Справа № 352/2200/14-ц
Провадження 4-с/352/1/22
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

14 лютого 2022 року м. Івано-Франківськ

Тисменицький районний суд Івано-Франківської області в складі:

головуючої Гриньків Д.В.,

секретар судового засідання Шпек В.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду скаргу представника ОСОБА_1 адвоката Захаріїва Богдана Дмитровича на дії/бездіяльність органу примусового виконання,-

В С Т А Н О В И В:

21.12.2021 представник ОСОБА_1 адвокат Захаріїв Богдан Дмитрович звернувся до Тисменицького районного суду Івано-Франківської області із скаргою на дії/бездіяльність органу примусового виконання.

Скаргу мотивовано тим, що постановою про арешт майна державного виконавця Тисменицького районного відділу ДВС Шиманського П.С. від 08.12.2021 з посиланням на ст. 56 Закону України «Про виконавче провадження» накладено арешт на транспортний засіб НОМЕР_1 Skoda Fabia, 2008 року випуску. Постановою про розшук майна боржника державного виконавця Тисменицького районного відділу ДВС Шиманського П.С. від 09.12.2021 з посиланням на ч. 3 ст. 36 Закону України «Про виконавче провадження» оголошено в розшук транспортний засіб НОМЕР_1 Skoda Fabia, 2008 року випуску, належний ОСОБА_1 та направлено до поліції до виконання. Представник скаржниці вважає дані постанови незаконними, так як боржнику належать від ОСОБА_2 , відповідно до виконавчого листа виданого Тисменицьким районним судом 20.02.2008 у справі №2-1803, кошти за аліментами, а тому державним виконавцем необхідно було звернути стягнення саме на ці кошти.

Також, вказує, що при накладенні арешту на транспортний засіб мав робитись опис майна із залученням понятих, чого в даному випадку дотримано не було , тому постанова про арешт майна державного виконавця Тисменицького районного відділу ДВС Шиманського П.С. від 08.12.2021 є такою, що суперечить ч. 1, 2 ст. 22, ч. 1 , 2, 5 ст. 56 Закону України «Про виконавче провадження».

Із врахуванням викладеного, враховуючи, що постанова про розшук майна боржника є похідною від постанови про арешт, а отже дані постанови слід визнати протиправними та скасувати.

10.01.2022 від старшого державного виконавця Тисменицького ВДВС в Івано-Франківському районі Івано-Франківської області Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Івано-Франківськ) Шаманського П.С. до суду надійшли письмові заперечення проти скарги, в яких просив відмовити у задоволенні скарги, зазначив, що підстав для скасування судом оскаржуваних постанов не існує, а доводи наведені у скарзі щодо не звернення стягнення на кошти належні боржнику як аліменти на утримання дитини слід вважати необґрунтованими і такими, що затягують виконання рішення. Вказав, що із доводами представника скаржника щодо можливості стягнення коштів аліментів, які стягуються на користь ОСОБА_1 не згідний, так як ОСОБА_2 аліментні платежі не здійснюються, наявна заборгованість, тому задля розумності строків примусового виконання та нормі ст. 129-1 Конституції України, щодо обов`язковості виконання рішення, постановою від 08.12.2021 було накладено арешт на майно. Зазначив, що даною постановою обмежено правомочність розпоряджатися, а не користуватися майном. Щодо тверджень представника скаржника про недотримання процесуального порядку вчинення виконавчих дій у присутності понятих, то в даному випадку присутність таких не є обов`язковою, оскільки ним виключно накладено арешт на майно для забезпечення виконання зобов`язання.

13.01.2022 від стягувача АТ «Про Кредит Банк» надійшов відзив на скаргу, в якому представник стягувача просив відмовити у задоволенні скарги. Вказала, що заборгованість за рішенням суду від 13.02.2015, з урахуванням рішення апеляційного суду від 08.04.2015 про стягнення з ОСОБА_1 на користь АТ «ПроКредит Банк» заборгованість за договором про надання траншу від 08.09.2008 в розмірі 68 939,22 грн не погашена, виконавцем вчиняються всі необхідні дії для примусового стягнення згідно з вимогами чинного законодавства.

