Справа № 296/9202/20
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

18 листопада 2022 року м.Житомир

Корольовський районний суд міста Житомира в складі:

головуючого судді Рожкової О.С.,

за участю секретаря судового засідання Туровської К.Б.,

позивача ОСОБА_1 ,

представника позивача ОСОБА_2 ,

відповідача ОСОБА_3 ,

представника відповідача ОСОБА_4 ,

розглянувши в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача приватний нотаріус Житомирського нотаріального округу Рогальська Раїса Іванівна, про визнання договору дарування частини квартири недійсним,

У С Т А Н О В И В :

І. СУТЬ СПРАВИ

1.1. 02.11.2020 ОСОБА_1 звернулась до Корольовського районного суду міста Житомира із позовом до ОСОБА_3 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача: приватний нотаріус Житомирського нотаріального округу Рогальська Раїса Іванівна, в якому просила визнати недійсним договір дарування частини квартири від 27.03.2001, укладений між ОСОБА_1 та ОСОБА_3 , посвідчений приватним нотаріусом Житомирського міського нотаріального округу Рогальською Р.І. за реєстровим №642.

1.2. Поданий позов обґрунтовувався тим, що позивач у 1994 році на підставі свідоцтва на право власності на житло № НОМЕР_1 набула у власність 1/3 частки квартири за адресою: АДРЕСА_1 . У 2001 році дочка ОСОБА_3 стала проживати разом з позивачем у спірній квартирі та в подальшому запропонувала укласти договір довічного утримання, моотивуючи це тим, що вона є молодшою донькою, буде доглядати позивача до самої смерті. 27 березня 2001 року позивач, підписуючи договір дарування діяла під впливом помилки, адже вважала, що підписує договір довічного утримання. Приватний нотаріус жодних відомостей про наслідки укладення звичайного договору дарування не повідомила та не роз`яснила. Крім того, впродовж 19 років позивач продовжує проживати у спірному житлі яке є її єдиним житлом.

ІІ. ПРОЦЕДУРА та ПОЗИЦІЇ СТОРІН

2.1. 04.11.2020 за заявою позивача про забезпечення позову ухвалою Корольовського районного суду м. Житомира накладено арешт на 1/3 частину квартири АДРЕСА_2 , яка належить на праві власності ОСОБА_1 до набрання судовим рішення у даній справі законної сили.

2.2. Ухвалою Корольовського районного суду м. Житомира від 19.11.2020 відкрито провадження у справі №296/9202/20, справу вирішено розглядати у загальному позовному провадженні, призначено підготовче засідання на 08.04.2021. Задоволено клопотання позивача та постановлено витребувати у приватного нотаріуса Житомирського міського нотаріального округу Рогальської Раїси Іванівни ( АДРЕСА_3 ) належним чином завірену копію договору дарування частини квартири від 27.03.2001, підписаного між ОСОБА_1 та ОСОБА_3 , посвідченого приватним нотаріусом Житомирського міського нотаріального округу Рогальською Р.І. 27.03.2001 та зареєстрованого в реєстрі за №642 та документи, на підставі яких було укладено вказаний договір (а.с.38-39).

2.3. 25.01.2021 від третьої особи приватного нотаріуса Рогальської Р.І. до суду надійшли письмові пояснення на позовну заяву, в яких остання просила справу №296/9202/20 розглядати за її відсутності. Додатково зазначила, що на час укладання позивачем договору дарування частини квартири їй було роз`яснено умови та наслідки укладання правочину і ознак, які б свідчили про неспроможність її адекватно сприймати значення подій, розуміти значення своїх дій і керувати ними вона не виявляла. Вся суть договору дарування викладена на першій сторінці договору та в п. 6 зазначено, що право власності на придбану частину квартири переходить до обдаровуваного з моменту нотаріального посвідчення договору. Крім того, нотаріус зазначає, що в 2001 році приватні нотаріуси не мали права посвідчувати договори довічного утримання. Якби мова йшла про договір довічного утримання, то сторонам потрібно було звернутися до державної нотаріальної контори (а.с.48).

