Справа № 465/2502/20 Головуючий у 1 інстанції: Ванівський Ю.М.
Провадження № 22-ц/811/3588/21 Доповідач в 2-й інстанції: Савуляк Р.В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 червня 2022 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Львівського апеляційного суду в складі:

головуючого судді: Савуляка Р.В.,

суддів: Мікуш Ю.Р., Приколоти Т.І.,

за участі секретаря: Савчук Г.В.,

з участю представника ОСОБА_1 ОСОБА_2 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на рішення Франківського районного суду м.Львова від 01 липня 2021 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ПАТ «Банк інвестицій та заощаджень», фізичної особи підприємця ОСОБА_4 , треті особи: ОСОБА_3 , приватний нотаріус Львівського нотаріального округу Синюк Світлана Вікторівна, приватний нотаріус Львівського нотаріального округу Тертичин Елеонора Віталіївна про визнання недійсним договору в частині довірителя,-

ВСТАНОВИЛА:

У травні 2020 року ОСОБА_1 звернувся з позовом до ПАТ «Банк інвестицій та заощаджень», фізичної особи-підприємця ОСОБА_4 , треті особи: ОСОБА_3 , приватний нотаріус Львівського міського нотаріального округу Синюк Світлана Вікторівна, приватний нотаріус Львівського міського нотаріального округу Тертична Елеонора Віталіївна про визнання недійсним договору в частині довірителя.

Позовні вимоги мотивував тим, що 30 травня 2014 року між його племінником, ОСОБА_5 , та фізичною особою-підприємцем ОСОБА_4 було укладеного договір доручення, згідно якого Повірений зобов`язується від імені і за рахунок Довірителя укласти договір про пайову участь у ФФБ з Управителем, керуючись вимогами ЗУ «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг» та затвердженими Управителем Правилами ФФБ.

09 липня 2014 року між ОСОБА_5 та ПАТ «Банк інвестицій та заощаджень» було укладено Договір № 177 від 09 липня 2014 року про участь у Фонді фінансування будівництва виду «А» «Кульпарківська, 99б».

Того ж дня, між тими самими сторонами укладено Договір про відступлення майнових прав № 1, відповідно до якого Управитель передає, а Довіритель набуває майнових прав на Об`єкт інвестування (квартира АДРЕСА_1 , площею 51, 60 кв.м.), закріплений за Довірителем відповідно до Договору про участь у Фонді фінансування будівництва виду «А» «Кульпарківська, 99б» № 177 від 09 липня 2014 року.

Зазначив, що всі кошти для інвестування Об`єкту нерухомості були надані ОСОБА_5 ним, а тому набувачем майнових прав на квартиру є саме він. Племінник вписаний формально, оскільки Позивач перебував за кордоном та не мав можливості бути присутнім на оформленні договорів.

Стверджував, що у племінника були відсутні кошти, які б дозволяли придбати йому майно, на відміну від нього.

З урахуванням вищенаведеного, просив визнати недійсним Договір Доручення від 30 травня 2014 року укладений між ОСОБА_5 , реєстраційний номер облікової картки платника податків за даними Державного реєстру фізичних осіб платників податків НОМЕР_1 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2 (надалі іменується «Довіритель») та ОСОБА_4 , виписка з єдиного реєстру юридичних та фізичних осіб підприємців серія АГ № 912818 від 31.03.2014 року, реєстраційний номер облікової картки платника податків за даними Державного реєстру фізичних осіб платників податків НОМЕР_2 , зареєстрована за адресою: АДРЕСА_3 в особі ОСОБА_6 , реєстраційний номер облікової картки платників податків НОМЕР_3 , яка зареєстрована за адресою: АДРЕСА_4 , яка діє на підставі Довіреності від 14.04.2014 року, посвідчена Петелькою І. В., нотаріусом Львівського міського нотаріально округу та зареєстрована в реєстрі за № 1122 (надалі іменується «Повірений») в частині Довірителя, перевівши право Довірителя за цим договором на ОСОБА_1 ;

