Справа № 128/3635/21
РІШЕННЯ

Іменем України

07.07.2022 м. Вінниця

Вінницький районний суд Вінницької області у складі:

головуючої - судді Саєнко О.Б., при секретарі Фольварковій Н.О.,

без участі сторін та їх представників,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження в залі суду м. Вінниці цивільну справу за позовною заявою Акціонерного товариства «Перший український міжнародний банк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,-

ВСТАНОВИВ:

29.12.2021 АТ «Перший український міжнародний банк» звернулося до суду із позовом до відповідача ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Поданий позов позивачем умотивований тим, що між АТ «Перший український міжнародний банк» та ОСОБА_1 на підставі кредитного договору № 901 (надалі - кредитний договір) видано кредит у сумі 50000 грн.

Вказує, що відповідач не виконує свої кредитні зобов`язання належним чином довготривалий строк. Заборгованість відповідача перед позивачем станом на 14 грудня 2021 року складає 54445,59 грн., з яких: 16200,24 грн. - заборгованість за кредитом; 0,61 грн. - заборгованість процентами; 36536,57 грн. - заборгованість за комісією; 1708,17 грн. - штрафні санкції.

Тому, позивач звернувся з даним позовом до суду, яким просить суд стягнути з ОСОБА_1 на користь АТ «Перший Український Міжнародний Банк», вищевказану заборгованість у загальній сумі 54445,59 , а також понесені витрати зі сплати судового збору у сумі 2 270,00 гривень.

Ухвалою судді Вінницького районного суду Вінницької області від 08.02.2022 відкрито провадження у даній справі, постановлено проводити розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження.

21.03.2022, через канцелярію суду відповідачем подано відзив на позовну заяву ( а.с. 58-67) , в якому відповідач визнає позовні вимоги лише в частині простроченої заборгованості за тілом кредиту в сумі 16 200,25 грн., а в задоволенні іншої частини позовних вимог заперечує в повному обсязі, за таких підстав.

Вказує, що позивач обґрунтовує свої вимоги про стягнення відсотків, комісії та штрафних санкцій посилаючись на умови Публічної пропозиції ПАТ «ПУМБ» на укладення Договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб, проте позивачем не надано доказів, що умови Публічної пропозиції ПАТ «ПУМБ» на укладення Договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб або інші документи, що стосуються умов кредитування, містять підпис відповідача про ознайомлення та погодження з ними, а тому їх не можна розцінювати, як частину кредитного договору, а зазначені в ньому умови кредитування -приймати до уваги.

Зазначає, що згідно копії письмової вимоги (повідомлення) від 23.11.2020 №349 АТ «ПУМБ» на підставі ч. 2 ст. 1050 ЦК України звернулося до позичальника з вимогою про дострокове виконання умов кредитного договору в строк до 30.11.2020, тобто з направленням вказаної вимоги змінило строк кредитування. А відповідно до постанови Великої Палати Верховного Суду від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12 після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється.

Вказує, що після закінчення зміненого банком строку кредитування (30.11.2020 року) АТ «ПУМБ» не мало права нараховувати позичальнику передбачені договором проценти та комісію. З цього часу права та інтереси кредитодавця забезпечувалися виключно ч. 2 ст. 625 ЦК України. Проте, як видно з доданого до позову Розрахунку заборгованості Позивач нарахував комісію в сумі 35 406,07грн. за період з 28.06.2020 по 28.11.2021, хоча він після направлення Письмової вимоги з 30.11.2020 року не мав права її нараховувати. Причому не мав би права нараховувати навіть в тому випадку, якби суд навіть взяв би до уваги умови Публічної пропозиції ПАТ «ПУМБ» на укладення Договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб, які вона не підписувала.

