Справа № 199/7305/22
(2/199/2742/22)
РІШЕННЯ

Іменем України

29.11.2022

Амур-Нижньодніпровський районний суд м. Дніпропетровська у складі:

головуючого судді Спаї В.В.,

секретар судового засідання Мирошник Н.І.,

за участі:

позивача ОСОБА_1 , представника позивача адвоката Кузьміна Р.В., представника відповідача Весніна Д.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Дніпрі у порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Комунального підприємства «Теплоенерго» Дніпровської міської ради про визначення суми боргу,

ВСТАНОВИВ:

В обґрунтування позову позивач посилається на те, що вона є співвласником житла квартири АДРЕСА_1 ; у грудні 2021 р. позивач отримала претензію відповідача №9 від 17.12.2021 р. про суму боргу за спожиту теплову енергію в розмірі 88 238,09 грн., у березні 2022 р. розмір заборгованості за підрахунком позивача становить 103 816, 57 грн. Провести акт звірки із відповідачем неможливо через обмеження, встановлені з метою попередження розповсюдження захворюваності на гостру респіраторну інфекцію, спричинену вірусом SARS-CoV-2», вказана обставина ускладнена також у зв`язку з війною. Заявлені відповідачем суми боргу не мають конкретики розрахунку, переліку кількості місяців опалювального сезону та років, за які нараховані суми, відповідачем не враховані положення ст. 257 ЦПК України частині строку позовної давності.

Відповідач позов не визнав повністю.

У відзиві на позовну заяву відповідач просив суд врахувати, що особовий рахунок оформлюється на житлове приміщення, а не на особу, а облік споживання теплової енергії по квартирі здійснюється з наростаючим підсумком, незалежно від зміни власників.

Об`єктом захисту у цивільному судочинстві являється порушене, невизнане або оспорене право чи цивільний інтерес.

Порушення права пов`язане з позбавленням його володільця можливості здійснити (реалізувати) своє право повністю або частково. При оспорюванні або невизнанні права виникає невизначеність у праві, викликана поведінкою іншої особи.

На переконання відповідача, позивачем не надано доказів неналежного виконання відповідачем його обов`язків, як надавача послуг з постачання теплової енергії.

Позивач зазначає, що відповідачу відомо, що відповідно до статті 257 Цивільного кодексу України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Суд застосовує позовну давність лише тоді, коли є підстави для задоволення позовної вимоїн. Тобто, перш ніж застосувати позовну давність, суд має з`ясувати та зазначити у судовому рішенні, чи порушене право або охоронюваний законом інтерес позивача, за захистом якою той звернувся до суду. Якщо і а ке право чи інтерес не порушені, суд відмовляє у задоволенні позову через йото необгрунтованість. Відповідач вважає, що фактично позивачем ставиться питання, яке мас бути предметом доказування у разі пред`явлення до ОСОБА_1 , позовних вимог про стягнення заборгованості.

Як встановлено судом на підставі доказів, наданих у порядку ст.ст. 76 80 ЦПК України, позивач ж співвласником житла квартири АДРЕСА_1 .

У грудні 2021 р. позивач отримала претензію відповідача №9 від 17.12.2021 р. про суму боргу за спожиту теплову енергію в розмірі 88 238,09 грн. (а.с. 5).

Відповідно до рахунку повідомлення за послуги з централізованого водопостачання та водовідведення за березень 2022 р. №130188, позивач має заборгованість в розмірі 8 280,00 грн. (а.с. 6).

Процесуальні дії у справі:

-ухвалою від 30.09.2022 р. відмовлено в задоволенні заяви позивача ОСОБА_1 про звільнення від сплати судового збору за подання позовної заяви до Комунального підприємства «Теплоенерго» про визначення суми боргу;

-ухвалою від 30.09.20222 р. позовну заяву ОСОБА_1 про звільнення від сплати судового збору за подання позовної заяви до Комунального підприємства «Теплоенерго» про визначення суми боргу залишено без руху;

-ухвалою від 07.10.2022 р. відкрито провадження у цивільній справі;

-ухвалою суду від 23.11.2022 р. відмовлено в задоволенні заяви позивача про відвід судді;

-ухвалою від 23.11.2022 р. виправлено описку у судовому рішенні ухвалі Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 07.10.2022 р. про відкриття провадження у справі.

Правовідносини між учасниками справи виникли із захисту прав позивача, як споживача тепловії енергії, яку постачає відповідач, в частині нарахування плати за спожиту комунальну послугу та регулюються п. 11 ч. 1 ст. 1, ст. 5, пунктом 5 частини другої статті 7 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» від 09.11.2017 р., ч. 1 ст. 509, ч. 1 ст. 526, ст.ст. 256, 610, ч.ч. 2-5 ст. 267, ч. 1 ст. 13, ч. 2 ст. 16 ЦК України.