визнати недійсним у частині Довірителя Договір про участь у Фонді фінансування будівництва виду «А» «Кульпарківська, 99 б» № 177 від 09 липня 2014 року, укладений між Публічним акціонерним товариством «Банк інвестицій та заощаджень (надалі «Управитель»), в особі Антонів Наталі Ярославівни, яка діє на підставі довіреності № 08-0/07-167 від 23.12.2013р., з однієї сторони та ОСОБА_5 , (надалі «Довіритель»), з іншої Сторони перевівши право Довірителя за цим договором на ОСОБА_1 ;

визнати недійсним Договір про відступлення майнових прав від 09 липня 2014 року, укладений між Публічним акціонерним товариством «Банк інвестицій та заощаджень», (надалі «Управитель»), в особі Антонів Наталі Ярославівни, яка діє на підставі довіреності №08-0/07-167 від 23.12.2013, з однієї сторони та ОСОБА_5 , (надалі «Довіритель»), з іншої Сторони, укладеного на виконання Договору про участь у Фонді фінансування будівництва виду «А» «Кульпарківська, 99 б» № 177 від 09 липня 2014 року в частині Довірителя, перевівши право Довірителя за цим договором на ОСОБА_1 ;

скасувати рішення про реєстрацію права власності на квартиру АДРЕСА_1 , за ОСОБА_5 ;

скасувати запис в державному реєстрі речових прав про реєстрацію права власності на квартиру АДРЕСА_1 , за ОСОБА_5 ;

визнати недійсним Свідоцтво на право власності серії НОМЕР_4 від 28 грудня 2015 року виданого ОСОБА_5 .

Рішенням Франківського районного суду м. Львова від 01 липня 2021 року позов задоволено.

Визнано недійсним Договір Доручення від 30 травня 2014 року укладений між ОСОБА_5 , реєстраційний номер облікової картки платника податків за даними Державного реєстру фізичних осіб - платників податків - НОМЕР_1 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2 (надалі іменується «Довіритель») та ОСОБА_4 , виписка з єдиного реєстру юридичних та фізичних осіб підприємців серія АГ № 912818 від 31.03.2014 року, реєстраційний номер облікової картки платника податків за даними Державного реєстру фізичних осіб - платників податків - НОМЕР_2 , зареєстрована за адресою: АДРЕСА_3 в особі ОСОБА_6 , реєстраційний номер облікової картки платників податків - НОМЕР_3 , яка зареєстрована за адресою АДРЕСА_4 , яка діє на підставі Довіреності від 14.04.2014 року, посвідчена Петелькою І.В., нотаріусом Львівського міського нотаріально округу та зареєстрована в реєстрі за № 1122(надалі іменується «Повірений») в частині Довірителя, перевівши право Довірителя за цим договором на ОСОБА_1 .

Визнано недійсним у частині Довірителя Договір про участь у Фонді фінансування будівництва виду «А» «Кульпарківська, 99 б» № 177 від 09 липня 2014 року, укладений між Публічним акціонерне товариство «Банк інвестицій та заощаджень», (надалі - «Управитель»), в особі Антонів Наталі Ярославівни, яка діє на підставі довіреності №08-0/07-167 від 23.12.2013, з однієї сторони та ОСОБА_5 , (надалі «Довіритель»), з іншої Сторони перевівши право Довірителя за цим договором на ОСОБА_1 .

Визнано недійсним Договір про відступлення майнових прав від 09 липня 2014 року, укладений між Публічним акціонерним товариством «Банк інвестицій та заощаджень», (надалі - «Управитель»), в особі Антонів Наталі Ярославівни, яка діє на підставі довіреності №08-0/07-167 від 23.12.2013, з однієї сторони та ОСОБА_5 , (надалі «Довіритель»), з іншої Сторони, укладеного на виконання Договору про участь у Фонді фінансування будівництва виду «А» «Кульпарківська, 99 б» № 177 від 09 липня 2014 року в частині Довірителя , перевівши право Довірителя за цим договором на ОСОБА_1 .

Скасовано рішення про реєстрацію права власності на квартиру АДРЕСА_1 , за ОСОБА_5 .

Скасовано запис в державному реєстрі речових прав про реєстрацію права власності на квартиру АДРЕСА_1 , за ОСОБА_5 .

Визнано недійсним Свідоцтво на право власності серії НОМЕР_4 від 28.12.2015 року виданого ОСОБА_5 .

Рішення суду оскаржив ОСОБА_3 .

