Коростенський міськрайонний суд Житомирської області
провадження №2/279/736/22
Справа № 279/892/22
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 липня 2022 року м.Коростень Житомирської області

Коростенський міськрайонний суд Житомирської області у складі судді Волкової Н.Я., з секретарем Волкович Н.В., розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін цивільну справу №279/892/22 за позовом ОСОБА_1 до Приватного акціонерного товариства "СК "УНІКА", ОСОБА_2 про відшкодування матеріальної і моральної шкоди, заподіяної злочином,

В С Т А Н О В И В :

Позивач звернувся до суду з позовом до Приватного акціонерного товариства "СК "УНІКА", ОСОБА_2 про відшкодування матеріальної і моральної шкоди, заподіяної злочином, зазначивши, що 28.08.2018 року, близько 13 год. 40 хвилин, ОСОБА_2 , керуючи автомобілем марки "BMW-324" реєстраційний номер НОМЕР_1 , який належить ОСОБА_3 , в салоні якого на передньому сидінні перебував пасажир ОСОБА_1 , рухаючись по території AT «Коростенський кар`єр» вул. Сосновського, 67 в м. Коростень, порушив ПДР, в результаті чого здійснив зіткнення із автомобілем марки "САЗ 3507", з реєстраційним номером НОМЕР_2 , під керуванням ОСОБА_4 , який рухався у зустрічному напрямку.

В результаті зіткнення пасажир автомобіля марки «BMW-324», реєстраційний номер НОМЕР_1 , ОСОБА_1 , отримав тілесні ушкодження у вигляді перелому остистого відростку 1-го шийного хребця, забійної рани правої надбрівної дуги, множинних саден голови та кінцівок, забою головного та спинного мозку, які згідно висновку судово- медичної експертизи №505 від 11.10.2018 відносяться до категорії середнього ступеня тяжкості за критерієм тривалого розладу здоров`я.

Дії ОСОБА_2 кваліфіковані за ч.1 ст.286 Кримінального кодексу України.

Ухвалою Коростенського міськрайонного суду від 07.09.2021 року ОСОБА_2 звільнено від кримінальної відповідальності за ч.1 ст.286 КК України в зв?язку із закінченням строків давності.

На момент настання ДТП цивільно-правова відповідальність ОСОБА_3 ( ОСОБА_5 ) була застрахована в ПАТ "СК"УНІКА", а тому обов`язок відшкодувати йому, як потерпілому, матеріальну та моральну шкоду покладається на відповідача ПАТ "СК"УНІКА".

Внаслідок неправомірних дій ОСОБА_2 йому спричинена матеріальна шкода в розмірі 64749,13 грн., яка полягає у витратах на лікування. Крім того, йому встановлено 1 групу інвалідності, він втратив грошовий дохід в розмірі 134028,00 грн.. Тому просить стягнути з ПАТ "СК"УНІКА" 208777,13грн. відшкодування шкоди, з яких: 64749,13 грн. матеріальної шкоди (витрати на лікування), 134028,00 грн. за втрачений дохід, у зв`язку із встановленням 1 групи інваліднос, та та 10000,00 грн. моральної шкоди.

Також просить стягнути з відповідача ОСОБА_2 500000,00 грн. спричиненої моральної шкоди.

Справа розглянута за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін.

Представником відповідача ПАТ "СК"УНІКА" надано відзив на позовну заяву, в якому зазначено, що дійсно цивільно-правова відповідальність власника транспортного засобу була застрахована в ПАТ «СК «УНІКА» відповідно до полісу АК/8039674 від 31.01.2018 року. Дорожньо-транспортна пригода сталась 28.08.2018 року. Відповідно до ст. 35 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" для отримання страхового відшкодування потерпілий чи інша особа, яка має право на отримання відшкодування, протягом 30 днів з дня подання повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду подає страховику заяву про страхове відшкодування. Однак, ані страхувальник, ані позивач з жодним повідомленням та заявами про виплату не звертались. Відповідно до п.37.1.4 ст. 37 вказаного Закону підставою для відмови у здійсненні страхового відшкодування (регламентної виплати) є: неподання заяви про страхове відшкодування впродовж одного року, якщо шкода заподіяна майну потерпілого, і трьох років, якщо шкода заподіяна здоров`ю або життю потерпілого, з моменту скоєння дорожньо-транспортної пригоди. А тому, просить в задоволенні позову відмовити у зв`язку з пропуском трирічного строку. Крім того, позивачем не доведено розмір заявлених витрат на лікування, а розмір моральної шкоди мав би становити 3237,46 грн., з розрахунку 5 % страхової виплати за шкоду, заподіяну здоров`ю, в розмірі 64749,13 грн.