Представник скаржника в судове засідання не з`явився, подав до суду заяву, в якій просив розгляд справи проводити без його участі, скаргу підтримав, просив її задовольнити.

Представник стягувача в судове засідання не з`явився, від нього до суду надійшло клопотання, в якому просила розгляд скарги здійснювати без її участі.

Державний виконавець в судове засідання не з`явився, подав до суду заяву, в якій просив у задоволенні скарги відмовити в повному обсязі з підстав наведених у письмових запереченнях, розгляд справи проводити без його участі

Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Дослідивши матеріали скарги, матеріали цивільної справи №352/2200/14-ц, копії матеріалів виконавчого провадження №50501323, оцінивши докази в їх сукупності, суд приходить до наступного висновку.

Згідно з ст. 447 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.

Згідно ч. 1 ст. 448 ЦПК України скарга подається до суду, який розглянув справу як суд першої інстанції.

Судом встановлено, що відповідно до рішення Тисменицького районного суду Івано-Франківської області від 13.02.2015 позовну заяву Публічного акціонерного товариства «ПроКредит Банк» про стягнення кредитної заборгованості задоволено. Стягнуто в солідарному порядку з ОСОБА_1 та ОСОБА_3 на користь Публічного акціонерного товариства «ПроКредит Банк» заборгованість за договором про надання траншу 13.6396/1296 від 08.09.2008 110721 (сто десять тисяч сімсот двадцять одну) грн 49 коп.

Стягнено в солідарному порядку з ОСОБА_1 та ОСОБА_3 на користь Публічного акціонерного товариства «ПроКредит Банк» 1107( одну тисячу сто сім) грн 23 коп судового збору.

В задоволенні зустрічного позову ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «ПроКредит Банк» про визнання недійсними рамкової угоди №1296 від 08.09.2008, договору про надання траншу №13.6396/1296 від 08.09.2008 та договору іпотеки від 08.09.2008 відмовлено.

Рішенням апеляційного суду Івано-Франківської області від 08.04.2015 Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задоволено частково. Рішення Тисменицького районного суду від 13 лютого 2015 року в частині стягнення пені та судових витрат змінено і зменшено розмір пені за користування кредитом до 4 600 грн. Стягнуто солідарно з ОСОБА_1 та ОСОБА_3 в користь Публічного акціонерного товариства «ПроКредит Банк» заборгованість за договором про надання траншу №13.6396/1296 від 08.09.2008 в розмірі 68939,22 грн, з яких: 54676,12 грн - капітал; 5359,08 грн - відсотки; 4304,02 грн - проценти за неправомірне користування кредитом; 4600 грн пені. Стягнуто з ОСОБА_1 та ОСОБА_3 в користь Публічного акціонерного товариства «ПроКредитБанк» по 344 грн 69 коп з кожного судового збору. В решті рішення суду залишено без змін.

26.01.2016 Тисменицьким районним судом Івано-Франківської області було видано виконавчий лист у даній справі.

14.03.2016 постановою головного державного виконавця відділу ДВС Тисменицького районного управління юстиції відкрито виконавче провадження №50501323 на підставі вищевказаного виконавчого листа.

Після відкриття виконавчого провадження виконавцем здійснювалась регулярна перевірка майнового стану боржника, про що свідчать численні направлені запити до реєструючих органів щодо надання відповідної інформації наявні в копіях матеріалів виконавчого провадження наданого державним виконавцем.

Так, 30.11.2021 зроблено вимогу в ТСЦ 2641 про надання інформації щодо зареєстрованих до 01.01.2014 транспортних засобів за боржником ОСОБА_1 .