Дослідив докази в межах заявлених суду позовних вимог, суд дійшов до висновку про відсутність підстав для задоволення позову повністю, виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 5 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» від 09.11.2017 р. №2189-VIII, до житлово-комунальних послуг належать: 1) житлова послуга - послуга з управління багатоквартирним будинком. Послуга з управління багатоквартирним будинком включає: забезпечення утримання спільного майна багатоквартирного будинку, зокрема прибирання внутрішньобудинкових приміщень та прибудинкової території, якщо прибудинкова територія, за даними Державного земельного кадастру, знаходиться у власності або користуванні співвласників багатоквартирного будинку відповідно до вимог законодавства, виконання санітарно-технічних робіт, обслуговування внутрішньобудинкових систем (крім обслуговування внутрішньобудинкових систем, що використовуються для надання відповідної комунальної послуги у разі укладення індивідуальних договорів з обслуговуванням внутрішньобудинкових систем про надання такої послуги, за умовами яких обслуговування таких систем здійснюється виконавцем), утримання ліфтів тощо; купівлю електричної енергії для забезпечення функціонування спільного майна багатоквартирного будинку; поточний ремонт спільного майна багатоквартирного будинку; інші додаткові послуги, які можуть бути замовлені співвласниками багатоквартирного будинку; 2) комунальні послуги - послуги з постачання та розподілу природного газу, постачання та розподілу електричної енергії, постачання теплової енергії, постачання гарячої води, централізованого водопостачання, централізованого водовідведення, поводження з побутовими відходами.

Пунктом 5 частини другої статті 7 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» від 09.11.2017 р. № 2189-VIII, передбачений обов`язок споживача оплачувати надані житлово-комунальні послуги за цінами/тарифами, встановленими відповідно до законодавства, у строки, встановлені відповідними договорами.

Обов`язок щодо оплати власниками квартир та споживачами житлово- комунальних послуг, крім вищенаведених положень законодавства, закріплений також у статті 162 Житлового кодексу Української РСР.

Частиною першою статті 509 ЦК України визначено, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Відповідно до частини першої стаття 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно зі статті 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Виходячи зі змісту ст. 256 ЦК України, позовна давність це строк для захисту права за позовом особи, право якої порушене. Іншими словами, це строк протягом якого особа, право якої порушено, може вимагати захисту чи примусового здійснення свого права через суд.

Сплив строку позовної давності є підставою для відмови в позові. Проте, особа, яка виконала зобов`язання після закінчення позовної давності, не має права вимагати повернення виконаного, якщо навіть у момент виконання вона не знала про його закінчення.

Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (ст. 257 ЦК України).

Відповідно до п. 11 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» плата за абонентське обслуговування - платіж, який споживач сплачує виконавцю комунальної послуги за індивідуальним договором про надання комунальних послуг (далі - індивідуальний договір) або за індивідуальним договором з обслуговуванням внутрішньобудинкових систем про надання комунальних послуг (далі - індивідуальний договір з обслуговуванням внутрішньобудинкових систем) (крім послуг з постачання та розподілу природного газу і з постачання та розподілу електричної енергії), що включає витрати виконавця, пов`язані з укладенням договору про надання комунальної послуги, здійсненням розподілу обсягу спожитих послуг між споживачами, нарахуванням та стягненням плати за спожиті комунальні послуги, обслуговуванням та заміною вузлів комерційного обліку води і теплової енергії (у разі їх наявності у будівлі споживача), крім випадків, визначених цим Законом, а також за виконання інших функцій, пов`язаних з обслуговуванням виконавцем абонентів за індивідуальними договорами (крім обслуговування та поточного ремонту внутрішньобудинкових систем теплопостачання, водопостачання, водовідведення та постачання гарячої води).

На переконання позивача, відповідач при нарахуванні абонентської плати повинен враховувати строк позовної давності, у зв`язку з чим позивач вважає, що розмір боргу за надані відповідачем складає не 88 238,09 грн. (станом на 01.11.2021 р.), а менше (за виключенням трьох років, які передують даті останнього нарахування за послуги).

Суд не погоджується із слушністю доводів позивача в цій частині.

Відповідно до ч.ч. 2 5 ст. 267 ЦК України заява про захист цивільного права або інтересу має бути прийнята судом до розгляду незалежно від спливу позовної давності.

Позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення.

Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

Якщо суд визнає поважними причини пропущення позовної давності, порушене право підлягає захисту.

Відтак, застосування позовної давності це виключне право суду, що належить за умови подання заяви про захист цивільного права або інтересу, подання стороною у спорі заяви про застосування позовної давності до винесення судом рішення.

Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦК України цивільні права особа здійснює у межах, наданих їй договором або актами цивільного законодавства.

Способи захисту визначені ч. 2 ст. 16 ЦК України.

Під способами захисту суб`єктивних прав розуміють закріплені законом матеріальноправові заходи охоронного характеру, за допомогою яких проводиться поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав і вплив на правопорушника (див. пункт 5.5 постанови Великої Палати Верховного Суду від 22 серпня 2018 року у справі №925/1265/16).

При цьому під ефективним засобом (способом) необхідно розуміти такий, що спричиняє потрібні результати, наслідки, тобто матиме найбільший ефект по відновленню відповідних прав, свобод та інтересів на стільки, на скільки це можливо.

Обраний позивачем спосіб захисту прав не є таким, що спричиняє потрібні результати, виходячи з вищенаведеного, відтак, вочевидь обрання позивачем неналежного способу захисту своїх прав, що є самостійною підставою для відмови у позові.

Оскільки в задоволенні позову відмовлено повністю, судові витрати підлягають віднесенню на рахунок позивача.

Керуючись ст.ст. 12, 13, ч. 1, п. 2 ч. 1 ст. 19, ст. 23, п. 2 ч. 1 ст. 258, ч. 1, ч. 6, ч. 8 ст. 259, ст.ст. 263, 264, 265, ст. 268, ст. 273, п. 1 ч. 1 ст. 274, ст. 279 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

В задоволенні позову відмовити повністю.

Судові витрати віднести на рахунок позивача.

Дата виготовлення повного судового рішення 05.12.2022 р.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Дніпровського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя В.В.Спаї