Відповідач ОСОБА_2 подав відзив на позовну заяву, зазначивши, що позивачем не надано жодного доказу на обгрунтування спричиненої моральної шкоди в розмірі 500000,00 грн. Позовні вимоги визнає частково в розмірі 25000,00 грн., зазначає про добровільне часткове відшкодування шкоди.

Позивачем відповідь на відзив не подано.

Дослідивши письмові матеріали та проаналізувавши їх в сукупності, суд приходить до наступного.

Судом встановлено, що 28.08.2018 року, близько 13 год. 40 хвилин, ОСОБА_2 , керуючи автомобілем марки "BMW-324" реєстраційний номер НОМЕР_1 , який належить ОСОБА_3 , в салоні якого на передньому сидінні перебував пасажир ОСОБА_1 , рухаючись по території AT «Коростенський кар`єр» вул. Сосновського, 67 в м. Коростень, порушив ПДР, в результаті чого здійснив зіткнення із автомобілем марки "САЗ 3507", з реєстраційним номером НОМЕР_2 , під керуванням ОСОБА_4 , який рухався у зустрічному напрямку.

В результаті зіткнення пасажир автомобіля марки «BMW-324», реєстраційний номер НОМЕР_1 - ОСОБА_1 , отримав тілесні ушкодження середнього ступеня тяжкості за критерієм тривалого розладу здоров`я.

Дії ОСОБА_2 були кваліфіковані за ч.1 ст.286 Кримінального кодексу України.

Ухвалою Коростенського міськрайонного суду від 07.09.2021 року ОСОБА_2 звільнено від кримінальної відповідальності в зв?язку із закінченням строків давності.

На момент настання ДТП цивільно-правова відповідальність власника транспортного засобу ОСОБА_3 (Штольба) була застрахована в ПАТ «СК «УНІКА» відповідно до полісу АК/8039674 від 31.01.2018 року.

Згідно ч.22.1 ст.22 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" від 01.07.2004 № 1961-IV у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи.

Відповідно до ст.979 ЦК України, за договором страхування одна сторона (страховик) зобов`язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору. Відповідно до ст.35 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" для отримання страхового відшкодування потерпілий чи інша особа, яка має право на отримання відшкодування, протягом 30 днів з дня подання повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду подає страховику заяву про страхове відшкодування.

Відповідно до п.37.1.4 ст. 37 вказаного Закону підставою для відмови у здійсненні страхового відшкодування (регламентної виплати) є: неподання заяви про страхове відшкодування впродовж одного року, якщо шкода заподіяна майну потерпілого, і трьох років, якщо шкода заподіяна здоров`ю або життю потерпілого, з моменту скоєння дорожньо-транспортної пригоди.

Відповідно до ст.ст.12,81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Відповідач 1 заявив про те, що позивачем пропущено трирічний строк звернення з вимогою про відшкодування заподіяної матеріальної шкоди, завданої ушкодженням здоров?я, що є підставою відмови в задоволенні заявлених вимог.

У справі №147/66/17 (постанова від 14.12.2021 року) Верховний Суд щодо здійснення потерпілою особою права на отримання відшкодування заподіяної шкоди сформулював наступні правові висновки, які можуть бути застосовані при розгляді даної справи, та зазначив:

Згідно з пунктом 3 частини другої статті 11 ЦК України підставою виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є завдання майнової (матеріальної шкоди) та моральної шкоди іншій особі.

За загальним принципом, відповідно до частини першої статті 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Разом з тим, винна особа - володілець транспортного засобу має право застрахувати свою відповідальність, передавши обов`язок відшкодування шкоди, спричиненої за участю його транспортного засобу, страховій компанії (страховику).

Відповідно до пункту 3 частини першої статті 988 ЦК України страховик зобов`язаний у разі настання страхового випадку здійснити страхову виплату у строк, встановлений договором.

У випадках, коли деліктні відносини поєднуються з відносинами обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, боржником у деліктному зобов`язанні в межах суми страхового відшкодування виступає страховик заподіювача шкоди. Цей страховик, хоч і не завдав шкоди, але є зобов`язаним суб`єктом перед потерпілим замість заподіювача шкоди в передбаченому Законом порядку. Після такої виплати деліктне зобов`язання припиняється його належним виконанням.

У разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок ДТП життю, здоров`ю, майну третьої особи (пункт 22.1 статті 22 Закону).

Одночасно за положеннями статті 1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

Як право потерпілого на відшкодування заподіяної шкоди так і кореспондуючий обов`язок страховика (страхової компанії) здійснити його відшкодування виникає на підставі настання страхового випадку - ДТП.

При цьому зазначений закон встановлює як підстави відшкодування шкоди і відмови страховика у такому відшкодуванні, так і процедури, за якими така шкода відшкодовується.

Відповідно до статті 12 ЦК України особа здійснює свої цивільні права вільно, на власний розсуд. Нездійснення особою своїх цивільних прав не є підставою для їх припинення, крім випадків, встановлених законом. Відтак зазначена норма визначає, що саме законом встановлюється випадки, коли право особи припиняється внаслідок його нездійснення.

Відповідно до цього Закону та статті 13 ЦК України сторони повинні діяти добросовісно, не порушуючи права інших осіб - учасників цих правовідносин.

За змістом зазначених норм права встановлюється, як добросовісність поведінки особи, чиї права порушено, так і передбачається, що припинення права може бути лише у випадках, передбачених законом.

Зміст суб`єктивного цивільного права становлять такі юридичні правомочності, як реалізація особою права на дії; можливість вимагати певної поведінки від інших; можливість захисту порушеного права в юрисдикційному порядку (зокрема, у досудовому та судовому порядку).

Під здійсненням цивільного права слід розуміти реалізацію тих можливостей, які становлять зміст суб`єктивного цивільного права. Здійснення цивільного права відбувається шляхом вчинення фактичних та юридичних дій, що свідчить по свободу поведінки учасників цивільних правовідносин при реалізації своїх прав та обов`язків на власний розсуд.

Цивільне законодавство встановлює правило, згідно з яким нездійснення особою своїх майнових прав не є підставою для їх припинення, крім випадків, встановлених законом (частина друга статті 12 ЦК України). При цьому, ЦПК України містить норми, коли нездійснення цивільного права є підставою для припинення цивільного права, настання інших негативних правових наслідків для носія такого права.

Також припинення цивільного права та/або припинення права на захист порушеного права та/або припинення права на отримання відшкодування від певної особи не є ідентичними. Припинення цивільного права має під собою наслідком припинення цивільних правовідносин та відбувається, як вже було зазначено, лише у випадках, передбачених законом.

Припинення ж права на відновлення або захист порушеного права, право на відшкодування шкоди за рахунок певної особи не позбавляє особу взагалі цивільного права, але має наслідком неможливість отримання відновлення порушеного права або відшкодування шкоди тощо за рахунок певної особи (припинення поруки, пропуск позовної давності до одного з боржників). При цьому особа не позбавлена права на отримання захисту або відновлення порушеного права від іншого боржника за його наявності.

Таким чином, припинення цивільного права має бути передбачено законом, на відміну від чого припинення права на отримання відшкодування від певної особи не позбавляє особу цивільного права, а лише позбавляє її можливості отримати відшкодування від цієї особи.

Відповідно до підпункту 37.1.4 пункту 37.1 статті 37 Закону № 1961-IV підставою для відмови страховиком (страховою компанією) у здійсненні страхового відшкодування (регламентної виплати) є, зокрема, неподання потерпілою особою заяви про страхове відшкодування впродовж одного року, якщо шкода заподіяна майну потерпілого, і трьох років, якщо шкода заподіяна здоров`ю або життю потерпілого, з моменту скоєння ДТП.

Закон передбачає, що потерпілий, який володіє правом на майнове відшкодування заподіяної йому шкоди, повинен вчинити ряд активних дій, які б свідчили про його волевиявлення щодо здійснення цього права. Вказані активні дії потерпілого закон пов`язує, зокрема, із поданням заяви про страхове відшкодування впродовж визначеного законом строку (підпункт 37.1.4 пункту 37.1 статті 37 Закону № 1961-IV), зі сприянням у визначенні характеру та розміру збитків (пункт 331.1статті 331 Закону № 1961-IV).

