Справа № 308/8316/19
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

(заочне)

07 червня 2022 року місто Ужгород

Ужгородський міськрайонний суд Закарпатської області в складі:

головуючого-судді Бенца К.К.,

при секретарі - Курбатова Д.Л.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Ужгород в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа без самостійних вимог на предмет спору: Ужгородська районна державна адміністрація про визначення місця проживання дитини та стягнення аліментів на її утримання,-

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернулася до Ужгородського міськрайонного суду з позовною заявою до ОСОБА_2 , третя особа без самостійних вимог на предмет спору: Ужгородська районна державна адміністрація про визначення місця проживання дитини та стягнення аліментів на її утримання..

Позовні вимоги мотивує тим, що вона проживла в цивільном ушлюбі з ОСОБА_2 . Під час перебування в цивільному шлюбі у них народилася донька ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , яка проживає разом з нею.

Відповідач, ОСОБА_2 самоусунувся від будь якої участі у житті їхньої доньки, не цікавиться вихованням, її станом здоровя, не піклується про фізичний та духовний розвиток дитини, підготовкою до самостійного життя, свідомо нехтує своїми обов`язками і його не цікавить подальша доля і інтереси їх доньки.

З моменту народження дитини вона постійно піклується про неї та зебезпечує всім необхідним. Оскільки в добровільному порядку відповідач не надає допомогу на утримання доньки, позивач змушена звернутися до суду з даним позовом.

З посиланням на викладене, позивач просить суд: стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання неповнолітньої ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , в твердій грошовій сумі у розмірі 2500 грн., щомісячно з моменту звернення до суду та визначити місце проживання малолітньої доньки ОСОБА_3 з мамою ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 .

Позиція сторін справи :

Позивач у судове засідання не зявилася, в матеріалах справи наявна заява ОСОБА_1 про розгляд справи без її участі. Просить позов задовольнити.

Відповідач в судове засідання повторно не зявився, будучи належним чином повідомлений про дату час і місце розгляду справи.

Відповідач у судове засідання не з`явився, хоча про час та місце розгляду справи був повідомлений у встановленому законом порядку, що стверджується рекомендованим повідомленням яке повернулося на адресу суду із відміткою Укрпошти «адресат відсутній за вказаною адресою» за № 673, № 323, №402,№ 940 та № 024 про причини неявки суд не повідомляв, клопотань про відкладення розгляду справи та письмового відзиву до суду не надходило.

Відповідно доч.4ст.12ЦПКУкраїни кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Відповідно доч.4ст.223ЦПКУкраїни у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення).

Судвважаєзанеобхіднезвернутиувагунатому,щозастосовуючи відповіднодо ч.4ст. 10 Цивільно-процесуальногокодексуУкраїни,ст.17ЗаконуУкраїни "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" при розгляді справич.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод,право особина справедливий і публічний розгляд його справи у продовж р озумногостроку кореспондується з обов`язком добросовісно користуватися наданими законом процесуальними правами, утримуватись від дій, що зумовлюють затягування судового процесу,та вживатинадані процесуальним законом заходи дляскорочення періоду судовогопровадження (п.35рішення від 07.07.1989р. Європейського суду зправ людиниу справі "ЮніонЕліментарія Сандерс протиІспанії" (Alimentaria SandersS.A. v.Spain).Обов`язок швидкого здійснення правосуддя покладається,в першучергу, на відповідні державні судовіоргани. Розумність тривалості судового провадження оцінюється взалежності від обставин справи таз огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору. Нездатністьсудуефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справиперепонам дляруху справи єпорушенням ч.1 ст.6 даної Конвенції (§66-69рішення Європейського судузправ людини від 08.11.2005р. у справі "Смірнова протиУкраїни").

Враховуючи, що відповідач повідомлений належним чином повторно не з`явився до суду без повідомлення причин, не подав відзив, тому, при відсутності заперечень зі сторони позивача, вирішує справу на підставі наявних в ній доказів та матеріалів і ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає вимогам ст. 280 ЦПК України.