Відповідно до вимоги щодо надання інформації стосовно наявності та/або стану рахунків ОСОБА_1 від 01.12.2021 боржник має відкритий діючий банківський рахунок у АТ КБ «Приват Банк» із залишком грошових коштів в розмірі 0, 22 грн, що є недостатнім для виконання виконавчого документа.

02.12.2021 винесено постанову про арешт коштів і банках-учасниках обміну з АСВП.

07.12.2021 Тисменицьким ВДВС отримано відповідь ТСЦ 2641 щодо наявності в боржника транспортного засобу.

В подальшому державним виконавцем повторно зроблено вимогу про надання інформації стосовно наявності та/або стану рахунків ОСОБА_1 в АТ «Універсал Банк» та АТ КБ «Приват Банк». Як встановлено судом рух коштів по рахунку боржника не здійснювався, так як залишок коштів станом на 08.12.2021 становив 0,22 грн.

Постановою про арешт майна старшого державного виконавця Тисменицького відділу ДВС в Івано-Франківському районі Івано-Франківської області Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Івано-Франківськ) Шиманського П.С. від 08.12.2021 у виконавчому провадженні №50501323накладено арешт на транспортний засіб НОМЕР_1 Skoda Fabia, 2008 року випуску, що належить ОСОБА_1 .

Постановою старшого державного виконавця Тисменицького відділу ДВС в Івано-Франківському районі Івано-Франківської області Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Івано-Франківськ) Шиманського П.С. про розшук майна боржника майна від 09.12.2021 у виконавчому провадженні №50501323оголошено в розшук транспортний засіб НОМЕР_1 Skoda Fabia, 2008 року випуску, що належить ОСОБА_1 та направлено до поліції до виконання.

Пунктом 9 ч. 2 ст. 129 Конституції України передбачено одну із основних засад судочинства - обов`язковість рішень суду, виконання будь-якого рішення є невід`ємною частиною правосуддя.

Конституційний Суд України неодноразово зазначав, що виконання судового рішення є невід`ємною складовою права кожного на судовий захист і охоплює, зокрема, законодавчо визначений комплекс дій, спрямованих на захист і відновлення порушених прав, свобод, законних інтересів фізичних та юридичних осіб, суспільства, держави (пункт 2 мотивувальної частини Рішення від 13 грудня 2012 року № 18-рп/2012); невиконання судового рішення загрожує сутності права на справедливий розгляд судом (пункт 3 мотивувальної частини Рішення від 25 квітня 2012 року № 11-рп/2012).)

Статтею 19 Конституції України зазначено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень, та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ч.1 ст.18 Закону України «Про виконавче провадження» виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Зі змісту ст. 10 Закону вбачається, що заходами примусового виконання рішень є:

1) звернення стягнення на кошти, цінні папери, інше майно (майнові права), корпоративні права, майнові права інтелектуальної власності, об`єкти інтелектуальної, творчої діяльності, інше майно (майнові права) боржника, у тому числі якщо вони перебувають в інших осіб або належать боржникові від інших осіб, або боржник володіє ними спільно з іншими особами;

2) звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інший дохід боржника;

3) вилучення в боржника і передача стягувачу предметів, зазначених у рішенні;

4) заборона боржнику розпоряджатися та/або користуватися майном, яке належить йому на праві власності, у тому числі коштами, або встановлення боржнику обов`язку користуватися таким майном на умовах, визначених виконавцем;

5) інші заходи примусового характеру, передбачені цим Законом.

Нормами вищевказаної статті перелічено заходи за допомогою яких державний виконавець може здійснювати заходи примусового виконання рішень.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 48 Закону звернення стягнення на майно боржника полягає в його арешті, вилученні (списанні коштів з рахунків) та примусовій реалізації; стягнення за виконавчими документами звертається в першу чергу на кошти боржника у національній та іноземній валютах, інші цінності, у тому числі на кошти на рахунках боржника у банках та інших фінансових установах.

