ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/6918/22 Справа № 205/9514/20 Суддя у 1-й інстанції - Кухтін Г. О. Суддя у 2-й інстанції - Максюта Ж. І.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 грудня 2022 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Дніпровського апеляційного суду у складі:

головуючого судді Максюти Ж.І.

суддів Свистунової О.В., Пищиди М.М.

розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження, у порядку ч. 13 ст. 7, ч. 1 ст. 369 ЦПК України, без повідомлення учасників справи, за наявними у справіматеріалами, апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - адвоката Сімутіна Романа Вікторовича на рішення Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 08 квітня 2022 року по справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа приватний нотаріус Сокопов Олександр Євгенович, про розірвання договору про виховання дитини та сплату аліментів на дитину,-

ВСТАНОВИЛА:

03.12.2020 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 , третя особа приватний нотаріус Сокопов Олександр Євгенович, про розірвання договору про виховання дитини та сплату аліментів на дитину.

В обґрунтування своїх позовних вимог позивач зазначив, що 02.10.2009 року між ним та ОСОБА_3 було укладено договір про виховання дитини та сплату аліментів на дитину. Умови даного договору він виконував, але його матеріальний стан поступово значно погіршився, через що він почав виконувати їх не в повному обсязі, через що утворилася заборгованість по аліментам. На даний час, крім виплат аліментів по договору, він відповідно до судового наказу № 359/3849/20 повинен сплачувати аліменти в розмірі ј частки від заробітку (доходу) платника аліментів щомісячно, але не менше 50% мінімального прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку та не більше 10 прожиткових мінімумів для дитини відповідного віку а молодшого сина ОСОБА_4 . Тому, просив договір про виховання дитини та сплату аліментів на дитину від 02.10.2009 року, який посвідчений приватним нотаріусом Сокоповим Олександром Євгеновичем розірвати.(а.с.1-2)

10.09.2022 року представник ОСОБА_1 адвокат Сімутін Р.В. подав до суду заяву про зміну предмету позову, в якій просив:

- договір між батьками про проживання, виховання дитини та сплату аліментів на дитину від 02.10.2009 року посвідчений приватним нотаріусом Сокоповим Олександром Євгеновичем, приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу розірвати з 01.01.2021 року.

- визначити розмір аліментів на утримання дитини ОСОБА_5 , який підлягає стягненню з ОСОБА_1 , на користь ОСОБА_2 у сумі, яка складає 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку та яка підлягає позивачем до сплати з 01.01.2021 року (а.с.95-100)

09.02.2022 року представник ОСОБА_1 адвокат Сімутін Р.В. подав до суду уточнену позовну заяву, в якій просив:

- договір між батьками про проживання, виховання дитини та сплату аліментів на дитину від 02.10.2009 року посвідчений приватним нотаріусом Сокоповим Олександром Євгеновичем, приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу розірвати з 01.01.2021 року.

- визначити розмір та спосіб стягнення аліментів на утримання дитини ОСОБА_5 , який підлягає стягненню з ОСОБА_1 , на користь ОСОБА_2 у твердій грошовій формі, яка складає 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку або ј частки від доходу батька дитини, але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. (а.с.130-135)

Рішенням Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 08.04.2022 року в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 відмовлено.

Не погодившись із вказаним рішенням суду, представник ОСОБА_1 - адвоката Сімутін Роман Вікторович подав апеляційну скаргу, посилаючись на порушення норм матеріального права, ставить питання про скасування оскаржуваного рішення Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 08.04.2022 року та ухвалення нового рішення, яким задовольнити його позовні вимоги.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи, законність та обґрунтованість оскаржуваного рішення у межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення виходячи з наступного.

Відповідно до ст.375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Судом та матеріалами справи встановлено, що 02.10.2009 року між позивачем як батьком та платником, та відповідачем, як матір`ю та одержувачем аліментів, було укладено договір про проживання, виховання дитини та сплату аліментів на дитину ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який було нотаріально посвідчено.

За змістом вказаного договору сторонами було визначено місце проживання дитини з матір`ю, порядок участі батька у житті дитини, а саме порядок спілкування, спільного проведення часу тощо.