Представник третьої особи без самостійних вимог на предмет спору: Ужгородська районна державна адміністрація в судове засідання не зявилася. Надала суду клопотання про розгляд справи без участі третьої особи, просила провести розгляд справи за наявними у справі матеріалами. До матеріалів справи подано висновок органу опіки та піклування про визначення місця проживання дитини .

Заяви, клопотання :

08.04.2020 року позивачем подано до суду заяву про розгляд справи без її участі.

14.05.2020 року представником органу опіки та піклування подано до суду клопотання про розгляд справи без участі третьої особи без самостійних вимог та долучено висновок.

27.08.2020 року представником органу опіки та піклування подано до суду клопотання про розгляд справи без участі третьої особи без самостійних вимог.

10.12.2020 року представником органу опіки та піклування подано до суду клопотання про розгляд справи без участі третьої особи без самостійних вимог.

13.07.2021 року представником органу опіки та піклування подано до суду клопотання про розгляд справи без участі третьої особи без самостійних вимог.

21.09.2021 року представником органу опіки та піклування подано до суду клопотання про розгляд справи без участі третьої особи без самостійних вимог.

22.02.2022 року представником органу опіки та піклування подано до суду клопотання про розгляд справи без участі третьої особи без самостійних вимог.

21.04.2022 року представником органу опіки та піклування подано до суду клопотання про розгляд справи без участі третьої особи без самостійних вимог.

В ході розгляду справи проведені наступні процесуальні дії:

30.08.2019 року ухвалою судді Ужгородського міськрайонного суду Тхір О.А. відкрито провадження по справі та призначено справу до розгляду у судовому засіданні за правилами загального позовного провадження.

04.12.2019 року ухвалою судді Ужгородського міськрайонного суду Бенца К.К. прийнято справу № 308/8316/19 до свого провадження та вирішено повторно провести підготовче провадження.

29.03.2022 ркоу ухвалю Ужгородського міськрайонного суду закрито підготовче провадження по справі та призначено розгляд справи по суті.

Вивчивши та перевіривши в судовому засіданні матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті суд приходить до наступного.

Згідно ст. ст. 13, 81 ЦПК України суд розглядає справи в межах заявлених вимог і на підставі доказів поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог чи заперечень.

Як встановлено судом, сторони перебували у цивільному шлюбі. Під час перебування в цивільному шлюбі у них народилася донька ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що стверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_1 . У графі батько у свідоцтві про народження ОСОБА_3 зазначено - ОСОБА_2 .

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_4 проживає з матірю ОСОБА_1 , що стверджується довідкою Середнянської селищної ради Ужгородського району Закарпатської області від 06.06.2019 року за № 1698.

Правовідносини між сторонами випливають із норм Сімейного Кодексу України, зокрема згідно до вимог ст. 180 Сімейного Кодексу України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Так, відповідно до ст.51 Конституції України, батьки зобов`язані утримувати дітей до їх повноліття. Ненадання матеріальної допомоги на утримання дитини є порушенням обов`язку батьків піклуватися про своїх дітей.

Відповідач свій обов`язок утримувати дитину, що передбачений ст. 180 СК України , як стверджує позивач, не виконує.

Ненадання матеріальної допомоги на утримання дитини є порушенням обов`язку батьків піклуватися про своїх дітей.

Відповідно до ч. 1 ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства» виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці.

За приписами зазначених правових норм на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини, отже, і витрати на утримання дитини (забезпечення умов життя) також мають бути однаковими.

За правовою природою аліментні зобов`язання - це періодичні платежі, які платник аліментів зобов`язаний сплачувати щомісячно, з метою матеріального утримання дитини.

Частинами 1-3 ст. 181 СК України передбачено, що способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними; за домовленністю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі; за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.

Аналіз наведених норм закону дає підстави для висновку, що за загальним правилом спосіб виконан-ня батьками своїх обов`язків по утриманню неповнолітніх дітей, зокрема, сплаті аліментів, залежить від домовленості між ними, однак, у разі відсутності такої домовленості той з батьків, з ким проживають діти, має право звернутися до суду з відповідним позовом і в цьому разі аліменти на них можуть бути присуджені в частці від заробітку (доходу) їх матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі.