Згідно з ч. 5 ст. 48 Закону у разі відсутності у боржника коштів та інших цінностей, достатніх для задоволення вимог стягувача, стягнення невідкладно звертається також на належне боржнику інше майно, крім майна, на яке згідно із законом не може бути накладено стягнення. Звернення стягнення на майно боржника не зупиняє звернення стягнення на кошти боржника. Боржник має право запропонувати види майна чи предмети, які необхідно реалізувати в першу чергу. Черговість стягнення на кошти та інше майно боржника остаточно визначається виконавцем.

Враховуючи, що відповідно до вимог від 01.12.2021, 08.12.2021 на рахунку боржника відсутня сума коштів достатня для погашення боргу за рішенням суду від 13.02.2015, зважаючи на те, що виконавче провадження повинно здійснюватися з дотриманням обов`язковості виконання рішень, розумності строків виконавчого провадження, то виконавцем правомірно накладено арешт на майно ОСОБА_1 .

Щодо тверджень представника скаржника про не дотримання державним виконавцем при накладенні арешту на майно ст. 56, 22 Закону України "Про виконавче провадження", слід зазначити наступне.

Згідно із ч.2 ст.22 Закону України "Про виконавче провадження" присутність понятих є обов`язковою у випадку, передбаченому частиною третьою статті 53 цього Закону, а також у разі відсутності боржника або його представника під час вчинення виконавчих дій, пов`язаних з примусовим входженням на земельні ділянки, до нежитлових приміщень і сховищ, де зберігається майно боржника, на яке звернено стягнення, або майно стягувача, яке має бути повернуто йому в натурі, до житла, іншого володіння особи для забезпечення примусового виселення з нього та вселення в нього, під час проведення опису, арешту, вилучення і передачі майна.

Відповідно до частини першої статті 56 Закону України «Про виконавче провадження арешт майна боржника застосовується для забезпечення реального виконання рішення. У частині другій цієї статті зазначено, що арешт на майно боржника накладається виконавцем шляхом винесення постанови про арешт майна боржника або про опис та арешт майна боржника.

Отже, законодавець шляхом вживання сполучника "або" зазначає, що з ряду перелічуваних предметів (явищ і т. ін.) можливий тільки один і таким чином, надано виконавцю альтернативу щодо вибору арешту майна.

Як встановлено судом, виконавець в даному випадку оскарженою постановою наклав виключно арешт на майно, не здійснюючи при цьому опис майна, його вилучення чи передачі, а відтак дана процедура відповідно до положень Закону України "Про виконавче провадження" не відноситься до тих випадків коли присутність понятих є обов`язковою.

Щодо правомірності винесення постанови про розшук майна боржника від 08.12.2021, то суд зазначає, що згідно ч.3 ст.36 Закону України "Про виконавче провадження" у разі необхідності розшуку транспортного засобу боржника виконавець виносить постанову про такий розшук, яка є обов`язковою для виконання поліцією.

Відтак, чинним законодавством чітко передбачено право державного виконавця на винесення постанови про розшук майна боржника.

За даних обставин, в задоволені скарги необхідно відмовити, оскільки оскарженні рішення виконавця є правомірними та такими, що не порушують права боржника.

На підставі викладеного та керуючись Законом України «Про виконавче провадження», ст. ст. 447-453 ЦПК України, суд-

П О С Т А Н О В И В :

В задоволенні скарги представника ОСОБА_1 адвоката Захаріїва Богдана Дмитровича на дії/бездіяльність органу примусового виконаннявідмовити.

Згідно ст.261 ЦПК України ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддею.

Ухвала може бути оскаржена до Івано-Франківського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом п`ятнадцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Ухвала складена в повному обсязі 18.02.2022.

Суддя Тисменицького районного суду

Івано-Франківської області Дзвенислава ГРИНЬКІВ