Крім цього зазначає, що положення спірного кредитного договору про сплату позичальником на користь банку комісій є нікчемними, оскільки вказані платежі є платою, встановлення якої було заборонено частиною третьою статті 55 Закону України «Про банки і банківську діяльність», частиною четвертою статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів» і пунктом 3.6 Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту, затверджених постановою правління Національного банку України від 10 травня 2007 року № 168, які були чинними на момент укладення спірного кредитного договору, а встановлення всупереч вимогам нормативно-правових актів цих невиправданих платежів спрямоване на незаконне заволодіння грошовими коштами фізичної особи-споживача, як слабкої сторони, яка підлягає особливому правовому захисту у відповідних правовідносинах, отже такі умови договору порушують публічний порядок.

Також вказує, що не підлягають до задоволення позовні вимоги про стягнення з неї неустойки (пені) в сумі 1708,17 грн. Згідно наданого Позивачем Розрахунку заборгованості чітко вказано, що заборгованість нараховувалася в період з 06.05.2019-29.02.2020, а з позовом позивач звернувся лише 29.12.2021, тобто, Позивачем пропущено строк спеціальної позовної давності для стягнення пені (неустойки), який становить 1 рік (п.1 ч.2 ст.258 ЦК України).

Крім того, звертає увагу на те, що вона не підписувала умови Публічної пропозиції ПАТ «ПУМБ» на укладення Договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб. Таким чином, оскільки в заяві позичальника та в пропозиції укласти договори (оферта) відсутні умови щодо відповідальності у вигляді неустойки (штрафів) за порушення зобов`язання у вигляді грошової суми та її визначеного розміру, а вимог про стягнення неустойки (пені, штрафів) за прострочення виконання грошового зобов`язання, з підстав та у розмірах встановлених актами законодавства, зокрема статтями 549, 625, 1050 ЦК України позивач не пред`явив, то в цій частині вимоги позовної заяви задоволенню не підлягають ще й з цих підстав.

Тому просить суд позовні вимоги задовольнити частково, лише в частині стягнення з неї тіла кредиту в сумі 16 200,24 грн., в задоволенні інших позовних вимог відмовити в повному обсязі.

Крім цього, 30.05.2022 на адресу Вінницького районного суду Вінницької області надійшла відповідь на відзив представника позивача Кущ Я.В ( а.с.72-80) , в якій банк повністю не погоджується з викладеними у відзиві доводами відповідача , вважає їх безпідставними та необґрунтованими.

Так, вказує, що підтвердженням надання Відповідачу кредиту є: заява на приєднання до договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб № 901 від 28 березня 2019 року (надалі - Заява, копія якої додавалася до позовної заяви), яка була підписана Відповідачем; меморіальний ордер N TR.34453623.45358.8810 від 28.03.2019, з призначенням платежу «Надання кредитних коштів по договору № 901 від 28.03.2019, ОСОБА_1 , згідно якого Відповідачу були надані кредитні кошти у розмірі 50 000,00 грн. (п`ятдесят тисяч гривень, 00 коп.). Банк належним чином виконав свої зобов`язання - надав Відповідачу грошові кошти у повному обсязі.

Зазначає, що у заяві, яка підписана Відповідачем, зазначено: «Я, ОСОБА_1 беззастережно підтверджую, що приймаю Публічну пропозицію ПАТ «ПУМБ» на укладення договору комплексного банківського обслуговування (надалі - ДКБО, копія Витягу ДКБО в редакції, затвердженої рішенням Правління Банку № 694 від 06.03.2018 - копія додається), яка розміщена на сайті: pumb.ua в повному обсязі з урахуванням умов надання всіх послуг, що можуть бути надані мені в процесі обслуговування».

Вказує, що Банк жодного разу не відмовлявся надавати консультацію щодо умов ДКБО як при особистому звернені Відповідача до відділення Банку так і шляхом телефонного спілкування (в будь-який момент Відповідач мав можливість звернутися до кол-центру усно або особисто до відділення для з`ясування усіх питань, також має змогу надати письмове звернення, яке буде розглянуте і відповідь на яке буде обов`язково надана). Умови ДКБО охоплюють всю кількість операцій, які надаються Банком клієнтам-фізичним особам. Поряд з цим, сам текст ДКБО структурований максимально спрощеним чином для швидкого та зручного пошуку необхідної операції за заголовками на другій сторінці, в яких зазначені назви банківської операції. Отримати всю необхідну інформацію за відповідною операцією не викликає труднощів, об`єм інформації за певною операцією займає декілька абзаців.