Сплата аліментів за рішенням суду є одним із способів виконання обов`язку утримувати дитину тим з батьків, хто проживає окремо від дитини.

Аналогічний правовий висновок викладений у постанові Верховного Суду від 17 червня 2020 року у справі № 158/1638/18.

Положеннями статей 180, 183, 185, 193, 198, 199 СК України визначаються декілька видів виконання цього обов`язку, зокрема утримання неповнолітньої дитини, що стягується у частках або твердій грошовій сумі (статті 180, 183); участь батьків у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом, тощо) (стаття 185); утримання дитини, яка перебуває в закладі охорони здоров`я, навчальному або іншому закладі, у разі якщо батьки не беруть участі в утриманні дитини, влаштованої до державного або комунального або іншого закладу, аліменти можуть бути стягнуті з них на загальних підставах (стаття 193); батьки зобов`язані утримувати своїх повнолітніх непрацездатних дочку, сина, які потребують матеріальної допомоги, а також якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і потребують матеріальної допомоги до досягнення ними двадцяти трьох років, за умови якщо батьки можуть надавати таку допомогу (стаття 198).

Згідно ч. 3 ст. 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її батька, матері і (або) у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.

Частина 1 статті 182 СК України зазначає, що при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, інші обставини, що мають істотне значення.

Частина 2 статті 182 СК України зазначає, що розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини.

Згідно ч. 1 ст. 184 СК України суд за заявою одержувача визначає розмір аліментів у твердій грошовій сумі.

Відповідно до ст. 7 ЗУ „Про державний бюджет України на 2022 рік" затверджено на 2022 рік прожитковий мінімум на дітей від 6 до 18 років: з 1 січня 2022 року 2618 гривень, з 1 липня 2022 року - 2744 гривень.

Відповідно до вимог ч. 2 ст. 182 СК України мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Виходячи з системного тлумачення зазначених норм права, вибір способу стягнення аліментів належить тому з батьків, разом з яким проживає дитина, і який є позивачем у справі про стягнення аліментів. Тобто, саме позивачу належить право вибору способу стягнення аліментів (у твердій грошовій сумі чи у частці від заробітку платника аліментів).

При визначенні способу стягнення аліментів суд погоджується з обраним позивачем способом стягнення аліментів та вважає, що він повинен бути визначений у єдиній твердій грошовій сумі за вибором позивача.

Вирішуючи питання про розмір аліментів, суд враховує вимоги ст. ст. 182, 183 СК України, надані сторонами докази в підтвердження своїх позовних вимог, враховує матеріальний стан позивача, відповідача, стан здоров`я, потреби дитини, та працездатний вік відповідача, відповідач є фізично здоровою особою , що здатна забезпечувати належний рівень утримання як себе, та і неповнолітньої дитини, відповідач працездатний, відсутність у відповідача інших утриманців, враховує встановлений законом мінімальний розмір аліментів на дитину, а також покладення обов`язку утримання дітей на обох батьків.

Факт відсутності у батька можливості надавати дитині відповідного розміру утримання не фігурує в переліку обставин, які враховуються судом при визначенні розміру аліментів.

Згідно ч.ч. 1-4 ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Разом з тим, як встановлено судом, відповідач в порядку ст.188 Сімейного Кодексу України від обов`язку утримувати дитину не звільнений, угоди про добровільну сплату аліментів згідно ст. 189 Сімейного кодексу України між сторонами на даний час не укладено.

Будь - яких обставин, що перешкоджали б відповідачу сплачувати аліменти на утримання дитини в судовому засіданні не встановлено.

Згідно з ч. 2 ст. 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року (ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789-XII від 27 лютого 1991 року) держави-учасниці зобов`язуються забезпечити дитині такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживають всіх відповідних законодавчих і адміністративних заходів.

Держави-учасниці забезпечують у максимально можливій мірі виживання і здоровий розвиток дитини (ч. 2 ст. 6 Конвенції про права дитини).

Частиною 1 та 2 ст. 27 Конвенції про права дитини визначено, що держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батько (-ки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Відповідно до статті 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.

