоди особам, які постраждали від нещасних випадків на виробництві і професійних захворювань.

У пункті 13 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року №4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» роз`яснення, що відповідно до статті 237-1 КЗпП України за наявності порушення прав працівника у сфері трудових відносин, зокрема, виконання робіт у небезпечних для життя і здоров`я умовах, яке призвело до його моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків чи вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя, обов`язок по відшкодуванню моральної (немайнової) покладається на власника або уповноважений ним орган незалежно від форми власності, виду діяльності чи галузевої належності.

Крім того, згідно рішення Конституційного Суду України від 27 січня 2004 року, моральна шкода потерпілого від нещасного випадку на виробництві чи професійного захворювання полягає, зокрема, у фізичному болю, фізичних та душевних стражданнях, яких він зазнає у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я. Ушкодження здоров`я, заподіяні потерпілому під час виконання трудових обов`язків, незалежно від ступеня втрати професійної працездатності спричиняють йому моральні та фізичні страждання.

Виходячи з викладеного, надавши належної оцінки представленим у справі доказам, у їх сукупності; встановивши тяжкість наслідків, які настали в здоров`ї позивача, незворотності змін його здоров`я, розміру втрати працездатності, постійний характер страждань, виходячи із засад розумності та справедливості, стягнувши компенсацію в сумі 110 000 грн., що буде відповідати розміру заподіяної моральної шкоди, - суд першої інстанції дійшов правильного висновку про наявність підстав для стягнення з відповідача на користь позивача моральної шкоди.

Правова позиція з приводу застосування принципів розумності, виваженості та справедливості при визначені розміру моральної шкоди викладена в постанові Великої Палати Верховного Суду від 5 грудня 2018 року у справі 197/42/20.

У зв`язку з вищевикладеним, колегія суддів не бере до уваги доводи апеляційної скарги позивача, про необґрунтованість розміру моральної шкоди.

Доводи відповідача щодо відсутності правових підстав для відшкодування позивачеві моральної шкоди, з врахуванням того, що підприємство щорічно виділяє фінансування на виконання заходів з охорони та безпеки праці працівників безпідставні.

На підставі викладеного колегія суддів вважає, що суд першої інстанції при постановленні рішення врахував глибину та період фізичних і моральних страждань позивача, істотність вимушених негативних змін в його житті, ступінь втрати ним професійної працездатності, безстроковість даних негативних змін, що свідчить про неможливість відновлення стану здоров`я в майбутньому, потребу в медикаментозному та санаторно-курортному лікуванні, ступінь вини відповідача в спричиненні шкоди, та характер немайнових витрат, вірно визначив розмір моральної шкоди, яка підлягає стягненню з відповідач у розмірі 110 000 гривень.

Приведені в апеляційній скарзі доводи апелянтом не можуть бути прийняті до уваги, оскільки зводяться до переоцінки доказів і незгоди з висновками суду по їх переоцінці та особистого тлумачення апелянтом норм процесуального закону.

Відповідно до вимог ст. 89 ЦПК України оцінка доказів є виключною компетенцією суду, переоцінка доказів діючим законодавством не передбачена.

Крім цього, зазначене також узгоджується з практикою Європейського суду з прав людини, відповідно до якої пункт перший статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматися як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Проніна проти України» від 18 липня 2006 року).

Суд з дотриманням приписів процесуального законодавства правильно і повно встановив фактичні обставини справи, правильно визначив правовідносини сторін, які виникли із встановлених ним обставин, правові норми що підлягають застосуванню до цих правовідносин та вирішив спір відповідно до закону.

Враховуючи зазначене, відповідно до ст. 375 ЦПК України апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а судове рішення залишенню без змін.

Керуючись ст. 259, 367, 368, 374, 375, 381, 382, 384 ЦПК України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу представника Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Дніпропетровській області Мазура Бориса Васильовича відхилити.

Рішення Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 23 червня 2022 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий Ж.І. Максюта

Судді О.В. Свистунова

М.М. Пищида