Наголошує, що підписанням Заяви Відповідача власноручно підтвердила, що ознайомилася і погоджується із ДКБО, що є належним доказом в розумінні доведення фактів відповідно до приписів ЦПК України.

Також зазначає, що на офіційному сайті Банка, посилання на який є в Заяві (pumb.ua) у розділі «Про банк» знаходиться строка «Звернення та безпека», заходячи на яку одразу є посилання на «Архів файлів». В «Архіві файлів» розміщені усі редакції ДКБО; Відповідач, яка погодилася з тим, що ДКБО є публічною інформацією, розміщеною на сайті Банка, посилання на який є в Заяві, не була позбавлена можливості у будь-який момент зайти по вищевказану адресу і ознайомитися з усіма реакціями ДКБО. які діяли з 2017 року і по сьогоднішній день. Умови ДКБО є значним за своїм об`ємом документом та охоплюють всю кількість операцій, які надаються Банком клієнтам-фізичним особам.

Крім цього, вказує, що 28.03.2019 Відповідач, поряд із Заявою, власноруч підписала «Паспорт споживчого кредиту. Інформація, яка надається споживачу до укладення договору про споживчий кредит», мета підписання якого ознайомлення Відповідача з детальними умовами кредитування, а саме детальною інформацію про: кредитодавця - Банк; суму кредиту; строк кредитування; мета отримання кредиту; спосіб та строк надання кредиту; розмір реальної річної процентної ставки та орієнтованої загальної вартості кредиту для споживача; комісію.

Щодо комісії, вказує, що комісія за обслуговування кредитної заборгованості за Споживчим кредитом встановлюється за послуги Банка щодо: списання та зарахування коштів з метою повернення Споживчого кредиту; за розрахунково-касове обслуговування щодо Споживчого кредиту; за надання консультаційних та інформаційних послуг щодо Споживчого кредиту.

Зазначає, що встановлення банківською установою комісії за обслуговування кредиту законодавством України не заборонено та визначено постановою НБУ № 89 від 11.09.2017.

Вказує, що укладений між Банком і Відповідачем договір відповідає умовам зазначеним у ч.1 ст.12 Закону України «Про споживче кредитування», також Банком не порушені вимоги Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг», зокрема ст. 6 цього Закону - усі умови, визначені у ст. 6 цього Закону в Заяві, ДКБО, Паспорті споживчого кредиту: Банк надав Відповідачу у письмовій формі всю необхідну, детальну інформацію, яка стосується кредитування; Банк запропонував Відповідачу порядок взаємодії на умовах Заява та ДКБО (Публічної пропозиції); Відповідач погодилася із запропонованими умовами кредитування, підписав особисто Заяву, підтвердив у Заяві приєднання до ДКБО; сторони (Банк і Відповідач) узгодили усі істотні умови а саме: суму кредиту, дату видачі кредиту, умови повернення кредиту, нарахування та сплату відсотків, порядок зміни та припинення ді договору, відповідальність Сторін за невиконання або неналежне виконання умов договору, тому просить суд задовольнити позовні вимоги у повному обсязі.

07.07.2022 до судового засідання учасники справи не з`явилися: представник позивача згідно позову просить проводити розгляд справи за його відсутності.

Відповідач ОСОБА_1 та її представник адвокат Зубань О.О. до судового засідання також не з`явилися; при цьому попередньо через канцелярію суду представником подано заяву про розгляд справи без його участі та участі відповідача, позов просив задовольнити частково з підстав зазначених у відзиві.

Суд вважає за можливе провести розгляд справи у відсутності нез`явившихся осіб.

Вивчивши позов, відзив на позов, відповідь на відзив, дослідивши та оцінивши надані докази в їх сукупності, суд дійшов висновку, що позов є частково обґрунтований та такий, що підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного.