2.4. 26.01.2021 відповідачем ОСОБА_3 подано до суду відзив на позовну заяву, в якому відповідач зазначила, що квартира по АДРЕСА_1 була отримана її батьком та чоловіком позивача від підприємства, на якому він працював приблизно в 1981 році. На момент приватизації в квартирі були прописані позивач, відповідач та донька відповідача ОСОБА_5 . На момент укладення спірного договору дарування частки квартири від 27.03.2001 відповідач мешкала однією сім`єю з чоловіком ОСОБА_6 в селі Клітчин. На той час, як зазначає відповідач, позивач була абсолютно здоровою жінкою і розмов, що вона потребує догляду або може потребувати догляду у майбутньому між ними не було.

Крім того, відповідач зазначає, що мешкала в квартирі постійно з 1981 року і саме позивач висловила ініціативу подарувати відповідачу 1/3 частку квартири по АДРЕСА_1 , особисто займалася питанням оформлення документів та вибором нотаріуса. З умовами спірного договору матір була ознайомлена особисто, що виключає можливість невірного сприйняття нею умов договору внаслідок невірного роз`яснення їх нотаріусом. Також відповідач вважає, що позивачем не надано до суду доказів, що у 2001 році вона була хворою і хвороба могла викликати тимчасові розлади, які вплинули на правильне розуміння умов договору (а.с. 52-53).

2.5. 26.01.2021 відповідач подала до суду клопотання, в якому просила витребувати з КП «Житомирське обласне міжміське бюро технічної інвентаризації» інформацію про те за ким, коли і на підставі якого правовстановлюючого документу було зареєстровано право власності на квартиру АДРЕСА_4 та надати копію даного правовстановлюючого документу та клопотання про допит свідків (а.с.64-66).

2.6. 27.01.2022 відповідачем подано до суду заяву про застосування строків позовної давності у справі №296/9202/20, аргументувавши її тим, що умови договору дарування були відомі позивачу з дня укладення даного договору, і саме з дня укладення договору дарування частини квартири на користь ОСОБА_3 і почався перебіг строку позовної давності, який згідно cт. 257 ЦК України встановлено тривалістю у три роки (а.с.68).

2.7. 23.02.2021 позивачем ОСОБА_1 подано до суду відповідь на відзив з додатками, яка обґрунтована тим, що відповідач у відзиві лише підтверджує обґрунтованість позовних вимог ОСОБА_1 , оскільки у відзиві визнається, що позивач постійно проживала у своїй частині квартири, відчувала себе повноцінним співвласником нерухомого майна, однак з 2017 року потребувала додаткового стороннього догляду. Також відповідачем визнається, що остання висловлювала намір продати квартиру без надання жодних реальних гарантій «не залишення» рідної матері на вулиці. Відповідач та позивач були присутніми у приватного нотаріуса. Після укладення, зі слів позивача, «договору довічного утримання», старша донька побажала також допомогти чимось сестрі у її намірі майбутнього догляду за матір`ю до смерті, взамін частки повністю облаштованої квартири.

Також у відповіді на відзив позивач зазначила, що їй встановлено діагноз: Ішемічна хвороба серця з гіпертонією, атеросклеротичний кардіосклероз: CH II А. Також наявне заключення, що ОСОБА_1 хворіє хронічними захворюваннями з частими загостреннями і за станом здоров`я потребує тривалого медикаментозного лікування (а.с.72-87)

2.8. 19.03.2021 відповідачем ОСОБА_3 до суду подано заперечення на відповідь на відзив, в якому зазначила, що саме позивач була ініціатором укладення договору дарування частини квартири та чітко розуміла зміст умов договору (а.с. 88-89).

2.9. 19.03.2021 представник відповідача ОСОБА_4 подала до суду клопотання, в якому просила витребувати у приватного нотаріуса Рогальської Р.І. копію договору дарування, укладеного 01.11.2005 на ім`я ОСОБА_7 та зареєстрованого за №4146 і копію документів, на підставі яких був укладений даний договір (а.с.90-100).

