ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/4407/22 Справа № 199/7059/21 Суддя у 1-й інстанції - СПАЇ В. В. Суддя у 2-й інстанції - Максюта Ж. І.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 грудня 2022 року м. Дніпро

Дніпровський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді: Максюти Ж.І.,

суддів: Свистунової О.В., Пищиди М.М,

розглянувши у спрощеному позовному провадженні, у порядку ч.13 ст.7,ч.1 ст.369 ЦПК України, без повідомлення учасників справи, за наявними у справі матеріалами, апеляційну скарг представника ОСОБА_1 адвоката Ялової Юлії Олександрівни на рішення Амур-Нижньодніпровського районного суду м.Дніпропетровська від 10 лютого 2022 року по справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг України» до ОСОБА_1 про стягнення інфляційних втрат та трьох відсотків річних за прострочення виконання грошового зобов`язання,-

ВСТАНОВИВ:

14.09.2021 року позивач звернувся до Амур-Нижньодніпровського суду м.Дніпропетровська з позовними вимогами до ОСОБА_1 про стягнення з відповідача на користь позивача інфляційних витрат та 3% річних в сумі 209 866,03 грн., та відповідно до ч. 10, ч. 11 ст. 265 ЦПК України нараховувати 3% річних на залишок заборгованості за правилами, визначеними у мотивувальній частині рішення суду та стягнути їх з відповідача на користь позивача за період, починаючи з дати ухвалення остаточного рішення суду до моменту повного виконання рішення Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 30.05.2012 р. у справі №401/2467/12 з урахуванням приписів законодавства, що регулюють таке нарахування.

В обґрунтування позовних вимог зазначив, що рішенням Амур - Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 30.05.2012 р. у цивільній справі за позовом ТОВ «ОТП Факторинг Україна» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором, яке набрало законної сили 27.08.2012 р., позов було задоволено частково та стягнуто з ОСОБА_1 на користь ТОВ «ОТП Факторинг Україна» заборгованість за кредитним договором № ML-302/115/2007 від 17.04.2007 р. у розмірі 652 503,49 грн.

10.12.2010 р. між ПАТ «ОТП Банк» та ТОВ «ОТП Факторинг Україна» був укладений договір купівлі-продажу кредитного портфелю, згідно умов якого банк відступив, а позивач прийняв право вимоги за кредитними договорами, в тому числі за кредитним договором №ML-302/115/2007 від 17.04.2007 р.

Рішення Амур - Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 30.05.2012 р. відповідач не виконав, станом на дату пред`явлення даного позову заборгованість за вказаним кредитним договором становить 651 645,45 грн., у зв`язку з чим, наявні підстави для застосування ст.625 ЦК України (інфляційні витрати становлять 151 164,38 грн. (за період з 07.09.2018 р. по 07.09.2021 р., 3% річних - 58 701,65 грн. (за період з 07.09.2018 р. по 07.09.2021 р.).

Рішенням Амур-Нижньодніпровського районного суду м.Дніпропетровська від 10.02.2022 року позов Товариства з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг України» до ОСОБА_1 про стягнення інфляційних втрат та трьох відсотків річних за прострочення виконання грошового зобов`язання задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна» 209 866, 03 грн.

В задоволенні решти вимог відмовлено.

Не погодившись із таким рішенням суду представник позивача ОСОБА_1 адвокат Ялова Юлія Олександрівна звернулась до Дніпровського апеляційного суду з апеляційною скаргою, в якій просить рішення Амур-Нижньодніпровського районного суду м.Дніпропетровська від 10.02.2022 року скасувати в частині задоволених позовних вимог ТОВ «ОТП Факторинг Україна» і постановити в цій частині нове рішення, яким в задоволенні позовних вимог відмовити в повному обсязі.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги зазначила, що позивач використав своє право звернутися до суду в 2012 році, доказів невиконання рішення суду позивачем не надано, тому підстави для стягнення 3% річних та інфляційних втрат за кредитним договором за період з 07.09.2018 по 07.09.2021 року відсутні, не надано чіткого розрахунку заборгованості, згідно виписки з Єдиного реєстру боржників, вбачається, що на даний час виконується рішення про стягнення з відповідача на користь позивача 3219,0 грн.

Просила застосувати строки позовної давності, оскільки з дня проголошення рішення суду від 30.05.2012 році до теперішнього часу пройшло більше ніж три роки.

Відзив на апеляційну скаргу не надходив.

Ухвалою Дніпровського апеляційного суду від 02 вересня 2022 року було відкрито провадження по справі, ухвалено проводити розгляд апеляційної скарги в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи в письмовому провадженні. (а.с.114-115)

Згідно з п.1 ч.1 ст.274 ЦПК України у порядку спрощеного позовного провадження розглядаються малозначні справи.

Відповідно до ч.1 ст.368 ЦПК України, справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного провадження, з особливостями встановленими цією главою.

Перевіривши матеріали справи, законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених позовних вимог, колегія суддів вважає за необхідне апеляційну скаргу залишити без задоволення з наступних підстав.

Як вбачається з матеріалів справи, 10.12.2010 р. між ПАТ «ОТП Банк» та ТОВ «ОТП Факторинг Україна» був укладений договір купівлі-продажу кредитного портфелю, згідно умов якого банк відступив, а позивач прийняв право вимоги за кредитними договорами, в тому числі за кредитним договором №ML-302/115/2007 від 17.04.2007 р. (а.с. 11-18).