Судом установлено, що відповідач ОСОБА_1 звернувся до позивача АТ «ПУМБ» з метою отримання банківських послуг, у зв`язку з чим, 28.03.2019 підписала заяву №901 на приєднання до Договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб, відповідно до якої остання отримала кредит у розмірі 50 000 грн на загальні споживчі цілі на строк 36 місяців зі сплатою відсотків 0,01% річних та комісією на обслуговування кредитної заборгованості 3,99%. (а.с.6).

Кредитні кошти, відповідно до даної заяви, були перераховані на банківський рахунок відповідача, що підтверджується копією меморіального ордеру №TR.34453623.45358.8810 від 28.03.2019 (а.с.13).

До вищевказаної заяви банк додав копію публічної пропозиції ПАТ «ПУМБ» на укладення договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб (у редакції, що діє з 06.04.2018 року), яка підписана лише однією стороною, ПАТ «ПУМБ»» в особі заступника голови правління С. Рубай (а.с.6-11).

Так, відповідно до п.5.1.4. Розділу І публічної пропозиції ПАТ «ПУМБ» на укладення договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб (у редакції, що діє з 06.04.2018 року), затвердженої рішенням Правління ПАТ «ПУМБ» протокол №694 від 06.03.2018 року, клієнт зобов`язаний своєчасно та повністю відшкодовувати банку сплачені ним кошти.

Згідно п.5.1.7. Розділу І публічної пропозиції ПАТ «ПУМБ» на укладення договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб, клієнт зобов`язаний сплачувати заборгованість по договору, проценти за користування кредитними коштами, оплачувати комісії та неустойку, а також виконувати зобов`язання з повернення кредиту, в тому числі простроченої заборгованості, на умовах, в строки та в розмірі, що передбачені цим договором.

Пунктом 6.1 Розділу І публічної пропозиції ПАТ «ПУМБ» на укладення договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб передбачено, що сторони несуть відповідальність, передбачену умовами цього договору та чинним законодавством України за невиконання, неналежне виконання своїх обов`язків, передбачених договором.

Крім цього, 28.03.2019 відповідач ОСОБА_1 підписала Паспорт споживчого кредиту, яким визначено щомісячну комісію за обслуговування кредиту у розмірі 3,99% (база нарахування щомісячної комісії нараховується щомісячно, від суми кредиту, який видається на загальні споживчі цілі), а також відображено інформацію щодо порядку повернення кредиту, кількість та розмір платежів, періодичність внесення (а.с.22).

Згідно з наданим позивачем станом на 14.12.2021 розрахунком , заборгованості відповідача ОСОБА_1 перед позивачем становить у загальному розмірі 54 445,59 грн., з яких: 10 644,02 грн. заборгованість за сумою кредиту; 0,59 грн. заборгованість за відсотками; 35 406,07 грн. заборгованість за комісією; 5 556,22 грн. строкова заборгованість за сумою кредиту; 0,02 грн. строкова заборгованість за відсотками; 1 130,50 грн. строкова заборгованість за комісією та 1 708,17 неустойка за порушення зобов`язань по кредиту (а.с.16-18).

23.11.2020 позивач направив на адресу відповідача письмову вимогу (повідомлення) про щодо виконання зобов`язання щодо погашення заборгованості за кредитним договором № 901 від 28.03.2019, однак добровільно заборгованість відповідачем погашена не була (а.с.14-15).

Застосовуючи норми матеріального та процесуального права суд виходить з наступного.

За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).

Частиною другою статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України).

Згідно із частиною першою статті 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги.

За змістом статті 634 цього Кодексу договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

У переважній більшості випадків застосування конструкції договору приєднання його умови розроблює підприємець.

Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст статей 633, 634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений.

Згідно зі статтею 1049 згаданого Кодексу позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Як вбачається з матеріалів справи, 28.03.2019 між позивачем та відповідачем укладений кредитний договір, згідно якого, ОСОБА_1 отримала кредит на загальні споживчі цілі в розмірі 50 000,00 грн., з яких останньою сплачено 33 799,76 грн., що підтверджується розрахунком заборгованості.