2.10. Ухвалою Корольовського районного суду м.Житомира від 06.07.2021 клопотання ОСОБА_3 було задоволено та постановлено витребувати у Комунального підприємства «Житомирське обласне міжміське бюро технічної інвентаризації» інформацію про те за ким, коли і на підставі якого правовстановлюючого документу було зареєстровано право власності на квартиру АДРЕСА_4 та надати копію даного правовстановлюючого документу та витребувати у приватного нотаріуса Рогальської Раїси Іванівни належним чином завірену копію договору дарування, укладеного 01.11.2005 на ім`я ОСОБА_7 , що зареєстрований за №4146 і копію документів, на підставі яких укладався даний договір. (а.с.117).

2.11. 02.09.2021 з Комунального підприємства «Житомирське обласне міжміське бюро технічної інвентаризації» на виконання вимог ухвали суду надійшли витребувані докази (а.с.126-140).

2.12. 12.10.2022 ухвалою Корольовського районного суду м. Житомира закрито підготовче провадження у справі та справу призначено до судового розгляду.

2.13. Представник позивача ОСОБА_1 адвокат Могильницький В.Ю. в судових засіданнях 01.02.2022, 04.10.2022 та 18.11.2022 позовні вимоги підтримав у повному обсязі, посилаючись на доводи, викладені в позовній заяві та відповіді на відзив, просив позов задовольнити.

2.14. Позивач ОСОБА_1 у судовому засіданні 18.11.2022 підтримала позовні вимоги в повному обсязі та просила їх задовольнити.

2.15. Відповідач ОСОБА_3 та її представник ОСОБА_4 в судових засіданнях 01.02.2022, 04.10.2022 та 18.11.2022 заперечували щодо задоволення позовних вимог та просили застосувати строк позовної давності.

2.16. 17.08.2022 у судовому засіданні допитана свідок ОСОБА_8 пояснила, що вона чула, як 15 років назад, після розлучення брата свідка з відповідачем, позивач сказала, що забезпечила дітей квартирами.

2.17. Допитані в судовому засіданні 04.10.2022 свідок ОСОБА_7 пояснила, що була домовленість між позивачем та відповідачем, що остання буде доглядати матір за договором довічного утримання. Також допитаний ОСОБА_9 вказав, що позивач була заміжня та не проживала разом з відповідачем.

ІІІ. ФАКТИЧНІ ОБСТАВИНИ СПРАВИ та ДОКАЗИ НА ЇХ ПІДТВЕРДЖЕННЯ

3.1. Позивач ОСОБА_1 зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 з 14.09.2013 та є матір`ю відповідача ОСОБА_3 , що підтверджується копією паспорта серії НОМЕР_2 та копією свідоцтва про народження НОМЕР_3 (а.с.9-10).

3.2. Квартира АДРЕСА_2 на праві спільної часткової власності належала ОСОБА_1 , ОСОБА_10 , ОСОБА_5 , що підтверджується копією свідоцтва про право на житло № НОМЕР_1 (а.с.12).

3.3. 29.12.1993 між ОСОБА_1 та КП ВЖРЕП №13 укладено договір про участь у витратах на утримання будинку та прибудинкової території, з терміном дії до 29.12.1994, що підтверджується копією вказаного договору (а.с.13-14).

3.4. 14.09.1999 ОСОБА_6 та ОСОБА_1 уклали шлюб, що підтверджується копією свідоцтва про одруження серії НОМЕР_4 (а.с.54).

3.5. 27.08.2000 ОСОБА_1 подарувала ОСОБА_7 квартиру за адресою: АДРЕСА_5 (а.с.132)

3.6. 27.03.2001 між ОСОБА_1 та ОСОБА_3 укладено договір дарування 1/3 частини квартири, посвідчений приватним нотаріусом Житомирського нотаріального округу Рогальська Раїса Іванівна, зареєстрований в реєстрі за №642, що підтверджується копією договору дарування частини квартири від 27.03.2001 (а.с.16).

3.7. 25.06.2005 ОСОБА_6 та ОСОБА_1 розірвали шлюб, що підтверджується копією свідоцтва про розірвання шлюбу серії НОМЕР_5 (а.с.59).