В апеляційній скарзі посилається на те, що висновок суду першої інстанції про те, що позивач реально міг виконати фінансове зобов`язання щодо купівлі квартири, посилаючись на заробітну плату в Польщі в розмірі 5850 злотих та квитанції з банку «Міленіум» від 04 липня 2014 року на суму 37 500 євро є безпідставним, оскільки саме ОСОБА_5 вносив кошти за квартиру 09 липня 2014 року в гривнях, що підтверджено у відзиві АТ «Банк інвестицій та заощаджень».

Стверджує, що Договір № 177 та Договір № 1 було укладено між сторонами, а саме між ОСОБА_5 та АТ «Банк інвестицій та заощаджень» з дотриманням вимог чинного законодавства, тобто є реальним правочином, вчинений з метою створити юридичні наслідки, а саме набуття ОСОБА_5 права власності на квартиру.

Зазначає, що ОСОБА_1 не був стороною ні Договору № 177, ні Договору № 1.

Звертає увагу на те, що позивачем не було надано доказів наявності законодавчо визначених підстав визнання недійсними договорів та заміни особи Довірителя.

Просить скасувати рішення суду та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позову відмовити.

Розгляд справи в суді апеляційної інстанції призначався на 23 червня 2022 року та 27 червня 2022 року.

В судовому засіданні 23 червня 2022 року ОСОБА_3 та його представник адвокат Барнацький П.С. дали пояснення по доводах апеляційної скарги, і за погодженням сторін у справі оголошено перерву до 27 червня 2022 року.

В судове засідання призначене на 27 червня 2022 року ОСОБА_3 та його представник адвокат Барнацький П.С. не з`явилися, про причини неявки суд не повідомили, що відповідно до ч.2 ст.372 ЦПК України не перешкоджає розгляду справи.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представника ОСОБА_1 ОСОБА_2 на заперечення апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, законність та обґрунтованість оскаржуваного рішення у межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з наступних підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Як вірно встановлено судом першої інстанції, 30 травня 2014 року між ОСОБА_5 та фізичною особою-підприємцем ОСОБА_4 було укладено договір доручення, відповідно до якого Повірений зобов`язується від імені і за рахунок Довірителя здійснити наступні дії: укласти від імені Довірителя Договір про участь у ФФБ з Управителем, керуючись вимогами Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг» та затвердженими Управителем Правилами ФФБ.

Вартість квартири становить 255 420, 00 грн., що на момент укладення цього договору є еквівалентом суми 23 220, 00 доларів США.

Пунктом п. 2.2. цього договору доручення передбачено, що Довіритель за виконання Договору сплачує Повіреному плату у розмірі 278 124, 00 грн., що на момент укладення договору є еквівалентом суми 25 284, 00 дол. США, в наступному порядку: 22 000, 00 грн., на день підписання договору; 256 124, 00 грн. до 03 липня 2014 року.

В день підписання договору доручення 30 травня 2014 року ОСОБА_5 було перераховано на рахунок ФОП ОСОБА_4 грошову суму у розмірі 22 000, 00 грн., що підтверджується платіжним доручення № 1 (т.1 а.с.53).

09 липня 2014 року між Публічним акціонерним товариством «Банк інвестицій та заощаджень» та ОСОБА_5 було укладено Договір № 177 про участь у Фонді фінансування будівництва виду «А» «Кульпарківська, 99б», згідно якого Довіритель на підставі повного визнання та прийняття ним Правил фонду фінансування будівництва виду «А» «Кульпарківська, 99б» надає свою згоду на участь у Фонді фінансування будівництва виду «А» «Кульпарківська, 99б», бере на себе зобов`язання виконувати Правила ФФБ та передати Управителю в обсягах на умовах цього договору майно (грошові кошти) в управління на праві довірчої власності з метою отримання Довірителем у власність об`єкта інвестування, визначеного в п. 1.5 договору. Сторони домовились, що розмір першого платежу за Договором складає: 255 420, 00 грн.

Того ж дня, між Публічним акціонерним товариством «Банк інвестицій та заощаджень» та ОСОБА_5 було укладено договір відступлення майнових прав № 1, за яким, Управитель передає, а Довіритель набуває майнових прав на Об`єкт інвестування, закріплений за Довірителем відповідно до Договору про участь у Фонді фінансування будівництва виду «А» «Кульпарківська, 99б» № 177 від 09 липня 2014 року.