Також, сторонами договору було визначено, що аліменти, які сплачуються платником складаються з виплати у вигляді грошової суми, розмір якої за домовленістю сторін становить не менше 180% встановленого законом прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку. Виплата аліментів здійснюється платником щомісячно, не пізніше 10 числа поточного місяця за минулий місяць п.п.4.3, 4.4 договору.

Крім того, сторонами у договорі передбачено сплату коштів платником у розмірі одномісячної аліментної виплати для забезпечення літнього відпочинку дитини, а також 50% від сплаченої суми у разі лікування дитини, а також 50% від сплаченої суми у разі лікування дитини п.п.4.8, 4.9 договору.

Пунктом 5.1 договору передбачено, що договір діє до моменту досягнення дитиною повноліття або у разі навчання за денною формою навчання у вищому навчальному закладі до його закінчення.

У відповідності до п.5.3.4 договору сторони узгодили, що у разі вступу одного з батьків у шлюб , а також виникнення інших обставин, що можуть призвести до істотних змін у звичному житті дитини, у разі зміни матеріального стану, погіршення здоров`я будь-якої із сторін договору, якщо сторони погодились, вносяться зміни або доповнення шляхом укладення додаткового нотаріально посвідченого договору. Таким же шляхом договір може бути розірвано.

Також, судом першої інстанції встановлено, що відповідач по справі ОСОБА_3 змінила своє прізвище у зв`язку із реєстрацією шлюбу, з ОСОБА_6 на ОСОБА_7 .(а.с.28) Згідно копії пенсійного посвідчення остання отримує пенсію по інвалідності у зв`язку із загальним захворюванням (3 група), термін дії до 01.05.2022р.

31.07.2020 відкрито виконавче провадження № 62692092 з виконання виконавчого напису №251, вчиненого 23.07.2020 приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Лавріщевим О.А., про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_8 коштів у розмірі 134187, 75 грн., що є заборгованістю за вищезазначеним договором, яка під час розгляду справи, а саме 16.02.2021 року позивачем на користь відповідача була перерахована, що підтверджується відповідною копією квитанції.(а.с. 64)

Крім цього, встановлено, що 30.07.2011 року ОСОБА_1 зареєстрував шлюб із ОСОБА_9 , що підтверджується копією свідоцтва серії НОМЕР_1 , прізвище ОСОБА_10 змінено на ОСОБА_6 .(а.с.102)

У відповідності до копії судового наказу Бориспільського міськрайонного суду від 19.06.2020 з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_11 стягнуто аліменти на користь ОСОБА_11 на утримання сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , в розмірі ј частки від заробітку (доходу) платника аліментів щомісячно, але не менше 50% мінімального прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку та не більше 10 прожиткових мінімумів для дитини відповідного віку починаючи з 21.05.2020 до дня досягнення дитиною повноліття (а.с.65)

Також, згідно довідки №1308, яка видана Виконавчим комітетом Деснянської селищної ради 05.08.2021, ОСОБА_1 дійсно зареєстрований та проживає в АДРЕСА_1 , з ним проживає матір ОСОБА_12 , 1937 р.н., яка знаходиться на його утриманні та отримує пенсію по втраті годувальника, розмір якої в березні 2021 року складає 4161,37.(а.с.103,60)

11.08.2020 ОСОБА_1 було укладено договір найму житлового приміщення терміном до 11.08.2021р.(а.с.63-64)

Згідно до копій податкових декларацій платника єдиного податку фізичної особи підприємця ОСОБА_1 за 2017 рік загальна суму доходу за звітній період склала 197 430 грн., за 2018 рік 216 044 грн, за 2019 рік - 274 000 грн, за 2020 рік 46 379 грн.(а.с.66-69)

Із банківських виписок за період з 17.11.2017 року по 13.01.2021 позивачем на користь відповідача на виконання умов договору, перераховувалися кошти, практично щомісячно у розмірі 1000 грн.

Обов`язок батьків щодо утримання своїх дітей є одним з головних конституційних обов`язків (ч. 2 ст. 51 Конституції України) і закріплюється в сімейному законодавстві, зокрема статтею 180 Сімейного кодексу України на батьків покладено обов`язок по утриманню дитини до досягнення нею повноліття.