3.8. ОСОБА_1 хворіє хронічним захворюванням з частим загостренням стану здоров`я, потребує тривалого медикаментозного лікування, що підтверджується копією довідок КУ ЦМЛ №1 від 17.02.2016 та 16.05.2017 (а.с.23).

ІV. НАЦІОНАЛЬНЕ ЗАКОНОДАВСТВО, ЩО ПІДЛЯГАЄ ЗАСТОСУВАННЮ

4.1. Відповідно до статті 717 Цивільного кодексу України за договором дарування одна сторона (дарувальник) передає або зобов`язується передати в майбутньому другій стороні (обдаровуваному) безоплатно майно (дарунок) у власність.

4.2. Виходячи зі змісту статей 203, 717 Цивільного кодексу України договір дарування вважається укладеним, якщо сторони мають повну уяву не лише про предмет договору, а й досягли згоди про всі його істотні умови.

4.3. Згідно з частинами першою-третьою статті 203 Цивільного кодексу України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

4.4. Відповідно до вимог частини першої статті 215 Цивільного кодексу України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

V. ОЦІНКА СУДУ

5.1. Судом встановлено, що 27.03.2001 між ОСОБА_1 та ОСОБА_3 укладено договір дарування 1/3 частини квартири, посвідчений приватним нотаріусом Житомирського нотаріального округу Рогальська Раїса Іванівна, зареєстрований в реєстрі за №642.

5.2. Згідно з пунктом 1 Договору громадянка ОСОБА_1 подарувала, а громадянка ОСОБА_3 прийняла у дар 1/3 частину квартири АДРЕСА_2 , яка складається з: трьох жилих кімнат та службових приміщень загальною площею 69,28 кв.м, в тому числі жилою площею 40,20 кв.м.

5.3. Відповідно до пункту 6 Договору право власності на придбану частину квартири переходить до обдарованого з моменту нотаріального посвідчення договору.

5.4. Cудом встановлено, що на момент укладення договору дарування позивач була працездатною особою у віці 54 років, хронічних чи інших тяжких захворювань, які б давали підстави для її утримання не мала, постійного стороннього догляду та матеріального допомоги з боку відповідача не потребувала, а медична документація додана до позовної заяви датована 2016-2017 роком, тобто через 15 років після підписання договору дарування.

5.5. Судом також встановлено, що позивач 27.08.2000, тобто до укладення спірного договору, укладала договір дарування квартири з іншою донькою - ОСОБА_7 , що дає суду підстави вважати про можливість позивача бути обізнаною в умовах договору дарування, а за відсутності доказів неможливості керування своїми діями, остання не могла помилятися щодо підписання саме договору дарування 1/3 частини квартири, а не договору довічного утримання. Протилежного позивачем не доведено.

5.6. Судом прийнято до уваги пояснення відповідача стосовно, що у спірній квартирі на момент приватизації були прописані позивач, відповідач і донька відповідача ОСОБА_5 . Саме тому, кожен з них отримав по 1/3 частці у праві власності на квартиру, що також не заперечується позивачем.

5.7. Також, суд приймає до уваги, що на момент укладення договору дарування частки квартири від 27.03.2001 позивач не була зареєстрована у спірній квартирі і згідно показів свідка ОСОБА_9 мешкала однією сім`єю з чоловіком ОСОБА_6 в селі Клітчин.

5.8. Судом також враховується пояснення нотаріуса, з яких вбачається, що на час укладання позивачем договору дарування частини квартири останній було роз`яснено умови та наслідки укладання правочину і ознак, які б свідчили про неспроможність її адекватно сприймати значення подій, розуміти значення своїх дій і керувати ними нотаріусом не виявлено, що також позивачем під час розгляду справи не спростовано.

5.9. З медичних документів, наданих позивачем не вбачається, що на момент укладання договору, вона за станом здоров`я потребувала стороннього догляду та матеріальної допомоги, перебувала тривалий час на лікуванні. Тобто, волевиявлення позивача при укладення договору дарування 1/3 частин квартири було вільним і відповідало її внутрішній волі. Позивач та відповідач досягли згоди про всі істотні умови договору.

5.10. Згідно із частиною третьою статті 203 ЦК України волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі.