Як встановлено судом, ОСОБА_5 , на виконання умов вищезазначених договорів було проведено оплати в розмірі 256 186, 26 грн., що підтверджується квитанцією № 1 від 09 липня 2014 року та 255 420, 00 грн., що підтверджується платіжним дорученням № 1446 від 09 липня 2014 року.

06 липня 2017 року ОСОБА_5 було складено заповіт, посвідчений приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу Юрчакевич Н.М., за реєстровим № 718, згідно якого, останній заповів ОСОБА_1 квартиру АДРЕСА_1 .

ІНФОРМАЦІЯ_1 помер ОСОБА_5 .

Допитані в суді першої інстанції свідки ОСОБА_7 , ОСОБА_8 та ОСОБА_9 , зазначили суду, що проживали по сусідству із покійним ОСОБА_5 та ОСОБА_1 . Стверджували, що у ОСОБА_5 та ОСОБА_1 були довірливі родинні відносини, фактично ОСОБА_10 був єдиним родичем, який допомагав покійному ОСОБА_11 та його сестрі ОСОБА_12 , яка, як і її брат, були особами з інвалідністю та потребували постійної фінансової, фізичної та побутової підтримки.

ОСОБА_13 не працював і не міг працювати через важку хворобу серця. Ірина мала психічні розлади, неодноразово перебувала на лікуванні у Львівській психіатричній лікарні.

Утриманням ОСОБА_5 та ОСОБА_14 , які залишились без батьків та з інвалідністю, здійснював виключно ОСОБА_1 .

Зазначали, що спірна квартира була куплена виключно за гроші ОСОБА_1 , про що розповідав їм сам ОСОБА_5 .

ОСОБА_15 неодноразово хотів перереєструвати квартиру на ОСОБА_1 , однак цей відмовлявся, бо не думав, що ОСОБА_16 його переживе. Після погіршення стану здоров`я, ОСОБА_16 склав заповіт на свого дядька (позивача), та віддав всі правовстановлюючі документи. Кошти від продажу належної йому частки будинку ОСОБА_5 розділив порівну із сестрою.

Свідок ОСОБА_17 ствердила, що вона працює рієлтором, та саме вона знайшла покупця на будинок по АДРЕСА_5 . Кошти у день підписання договору покупцем ОСОБА_18 за будинок були передані частково. Точно не пам`ятає. Але десь 20 тисяч доларів. Решту суми передав пізніше, ближче до нового року.

Свідок ОСОБА_19 показала, що була подругою ОСОБА_20 , ОСОБА_21 була психічно хвора, ніде не працювала, єдине джерело доходу була невелика пенсія. Вона будучи медсестрою, часто допомагала ОСОБА_21 , як медсестра. Батько не цікавився дітьми, нічим не допомагав, на похороні сина не був. Допомагав виключно ОСОБА_1 .

Свідок ОСОБА_22 , повідомив суду, що він є сусід по спірній квартирі, був його товаришем. Від покійного знає, що допомагав йому та сестрі тільки його дядько, був присутній при передачі грошей.

На підтвердження того, що ОСОБА_1 реально міг виконати фінансове зобов`язання щодо купівлі квартири, яка є предметом спору у даній справі, суду надано копію квитанції з банку «Міленіум» від 04 липня 2014 року на суму 37 500, 00 Євро та копію довідки виданої ТзОВ «Леотранс» від 03 березня 2020 року за підписом головного бухгалтера та керівника Товариства про те, що останній на підставі трудової угоди № 35046 від 1996 року до 2013 року був працевлаштований на посаді механіка з місячною заробітною платою 5 850, 00 злотих.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з наступного.

Відповідно до статті 235 ЦК України удаваним є правочин, який вчинено сторонами для приховання іншого правочину, який вони насправді вчинили. Якщо буде встановлено, що правочин вчинено сторонами для приховання іншого правочину, який вони насправді вчинили, відносини сторін регулюються правилами щодо правочину, який сторони насправді вчинили.

За удаваним правочином сторони умисно оформляють один правочин, але між ними насправді встановлюються інші правовідносини. На відміну від фіктивного правочину, за удаваним правочином права та обов`язки сторін виникають, але не ті, що випливають зі змісту правочину.