Згідно до ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.

Отже, обов`язок батьків з утримання своїх дітей виникає незалежно від факту реєстрації шлюбу, наявності між ними фактичних шлюбних відносин або спільного проживання. Батьки зобов`язані утримувати своїх дітей незалежно від того, перебувають вони в шлюбі чи шлюб між ними розірвано. Обов`язок батьків утримувати своїх дітей є безумовним.

У частині першій статті 3 Конвенції про права дитини визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

Згідно статті 27 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, діючої в Україні з 27 вересня 1991 року, держави-учасники визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки несуть основну відповідальність за забезпечення умов життя, необхідних для розвитку дитини, в межах своїх здібностей і фінансових можливостей.

Враховуючи зміст ст. 192 СК України, прямо передбачає можливість зміни розміру аліментів за позовом одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення здоров`я одержувача аліментів та в інших випадках, передбачених Сімейним кодексом України..

Аналіз цієї норми права дає підстави для висновку що підставами зміни розміру аліментів є як зміна матеріального, так і зміна сімейного стану як самостійна підстава для зменшення або збільшення розміру аліментів.

При цьому такі положення закону не виключають одночасне настання обох підстав для зміни розміру аліментів: і зміни сімейного і зміни матеріального стану. Однак, зміна сімейного стану є самостійної, не залежної від зміни матеріального стану підставою для зміни розміру аліментів.

Відповідно до частини третьої статті 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно з частиною першою статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Регулювання відносин батьків і дітей щодо утримання здійснюється відповідно до положень міжнародних правових актів, зокрема Декларації прав дитини від 20 листопада 1959 року, Конвенції про права дитини тощо і погоджується із загальними засадами регулювання сімейних відносин, закріпленими в ст. 7 СК України.

Згідно зі ст.27 Конвенції ООН «Про права дитини» батько або (і) інші особи, що виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здатностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Це положення відбите в українському законодавстві.

Обов`язок батьків щодо утримання своїх дітей є одним з головних конституційних обов`язків і традиційно закріплюється в сімейному законодавстві, покладається законом рівною мірою на обох батьків і такий обов`язок є безумовним. Закон не передбачає будь-яких спеціальних умов для виникнення обов`язку батьків з утримання своїх дітей.

Враховуючи вищенаведене, суд першої інстанції обґрунтовано виходив з того, що позивач фізично здоровий, у працездатному віці, доказів наявності фізичних обмежень, інвалідності у позивача, що перешкоджало б позивачу збільшити розмір його фінансового доходу для належного забезпечення його ж дітей та інших утриманців, позивач не надав, як і доказів поліпшення матеріального становища відповідача, а інші обставини зазначені позивачем як підстави для зміни розміру стягуваних аліментів, а саме необхідність утримувати матір, яка є пенсіонеркою, зменшення розміру доходу та потребою винаймати квартиру не можуть бути прийнятті судом до уваги, оскільки спростовуються зібраними матеріалами справи.

Також суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку, що позивачем не доведено погіршення його майнового стану належними та допустимими доказами, а зміна його сімейного стану - народження другої дитини від стосунків з іншою жінкою та стягнення аліментів на користь цієї дитини, не є безумовною підставою для зменшення розміру аліментів. Аналогічний за змістом висновок викладено в постановах Верховного Суду від 03 червня 2020 року у справі № 760/9783/18-ц (провадження № 61-9460св20), від 16 вересня 2020 року у справі № 565/2071/19 (провадження № 61-9460св20).

Інші доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують, а тому підстав для їх задоволення немає.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Судом правильно встановлено фактичні обставини справи, вірно застосовано матеріальний закон та дотримано процедуру розгляду справи, встановлену ЦПК України, ухвалено справедливе рішення, тому підстав для його зміни чи скасування колегія суддів не вбачає.

Керуючись ст. 367, ст. 368, п. 1 ч. 1 ст. 374, ст. 375, ст. 381, ст. 382, ст. 384 ЦПК України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - адвоката Сімутіна Романа Вікторовича - залишити без задоволення.

Рішення Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 08 квітня 2022 року - залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий суддя Ж.І. Максюта

Судді О.В. Свистунова

М.М. Пищида