Таким чином, з ОСОБА_1 на користь АТ «Перший український міжнародний банк» підлягає стягненню заборгованість за тілом кредиту в розмірі 16 200,24 грн. (50 000,00 грн. 33 799,76 грн.), тому в цій частині позов підлягає до задоволення.

Щодо стягнення заборгованості за процентами, суд зазначає наступне.

Як вбачається з заяви № 901 на приєднання до Договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб, розмір процентної ставки погоджений сторонами та становить 0,01% річних.

За змістом статті 1056-1 ЦК України розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів на дату укладення договору.

Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Враховуючи зазначене, суд вважає, що заборгованість за процентами в сумі 0,61 грн. підлягає до стягнення з відповідача та користь позивача, тому в цій частині позов підлягає до задоволення.

Щодо стягнення заборгованості комісії за обслуговування кредитної заборгованості, суд зазначає наступне.

Згідно із частинами першою-третьою, п`ятою статті 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Відповідно до вимог частини першої статті 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Згідно з частинами першою, другою та п`ятою статті 18 Закону України «Про захист прав споживачів» продавець (виконавець, виробник) не повинен включати у договори із споживачем умови, які є несправедливими. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов`язків на шкоду споживача. Якщо положення договору визнано несправедливим, включаючи ціну договору, таке положення може бути змінено або визнано недійсним.

Виходячи з мети законодавчого захисту прав споживача як більш вразливої та незахищеної сторони у договорі (в якому одна сторона є фахівець, а інша - ні), закон має на меті захистити право споживача бути обізнаним з умовами договору, що укладається, на зрозумілій для нього мові, коротко і прозоро, без прихованих невигідних для нього наслідків та умов, з метою уникнення ситуації, коли для належного розуміння договору та його умов споживач мав би детально аналізувати об`ємний матеріал, і з метою уникнення викривлення дійсного волевиявлення позичальника-споживача. Дані вимоги закону не мали на меті надати споживачу формальні підстави для подальшого визнання укладеного договору недійсним. Споживач (позичальник) не звільнений від обов`язку бути добросовісним при укладенні договору, що означає повне з`ясування позичальником умов договору (тобто умов, на яких йому кредитор видасть кредитні кошти, і які наслідки він матиме для себе) до підписання договору і відповідно до отримання позичальником на підставі підписаного договору кредитних коштів, а не навпаки.

Кредитний договір укладений між сторонами 28 березня 2019 року.

Відповідно до статті 47 Закону України від 07 грудня 2000 року № 2121-III «Про банки і банківську діяльність» банк самостійно встановлює процентні ставки та комісійну винагороду за надані послуги.

Загальні правові та організаційні засади споживчого кредитування в Україні відповідно до міжнародно-правових стандартів у цій сфері визначає Закон України від 15 листопада 2016 року № 1734-VIII «Про споживче кредитування» (далі - Закон № 1734-VIII).

На момент укладення договору діяли положення Закону України «Про споживче кредитування» від 15 листопада 2016 року №1734-VІІ, що набрав чинності 10 червня 2017 року. Вказаний Закон є спеціальним законом, який регулює кредитні правовідносини у сфері споживчого кредитування. У п. 3 ч. 3 Розділу ІV «Прикінцеві та перехідні положення» вказаного Закону зазначено, що Закон України «Про захист прав споживачів» застосовується до відносин споживчого кредитування у частині, що не суперечить Закону України «Про споживче кредитування».

Згідно в п. 4 ч. 1 ст. 1 «Визначення термінів» Закону України «Про споживче кредитування» (в редакції чинній на час укладення договору) встановлено, що загальні витрати за споживчим кредитом - витрати споживача, включаючи проценти за користування кредитом, комісії та інші обов`язкові платежі за додаткові та супутні послуги кредитодавця та кредитного посередника (за наявності), для отримання, обслуговування і повернення кредиту.

Відповідно до ч. 2 ст. 8 Закону України «Про споживче кредитування» для цілей обчислення реальної річної процентної ставки визначаються загальні витрати за споживчим кредитом.