При цьому слід з`ясувати, що: 1) факт укладення правочину на думку сторони, є удаваним; 2) спрямованість волі сторін в удаваному правочині на встановлення інших цивільно-правових відносин, ніж тих, що передбачені насправді вчиненим правочином, тобто відсутність у сторін іншої мети, ніж намір приховати насправді вчинений правочин; 3) настання між сторонами інших прав та обов`язків, ніж тих, що передбачені удаваним правочином.

Відповідно до частини першої статті 655 ЦК України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Згідно зі статтею 657 ЦК України договір купівлі-продажу земельної ділянки, єдиного майнового комплексу, житлового будинку (квартири) або іншого нерухомого майна укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню та державній реєстрації.

При вирішенні позову про визнання договору купівлі-продажу недійсним із підстав, що насправді покупцем є інша особа, якщо суд встановить, що фактично майно було придбане за кошти іншої особи і для неї та що інших підстав для визнання цієї угоди недійсною немає, вказаний договір відповідно до статей 235, 236 ЦК України може бути визнаний недійсним лише в частині, що стосується покупця, і покупцем за цим договором визнається особа, за рахунок коштів якої і для якої фактично укладався цей договір.

Зокрема, за умови доведеності, що за договором купівлі-продажу майно насправді було куплено не зазначеним у договорі покупцем, а іншою особою, за її кошти, суд може визнати, що вказаний договір у частині, що стосується покупця, є удаваною угодою і що дійсним покупцем за цим договором є особа, для якої за її кошти було придбано майно.

Удаваний правочин може бути вчинений як без будь-яких протиправних намірів, так і з метою приховування іншого незаконного правочину, при цьому будь-якого обмеження щодо наявності умислу в усіх сторін такого правочину законом не встановлено. Такий умисел може бути завуальований лише однією стороною, про що інша сторона може не знати, як і навпаки. Визнання правочину удаваним в частині визначення особи покупця не суперечить приписам статті 235 ЦК України, оскільки удаваним може бути не весь правочин, а лише в частині когось із учасників.

При цьому, суди зобов`язані виходити, зокрема, з того, що встановивши, що обов`язки покупця за договором купівлі-продажу виконав позивач, і він же скористався правами покупця, саме він домовлявся про істотні умови договору купівлі-продажу квартири, а відповідач вдає з себе покупця, будучи лише формально зазначеним таким в договорі, суд визнає покупцем за договором позивача у справі.

Зазначене відповідає висновкам викладеним у постанові Верховного Суду від 19.01.2019 справа № 521/17654/15-ц провадження № 61-2858св18.

Колегія суддів звертає увагу на те, що доказів про те, що ОСОБА_5 на час укладення спірних правочинів мав власні, самостійно зароблені або отримані від будь кого кошти, суду не надано.

Зокрема, як зазначено вище, перший внесок за квартиру за адресою: АДРЕСА_6 , в сумі 22 000 гривень було здійснено 30 травня 2014 року, тобто задовго до відчуження ОСОБА_1 та ОСОБА_5 будинку за адресою: АДРЕСА_5 , (яке мало місце 09 липня 2014 року).

Отримані кошти від продажу будинку за адресою: АДРЕСА_5 , як встановлено в суді апеляційної інстанції, були розділені між ОСОБА_5 та його сестрою ОСОБА_23 і стали основним джерелом їхнього подальшого існування, як людей з інвалідністю, використовувались на їх лікування, оздоровлення та побут. Жодного іншого доходу вони не мали, а ОСОБА_3 , за життя дітей, самоусунувся від цих клопотів.

Тому не знайшли свого підтвердження в суді апеляційної інстанції доводи ОСОБА_3 та його представника адвоката Барнацького П.С. про те, що ОСОБА_5 09 липня 2014 року вносив кошти за квартиру за адресою: АДРЕСА_6 , отримані від продажу будинку АДРЕСА_5 та земельної ділянки.

Надаючи оцінку аргументам третьої особи щодо застосування до позову наслідків спливу позовної давності, суд першої інстанції зазначив наступне.