Відтак право потерпілого на отримання відшкодування завданої йому шкоди шляхом виконання страховиком узятих на себе зобов`язань не є безумовним, а пов`язується з поданням до такого страховика заяви про здійснення страхової виплати (відшкодування), що у свою чергу законодавець обмежує річним строком з моменту скоєння відповідної ДТП (постанова Великої Палати Верховного Суду від 05 червня 2018 року у справі № 910/7449/17 (провадження № 12-104гс18)).

В іншій постанові Великої Палати Верховного Суду зроблено висновок, що зазначений у підпункті 37.1.4 пункту 37.1 статті 37 Закону № 1961-IV строк є преклюзивним і поновленню не підлягає (постанова Великої Палати Верховного Суду від 11 грудня 2019 року у справі № 465/4287/15 (провадження № 14-406цс19).

Поняття "преклюзивні строки" здійснення регулятивного суб`єктивного права (строк подання заяви про страхове відшкодування до страховика) не є тотожним поняттю "позовна давність" (строк захисту порушеного права особи).

Позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Позовна давність, встановлена законом, може бути збільшена за домовленістю сторін. У такому випадку договір про збільшення позовної давності укладається в письмовій формі та може бути оформлений як окремий договір, і як пункт основного договору (частина перша статті 259 ЦК України). При цьому закон не передбачає, що позовна давність, встановлена законом, може бути скорочена за домовленістю сторін, що свідчить про те, що позовна давність на звернення до суду за захистом порушеного права визначається законом і може бути тільки збільшена.

Відповідно до положень статей 256, 257 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю в три роки.

Поряд із цим законодавством встановлюються також спеціальні строки позовної давності, зокрема, скорочені до одного року. Така позовна давність, яка закріплена статтею 258 ЦК України, визначена лише для вимог, зазначених у частині другій цієї норми, і зміст цієї норми не допускає розширеного тлумачення та передбачає такий строк для вимог про відшкодування шкоди, спричиненої наслідками ДТП.

Підпункт 37.1.4 пункту 37.1 статті 37 Закону № 1961-IV визначає наслідком пропуску потерпілою особою строку подання заяви до страховика про страхове відшкодування, право страховика на відмову у виплаті регламентних виплат.

Разом з тим, ані Закон №1961-IV, ані ЦК України, ані будь-який інший закон не передбачає в цьому випадку припинення взагалі права потерпілою особи на отримання відшкодування або на задоволення позову як, наприклад, передбачено ЦК України при пропуску позовної давності.

Водночас ЦК України передбачається також поновлення, зупинення, переривання позовної давності (статті 263-264, стаття 267 ЦК України).

Сплив строку, протягом якого потерпіла особа може реалізувати своє регулятивне суб`єктивне право (у цьому випадку протягом одного року) за рахунок страховика (страхової компанії), призводить до неможливості отримання страхового відшкодування від особи, що застрахувала відповідальність винної в ДТП особи в позасудовому порядку. Однак, законодавством не передбачено в цьому випадку припинення взагалі права на відшкодування шкоди, ані у повному обсязі, ані в обсязі страхового відшкодування. Тоді як згідно із частиною четвертою статті 267 ЦК України сплив позовної давності, про застосування якої заявила сторона у спорі, є підставою для відмови в позові.

З огляду на те, що пропуск строку звернення із заявою до страховика (страхової компанії) не зазначений у законодавстві (стаття 12 ЦК України) як підстава для припинення матеріального права, цей строк не може бути розцінений як преклюзивний і такий, що припиняє існуюче право на отримання відшкодування шкоди в розмірі регламентних виплат взагалі.

Аналізуючи норми законодавства стосовно добросовісної поведінки всіх учасників правовідносин (стаття 13 ЦПК України) та принципу повного відшкодування шкоди (стаття 1166 ЦК України), Велика Палата Верховного Суду з огляду на відсутність норми закону, що передбачає припинення в цьому випадку цивільного права на відшкодування, та з урахуванням із загального права особи на захист права в суді (стаття 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод) дійшла висновку, що при добросовісній поведінці потерпілої особи та доведеності, що строк пропущено через незалежні від потерпілої особи причини, особа може отримати таке відшкодування, пред`явивши вимогу до страховика (страхової компанії) в судовому порядку протягом строку позовної давності.

Покладання обов`язку з відшкодування шкоди у межах страхового відшкодування на страхувальника, який уклав відповідний договір страхування і сплачує страхові платежі, крім зазначених вище випадків, суперечить меті інституту страхування цивільно-правової відповідальності (стаття 3 Закону № 1961-IV).