До загальних витрат за споживчим кредитом включаються, зокрема, платежі за додаткові та супутні послуги кредитодавця (у тому числі за ведення рахунків), які сплачуються споживачем, пов`язані з отриманням, обслуговуванням та поверненням кредиту, розраховані на дату укладення договору про споживчий кредит, які є обов`язковими для укладення договору про споживчий кредит, а також за послуги кредитного посередника (за наявності).

Отже, на час укладення між сторонами кредитного договору та погодження умови про сплату щомісячної комісії за обслуговування кредитної заборгованості Закон України «Про споживче кредитування» передбачав право кредитодавця на отримання платежів за обслуговування кредитної заборгованості.

Положення абзацу другого частини четвертої статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів», на які посилається відповідач як на підставу своїх заперечень проти позовних вимог (кредитодавцю забороняється встановлювати у договорі про надання споживчого кредиту будь-які збори, відсотки, комісії, платежі тощо за дії, які не є послугою у визначенні цього Закону. Умова договору про надання споживчого кредиту, яка передбачає здійснення будь-яких платежів за дії, які не є послугою у визначенні цього Закону, є нікчемною), - втратили чинність та не діяли у редакції на яку посилається відповідач, станом на дату укладення кредитного договору та виникнення спірних правовідносин, оскільки текст статті 11 цього Закону був викладений у новій редакції Законом України від 15 листопада 2016 року № 1734-VIII «Про споживче кредитування», та набрав чинності 10 червня 2017 року.

Посилання відповідача у своєму відзиві на постанову Верховного Суду України від 16 листопада 2016 року у справі № 6-1746цс16, постанову Верховного Суду від 27 грудня 2018 року у справі № 695/3474/17 та рішення Конституційного Суду України від 10 листопада 2011 року у справі № 15-рп/2011 та іншу судову практику, - є безпідставними, оскільки зазначені рішення та практика суду касаційної інстанції були сформовані за кредитними договорами, що укладалися банками із споживачами до набрання чинності Законом України від 15 листопада 2016 року № 1734-VIII «Про споживче кредитування», без урахування особливостей цього Закону, на підставі діючої на час виникнення спірних правовідносин ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів» .

Відповідно до частини першої статті 15 Закону № 1734-VIII споживач має право протягом 14 календарних днів з дня укладення договору про споживчий кредит відмовитися від договору про споживчий кредит без пояснення причин, у тому числі в разі отримання ним грошових коштів.

ОСОБА_1 , підписуючи заяву №01 на приєднання до Договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб та Паспорт споживчого кредиту, ознайомилася з інформацією, яка надається споживачу до укладення договору про споживчий кредит.

Відповідач при цьому мала реальну можливість відмовитися від укладення Договору, однак не скористалася своїм правом передбаченим ч. 1 ст. 15 Закону № 1734-VIII.

За умовами договору сторони погодили розмір щомісячної комісії за обслуговування кредитної заборгованості - 3,99%, що складає 1 995,00 грн., яка повинна сплачуватися протягом дії договору.

Водночас, 23.11.2020 АТ «ПУМБ» пред`явив ОСОБА_1 письмову вимогу (повідомлення) погасити заборгованість по кредитному договору в строк до 30.11.2020, тобто в порядку ч. 2 ст. 1050 ЦК України Банк змінив умови основного зобов`язання щодо строку дії договору, періодичності платежів, порядку сплати комісії.

З огляду на викладене, суд дійшов до висновку, що право кредитодавця нараховувати передбачену договором комісію припиняється після пред`явлення до позичальника вимоги, згідно з ч.2 ст.1050 ЦК України.

Такий висновок суду узгоджується з правовим висновком, який викладений у постановах Великої Палати Верховного суду від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12 (провадження № 14-10цс18), від 04 липня 2018 року у справі № 310/11534/13-ц (провадження № 14-154цс18) та у постанові Верховного Суду від 6 березня 2019 року у справі № 916/4692/15.