5.11. Пленум Верховного Суду України в п. 19 постанови «Про судову практику розгляду справ про визнання правочинів недійсними» від 6 листопада 2009 року № 9 роз`яснив, що правочин, вчинений під впливом помилки, обману, насильства, зловмисної домовленості представника однієї сторони з другою стороною або внаслідок впливу тяжкої обставини, є оспорюваним. Обставини, щодо яких помилилася сторона правочину, мають існувати саме на момент вчинення правочину.

5.12. Особа на підтвердження своїх вимог про визнання правочину недійсним повинна довести, що така помилка дійсно мала місце, а також що вона має істотне значення. Помилка внаслідок власного недбальства, незнання закону чи неправильного його тлумачення однією зі сторін не є підставою для визнання правочину недійсним. Не є помилкою щодо якості речі неможливість її використання або виникнення труднощів у її використанні, що сталося після виконання хоча б однією зі сторін зобов`язань, які виникли з правочину, і не пов`язане з поведінкою іншої сторони правочину. Не має правового значення помилка щодо розрахунку одержання користі від вчиненого правочину.

5.13. Договір, що встановлює обов`язок обдаровуваного вчинити на користь дарувальника будь-яку дію майнового або немайнового характеру, не є договором дарування, правовою метою якого є передача власником свого майна у власність іншої особи без отримання взаємної винагороди.

5.14. Враховуючи викладене, особа на підтвердження своїх вимог про визнання правочину недійсним повинна довести на підставі належних і допустимих доказів, у тому числі пояснень сторін і письмових доказів, наявність обставин, які вказують на помилку - неправильне сприйняття нею фактичних обставин правочину, що вплинуло на її волевиявлення, дійсно було і має істотне значення. Такими обставинами є: вік позивача, його стан здоров`я та потреба у зв`язку із цим у догляді й сторонній допомозі; наявність у позивача спірного житла як єдиного; відсутність фактичної передачі спірного нерухомого майна за оспорюваним договором дарування дарувальником обдаровуваному та продовження позивачем проживати в спірній квартирі після укладення договору дарування.

5.15. Вирішуючи спори про визнання правочинів недійсними, суд повинен встановити наявність фактичних обставин, з якими закон пов`язує визнання таких правочинів недійсними на момент їх вчинення (укладення) і настання відповідних наслідків, та в разі задоволення позовних вимог зазначати в судовому рішенні, в чому конкретно полягає неправомірність дій сторони та яким нормам законодавства не відповідає оспорюваний правочин (зазначена правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 06.03.2019 по справі 697/654/16-ц).

5.16. Суд дійшов висновку, що позовні вимоги про визнання договору дарування 1/3 частини квартири не можуть бути визнаними недійсним, оскільки позивачем не надано жодних доказів про те, що відповідач зверталася до неї з пропозицією передати їй належну частку квартири в обмін на матеріальну допомогу та її фактичне утримання, і вона під впливом обставин змушена була погодитися на дану пропозицію.

5.17. У п. 19 вищезазначеної постанови Пленуму Верховного Суду України від 06 листопада 2009 року № 9 роз`яснено, що помилка внаслідок власного недбальства, незнання закону чи неправильного його тлумачення однією зі сторін не є підставою для визнання правочину недійсним. Таким чином, підставою для визнання недійсним правочину, який укладається під впливом помилки, є саме помилка в природі правочину, а не помилка в розрахунку одержання користі від правочину.

5.18. Тобто, саме сторона договору повинна довести, що вона помилялася щодо правової природи правочину, що мала намір укласти інший договір.

5.19. Всупереч наведених норм на підтвердження того, що при укладенні договору дарування 1/3 частини квартири позивач помилялась щодо природи цього правочину і що ця помилка має істотне значення, позивач та її представник не надали суду належних та допустимих доказів. Зокрема, не надано доказів, що на момент укладення оспорюваного договору, позивач мала намір укласти саме договір довічного утримання та докази, які б свідчили про обговорення чи досягнення між сторонами згоди з усіх істотних умов саме таким чином, а тому судом встановлено відсутність передбачених ст. 229, 230 ЦК України підстав для визнання оспорюваного позивачем договору дарування недійсним. Також не встановлено підстав для визнання даного договору недійсним.