Рішенням Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 30.05.2012 р. у цивільній справі №401/2467/12 за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором, яке набрало законної сили 27.08.2012 р., позов було задоволено частково та стягнуто з ОСОБА_1 на користь ТОВ «ОТП Факторинг Україна» заборгованість за кредитним договором № ML-302/115/2007 від 17.04.2007 р. у розмірі 652 503,49 грн. (а.с.20-22).

Втім, вказане судове рішення відповідачем не виконано (а.с.2327).

За розрахунком позивача заборгованість за вказаним вище кредитним договором становить 651 645,45 грн., інфляційні витрати становлять 151 164,38 грн. (за період з 07.09.2018 р. по 07.09.2021 р., 3% річних - 58 701,65 грн. (за період з 07.09.2018 р. по 07.09.2021 р. (а.с.35).

Правовідносини між учасниками справи виникли із захисту прав позивача, як кредитора, та регулюються ст.ст.525, 526, 599, 611, 625 ЦК України.

Відповідно до ст.ст.12, 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Згідно ч.1 ст. 367 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Відповідно до ч.1 ст.4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Вибір громадянами способу захисту своїх прав і свобод від порушень та протиправних посягань гарантовано ч.4 ст.55, ст.124 Конституції України, відповідно до якої кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань та закріплено ст.ст.7, 12 Загальної декларації про права людини, ст.13 Конвенції про захист прав і основних свобод людини, що згідно зі ст.9 Конституції України є складовою національного законодавства.

Згідно ч.1 ст.15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

На підставі ч.1 ст.16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Згідно ст.10-13 ЦПК України, суд при розгляді справи керується принципом верховенства права.

У відповідності до ст.ст. 76-83 ЦПК України - доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами : 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Стаття 89 ЦПК України встановлює, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Стаття 95 ЦПК України передбачає, що письмовими доказами є документи (крім електронних документів), які містять дані про обставини, що мають значення для правильного вирішення спору. Письмові докази подаються в оригіналі або в належним чином засвідченій копії, якщо інше не передбачено цим Кодексом. Якщо подано копію (електронну копію) письмового доказу, суд за клопотанням учасника справи або з власної ініціативи може витребувати у відповідної особи оригінал письмового доказу. Якщо оригінал письмового доказу не подано, а учасник справи або суд ставить під сумнів відповідність поданої копії (електронної копії) оригіналу, такий доказ не береться судом до уваги.

Доказів сплати відповідачем на користь позивача суми боргу (яка визначена судовим рішенням) відповідачем не надано, у зв`язку з чим суд погоджується з доводами позивача про невиконання відповідачем грошового зобов`язання та про наявність підстав для застосування ст.625 ЦК України.

Відповідно до норм ст.ст.525,526,599,611 ЦК України, змісту кредитного договору суд першої інстанції вірно дійшов висновку про те, що наявність судового рішення про задоволення вимог кредитора, яке боржник не виконав, не припиняє правовідносини сторін кредитного договору, не звільняє боржника та поручителя від відповідальності за невиконання грошового зобов`язання й не позбавляє права на отримання штрафних санкцій, передбачених умовами договору та ЦК України.

Аналогічний висновок викладений у Постанові Великої Палати Верховного суду від 04 липня 2018 року у справі № 310/11534/13-ц (провадження № 14-154цс18).

Відповідно до ч.1 ст.526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ч.1 ст.598 ЦК України,и зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом.

Відповідно до ст. 599 ЦК України, зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Відповідно до ч.1 ст.1049 ЦК України,позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Відповідно до ст.610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Відповідно до ст.611 ЦК України, у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: зміна умов зобов`язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди.

Відповідно до ст.1050 ЦК України, що якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 ЦК України.

Відповідно до ч.2 ст.625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням установленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що відповідач не виконав свого обов`язку і не повернув позивачеві кредит, у зв`язку з чим вбачається порушення прав позивача з боку відповідача і суд правомірно стягнув з відповідача на користь позивача інфляційні витрати та 3% річних у загальній сумі 209 866,03 грн, з яких інфляційні витрати за період з 07.09.2018 р. по 07.09.2021 р. 151 164,38 грн, 3% річних за період з 07.09.2018 р. по 07.09.2021 р. 58 701,65 грн.

Рішення суду в частині нараховування відповідно до ч.10, ч.11 ст.265 ЦПК України 3% річних на залишок заборгованості з відповідача на користь позивача за період, починаючи з дати ухвалення остаточного рішення суду до моменту повного виконання рішення Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 30.05.2012 р. не оскаржувалось.

Приведені в апеляційній скарзі інші доводи зводяться до тлумачення діючого законодавства, незгоди з рішенням суду, переоцінки висновків рішення суду та не спростовують правильність рішення суду першої інстанції.

Будь-яких інших доказів, що спростовують правильність рішення суду в апеляційній скарзі не наведено, тому рішення суду слід залишити без змін, апеляційну скаргу залишити без задоволення.

Керуючись ст.ст.259,268,367,374,375,382,384 ЦПК України, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 адвоката Ялової Юлії Олександрівни - залишити без задоволення.

Рішення Амур-Нижньодніпровського районного суду м.Дніпропетровська від 10 лютого 2022 року - залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Головуючий: Ж.І. Максюта

Судді: О.В. Свистунова

М.М. Пищида