Аналіз норм статей 256, 257, 261 та 267 ЦК України дає підстави для висновку про те, що позовна давність є строком пред`явлення позову як безпосередньо особою, право якої порушене, так і тими суб`єктами, які уповноважені законом звертатися до суду з позовом в інтересах іншої особи-носія порушеного права (інтересу).

При цьому як у випадку пред`явлення позову самою особою, право якої порушене, так і в разі пред`явлення позову в інтересах цієї особи іншою уповноваженою на це особою, відлік позовної давності обчислюється з одного й того самого моменту: коли особа довідалася або могла довідатися про порушення її права або про особу, яка його порушила.

З урахуванням особливостей конкретних правовідносин початок перебігу позовної давності може бути пов`язаний з різними юридичними фактами та їх оцінкою управомоченою особою.

Відповідно до ч. 1 ст. 261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права.

Зазначена правова позиція відмічена також у п.28 Постанови від 6 листопада 2009 року N 9 Пленуму ВС України «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними, а саме, що перебіг позовної давності щодо вимог про визнання правочинів недійсними обчислюється не з моменту вчинення правочину, а відповідно до частини першої статті 261 ЦК - від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

З урахуванням наведених вище мотивів укладення удаваної угоди суд першої інстанції правильно відхилив доводи третьої особи ОСОБА_3 , про те, що початком перебігу строку позовної давності слід вважати день укладення оспорюваних договорів.

Встановлено, що позивач здійснював ремонт квартири, в нього були правовстановлюючі документи на квартиру, покійним племінником було складено заповіт на нього в частині цієї квартири.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що початком перебігу строку позовної давності в даному випадку необхідно вважати день коли позивач дізнався, що ОСОБА_3 звернувся до нотаріуса щодо прийняття спадщини після смерті сина, а тому підстав для застосування вимог ч. 4 ст. 267 ЦК України та відмови в позові у зв`язку із пропуском строку позовної давності суд не вбачає.

Крім того, суд правильно звернув увагу на те, що відповідно до ч. 3 ст. 267 ЦК України, позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення.

Частиною 1 статті 48 ЦПК України передбачено, що сторонами в цивільному процесі є позивач і відповідач.

Заяву про застосування наслідків спливу строку позовної давності було заявлено ОСОБА_24 , який перебуває в процесуальному статусі третьої особи і, відповідно, не наділений правом із зверненням із відповідною заявою.

Апеляційна скарга та доповнення до неї від 22 червня 2022 року не містить нових фактів чи засобів доказування, які б спростували висновки суду першої інстанції. Наведені в апеляційній скарзі доводи фактично зводяться до переоцінки доказів та незгоди апелянта з висновками суду першої інстанції та з їх оцінкою, а тому не дають підстав для висновку про неправильне застосування місцевим судом норм матеріального і процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи.

Інші доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують, а тому підстав для її задоволення немає.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Також, відповідно до практики ЄСПЛ, зокрема у справі «Гарсіа Руіз проти Іспанії (Garcia Ruiz v. Spain) від 21.01.1999 року (заява 30544/96), п. 26: «…при відхиленні скарги апеляційний суд може в принципі просто схвалити обґрунтування рішення суду нижчого суду…».

Зважаючи на вказане колегія суддів вважає за можливе в цілому схвалити мотиви суду першої інстанції щодо розгляду усіх позовних вимог, викладені в оскаржуваному рішенні, вважаючи такі належними та відповідними до встановлених обставин, що мають значення та вимог закону, без додаткового дублювання.

Судом правильно встановлено фактичні обставини справи, вірно застосовано матеріальний закон та дотримано процедуру розгляду справи, встановлену ЦПК України, ухвалено справедливе рішення, тому підстав для його зміни чи скасування колегія суддів не вбачає.

Ураховуючи наведене, колегія суддів вважає за необхідне апеляційну скаргу залишити без задоволення, а судове рішення без змін.

Керуючись ст. 367, ст. 368, п. 1 ч. 1 ст. 374, ст. 375, ст. 381, ст. 382, ст. 384 ЦПК України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 залишити без задоволення.

Рішення Франківського районного суду м.Львова від 01 липня 2021 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскарженою у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови.

Повний текст постанови складено 08 липня 2022 року.

Головуючий: Савуляк Р.В.

Судді: Мікуш Ю.Р.

Приколота Т.І.