5.20. Оскільки позивач не довела, що при укладенні договору дарування дійсно мала місце помилка, договір укладений шляхом обману, суд дійшов висновку, що вимоги позивача є безпідставними і такими, що не підлягають до задоволення.

Щодо заяви про застосування строків позовної давності

5.21. Судом встановлено, що відповідачем подано до суду заяву про застосування строків позовної давності у справі №296/9202/20, в обґрунтування якої позивач зазначає, що умови договору дарування були відомі позивачу з дня укладення даного договору, і саме з дня укладення договору дарування частини квартири на користь ОСОБА_3 і почався перебіг строку позовної давності, який згідно cт. 257 ЦК України встановлено тривалістю у три роки.

5.22. При вирішенні вказаної заяви суд виходить з того, що згідно пункту 11 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 18.12.2009 р. № 14 «Про судове рішення у цивільній справі» встановивши, що строк для звернення з позовом пропущено без поважної причини, суд у рішенні зазначає про відмову в позові з цих підстав, якщо про застосування позовної давності заявлено стороною у спорі, зробленою до ухвалення ним рішення, крім випадків, коли позов не доведено, що є самостійною підставою для цього. Суд зазначає, що особливістю вирішення спору про захист порушеного права за умови пропуску строку позовної давності є те, що сплив строку позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові лише за умови обґрунтованості позову, тобто за умови наявності порушеного права. Таким чином, пропущення строку позовної давності є підставою для відмови в позові в разі доведеності позовних вимог. Враховуючи, що стороною позивача позовні вимоги не доведені, суд відмовляє в їх задоволенні на загальних підставах.

VІ. РОЗПОДІЛ СУДОВИХ ВИТРАТ

6.1. Враховуючи, що у задоволенні позову судом відмовлено, а позивач звільнена від сплати судового збору за правилами статті 136 Цивільного процесуального кодексу України, понесені витрати у справі покладаються на державу.

6.2. Разом з тим, як вбачається з матеріалів справи, на виконання вимог ухвали суду від 06.07.2021 КП «Житомирське обласне міжміське бюро технічної інвентаризації» Житомирської обласної ради 02.09.2021 надало витребувані судом докази, у зв`язку з чим, посилаючись на вимоги статей 133 та 140 ЦПК України просило перерахувати грошову компенсацію за надання доказів на розрахунковий рахунок підприємства № НОМЕР_6 в АБ «Укргазбанк», МФО 320478, (а.с.126-127).

6.3. Таким чином, оскільки позивач не звільнена від сплати витрат, пов`язаних з витребуванням доказів, а в задоволенні позову їй відмовлено, з позивача на користь КП «Житомирське обласне міжміське бюро технічної інвентаризації» Житомирської обласної ради підлягає стягненню грошова компенсація витрат, пов`язаних з витребуванням доказів у розмірі 748 грн. 00 коп.

Керуючись статтями 76-80, 89, 141, 259, 263-265, 268, 273 Цивільного процесуального кодексу України, Корольовський районний суд міста Житомира,

У Х В А Л И В :

1. У задоволенні позову ОСОБА_1 , відмовити.

2. Стягнути з ОСОБА_1 на користь Комунального підприємства "Житомирське обласне міжрегіональне бюро технічної інвентаризації" Житомирської обласної ради витрати, пов"язані з витребуванням доказів у розмірі 748 (сімсот сорок вісім) гривень.

Рішення суду може бути оскаржене безпосередньо до Житомирського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Позивач:

ОСОБА_1 ,

місце проживання за адресою:

АДРЕСА_1

РНОКПП НОМЕР_7

Відповідач:

ОСОБА_3 ,

місце проживання за адресою:

АДРЕСА_1

паспорт № НОМЕР_8

Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог

на предмет спору на стороні відповідача:

Приватний нотаріус Житомирського міського

нотаріального округу Рогальська Р.І.

місцезнаходження за адресою:

АДРЕСА_3

Суддя О. С. Рожкова