Відтак, аналізуючи зазначене законодавство в сукупності з загальними принципами цивільного права, як то добросовісність поведінки та спрямованість на відновлення порушеного права, Верховний Суд зробив правовий висновок, що потерпіла особа при відмові страховика (страхової компанії) у виплаті регламентних платежів у зв`язку з пропуском строку, має право на пред`явлення вимоги до страховика (страхової компанії) винної у спричиненні шкоди особи про відшкодування шкоди в межах страхової суми протягом строку позовної давності.

У випадку, якщо потерпіла особа звернеться до страховика (страхової компанії) за відшкодуванням шкоди з пропуском встановленого строку, однак доведе, що нею здійснено розумних заходів для отримання відшкодування за рахунок страховика, та строк пропущено через незалежні від потерпілої особи причини, вона має право на відшкодування шкоди в межах страхової суми за рахунок страховика (страхової компанії) винної у спричиненні шкоди особи, у тому числі у судовому порядку.

Враховуючи, що дорожньо-транспортна пригода сталась 28.08.2018 року, а позивач звернувся до суду з позовом 08.02.2022 року за спливом трирічного строку, разом з тим, позивачем не надано належних доказів, якими б підтверджувалось, що страхувальник або він у встановлений Законом строк звернувся до ПАТ "СК "УНІКА" з повідомленням про настання страхового випадку та заявами про виплату страхового відшкодування та не зазначив і не довів, що ним здійснено розумних заходів для отримання відшкодування за рахунок страховика, та строк пропущено через незалежні від нього причини, позовні вимоги до ПАТ "СК "УНІКА" задоволенню не підлягають.

Щодо позовної вимоги про стягнення моральної шкоди з ОСОБА_2 судом встановлено наступне.

Відповідно до ч.2 ст. 23 ЦК України моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

Згідно ч.1 ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

У постанові Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» судам роз`яснено, що відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.

Позивач оцінює завдану йому ОСОБА_2 моральну шкоду в 500000,00 грн.. Вказана вимога відповідачем визнана частково, заявлено про добровільне відшкодування в сумі 28000 грн., що позивачем не оспорено.

Оцінюючи в сукупності встановлені обставини справи, суд приходить до висновку про те, що позивачу протиправними діями ОСОБА_2 , які призвели до дорожньо-транспортної пригоди,в результаті якої позивач отримав тілесні ушкодження середнього ступеню тяжкості, було завдано моральну шкоду, яка перебуває у безпосередньому причинному зв`язку із цими діями останнього.

Виходячи з засад справедливості, добросовісності та розумності, беручи до уваги характер вчиненого правопорушення, характер та обсяг моральних страждань, характер немайнових втрат позивача, те, що ОСОБА_2 надав позивачу матеріальну допомогу після ДТП в розмірі 28000,00 грн., враховуючи його сімейний та матеріальний стан, можливість реального отримання відшкодування, суд вважає за необхідне позовні вимоги про відшкодування моральної задовольнити частково в розмірі 30000 грн..

На підставі викладеного, керуючись ст.263-265 ЦПК України, ст.ст. 23, 253,257, 263, 1167 ЦК України, Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»,

У Х В А Л И В :

В задоволенні позовних вимог до Приватного акціонерного товариства "СК "УНІКА" про відшкодування матеріальної та моральної шкоди відмовити.

Позовні вимоги до ОСОБА_2 про відшкодування моральної шкоди задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 30000 (тридцять тисяч) гривень моральної шкоди.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь держави 992 (дев`ятсот дев`яносто дві) гривні 40 копійок судового збору.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку в 30-денний строк, який обчислюється з дня проголошення (складення) рішення. Учасник справи, якому рішення не було вручено у день його проголошення (складення), має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, а в разі подання апеляційної скарги - після розгляду справи апеляційним судом, якщо рішення не було скасовано .

Сторони:

Позивач ОСОБА_1 , місце проживання: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_3 .

Відповідач: Приватне акціонерне товариство "Страхова компанія"УНІКА", місце знаходження 04112 , м.Київ, вул.Теліги Олени, 6, літера "В", .

Відповідач: ОСОБА_2 , місце проживаня: АДРЕСА_2 , місце реєстрації: АДРЕСА_3 , РНОКПП НОМЕР_4 .

Суддя Волкова Н.Я.