Згідно розрахунку заборгованості за кредитним договором №901 від 28.03.2019, ОСОБА_2 за період з 29.04.2019 по 28.06.2020 сплатила комісію за обслуговування кредитної заборгованості у розмірі 28 433,93 грн. (а.с.17), тому розмір комісії за обслуговування кредитної заборгованості слід визначати станом на 30.11.2020, тобто в межах дії договору, яка, з урахуванням вже сплаченої суми, становить 11 466,07 (20 міс. х 1995,00 грн. 28 433,93 грн.), тому в цій частині позов підлягає до задоволення.

Щодо стягнення штрафних санкцій у розмірі 1 708,17 грн., суд зазначає наступне.

У наданій заяві №901 на приєднання до Договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб, підписаній сторонами, відсутні умови договору про встановлення відповідальності у вигляді штрафних санкцій (пені, неустойки) за порушення зобов`язання у вигляді грошової суми та її визначеного розміру, а надана Публічна пропозиція ПАТ «ПУМБ» на укладення договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб не може бути належним доказом, оскільки не містить підпису відповідача та не свідчить про ознайомлення із даною пропозицією.

Таким чином, позовні вимоги про стягнення з відповідача заборгованості у розмірі 1 708,17 грн., що становлять штрафні санкції (пені, неустойки), не підлягають задоволенню, з вище вказаних підстав.

З огляду на вищезазначені обставини, позовні вимоги позивача підлягають до часткового задоволення, в частині стягнення з відповідача ОСОБА_1 на користь позивача заборгованості за заявою №901 на приєднання до Договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб від 28.03.2019 в загальній сумі 27 666,92 грн., з яких: 16 200,24 грн. заборгованість за кредитом; 0,61 грн. заборгованість за процентами; 11 466,07 грн. заборгованість за комісією.

В решті частині позовних вимог слід необхідно відмовити за необґрунтованістю.

Оскільки суд відмовив позивачу в задоволені позовної вимоги про стягнення з відповідача штрафних санкції (неустойки (пені)) в сумі 1708,17 грн., по суті, тому суд не вирішував заяву відповідача про застосування до цієї позовної вимоги п.1 ч.2 ст.258 ЦК України ( про пропущення строку спеціальної позовної давності ).

З врахуванням положень ст. 141 ЦПК України, оскільки позовні вимоги ПАТ «ПУМБ» підлягають задоволенню частково, то у рахунок повернення сплаченого судового збору при зверненні до суду з цим позовом підлягає стягненню з відповідача на користь банку пропорційно задоволеним вимогам , а саме в розмірі 1 153,51 грн. ( із розрахунку: 2 270 грн. х 27 666,92 грн. / 54 445,59 грн.).

Також, суд вважає за необхідне роз`яснити учасникам справи положення ч.ч.4,5 ст. 268 ЦПК України, що у разі неявки всіх учасників справи у судове засідання, яким завершується розгляд справи, суд підписує рішення без його проголошення. Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

Керуючись ст.ст.263- 265, ЦПК, Суд-

УХВАЛИВ:

Позов Акціонерного товариства «Перший український міжнародний банк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, - задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ідентифікаційний номер: НОМЕР_1 , на користь Акціонерного товариства «Перший український міжнародний банк» (код , вул. Андріївська, 4, м. Київ, 04070) заборгованість за кредитним договором - заявою №901 на приєднання до Договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб від 28.03.2019, станом на 30.11.2020 в загальній сумі 27 666 (двадцять сім тисяч шістсот шістдесят шість) гривень 92 копійки, з яких: 16 200,24 грн. заборгованість за кредитом; 0,61 грн. заборгованість за процентами; 11 466,07 грн. заборгованість за комісією.

В іншій частині позовних вимог відмовити.

Стягнути з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ідентифікаційний номер: НОМЕР_1 , на користь Акціонерного товариства «Перший український міжнародний банк» (, вул. Андріївська, 4, м. Київ, 04070) у рахунок повернення сплаченого судового збору в розмірі 1 153,51 гривні, пропорційно розміру задоволених вимог.

Рішення може бути оскаржене безпосередньо до Вінницького апеляційного суду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Суддя: Олена САЄНКО