Відповідно до положень ч. 1 ст. 3 Конвенції про права дитини, ч.ч. 7, 8 ст. 7 СК України при вирішенні будь-яких питань щодо дітей суд повинен виходити з як найкращого забезпечення інтересів дітей і, тим більше, при захисті одного із основних прав дитини -права на утримання, яке кореспондується з конституційним обов`язком батьків утримувати дітей до їх повноліття.

Оскільки донька сторін проживає разом з матір`ю, а ОСОБА_2 є її батьком та на нього покладено однаковий з ОСОБА_1 , обов`язок щодо утримання і матеріального забезпечення своєї доньки, добровільної згоди між батьками щодо порядку реалізації такого обов`язку не досягнуто, а відтак наявні правові підстави для стягнення з відповідача аліментів на утримання дитини , які присудити у твердій грошовій сумі за вибором матері дитини, разом з якою проживає донька.

Обов`язок утримувати дитину є рівною мірою обов`язком як матері , так і батька.

Однак позивач не надала доказів на підтвердження наявності у відповідача більших доходів, і не довела спроможності відповідача сплачувати аліменти на дитину у визначених нею сумах. Посилання позивача на те, що саме така сума може надати їй можливість на належному рівні утримувати доньку, враховуючи вартість життя, не є підставою для стягнення аліментів у вказаній нею сумі. Тому підстав для стягнення з відповідача аліментів у розмірі, зазначеному позивачкою, суд не вбачає.

З урахуванням викладеного, зважаючи на приписи чинного законодавства, суд приходить до висновку, що для задоволення всіх потреб дитини : калорійного харчування та забезпеченням одягу відповідно до її віку, з урахуванням принципу співмірності, достатніх потреб дитини, дійсної участі батька у її утриманні, а також покладення обов`язку утримання дитини на обох батьків, слід визначити розмір аліментів в твердій грошовій сумі в розмірі 2000,00 гривень щомісячно , але не менше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, що не є заздалегідь непомірним для сплати відповідачем та буде в достатній мірі відповідати заявленим позивачем потребам утримання дитини, з огляду на законодавчо визначений розмір прожиткового мінімуму на дитину, починаючи із дня подачі позову до суду і до досягнення дитиною повноліття, що відповідає приписам ч.1 ст. 184 СК України, таким чином частково задовольняючи позовні вимоги.

Підстав для відмови у задоволенні позовних вимог судом не встановлено.

Крім того, суд роз`яснює, що у разі зміни матеріального чи сімейного стану платника аліментів одержувач аліментів, рівно як і платник аліментів вправі в порядку ст. 192 СК України звернутися до суду з позовом відповідно про збільшення чи зменшення розміру аліментів.

Відповідно до ч. 1 ст. 191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову.

Оскільки з позовом позивач звернулася 18.07.2019 року, аліменти на утримання дитини підлягають стягненню з цієї дати.

Згідно п. 1 ч. 1 ст. 430 ЦПК України, суд допускає негайне виконання рішень у справах про стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць.

Обгрунтованими є і вимоги позивача про визначення місця проживання дитини разом з матір`ю - позивачем по справі.

Відповідно до ч. 1ст. 161 СК України, якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом.

З матеріалів справи не вбачається наявність спору щодо визначення проживання їх спільної дитини.

Окрім того, суд враховує висновок Ужгородської районної державної адміністрації Закарпатської області про визначення місця проживання дитини від 01.10.2019 рок уза № 857/03-31.

Відповідно до висновку Ужгородської районної державної адміністрації Закарпатської області про визначення місця проживання дитини від 01.10.2019 рок уза № 857/03-31, орган опіки та піклування вважає за доцільне визначи місце проживання дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_4 з матірю ОСОБА_1 за адресою АДРЕСА_1 .

Підстав для відмови у задоволенні позовних вимог судом не встановлено.

Відповідно до ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів в їх сукупності.

Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 141 ЦПК України, у разі задоволення позову, судові витрати покладаються на відповідача.

Відповідно ст. 141 ЦПК України якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог тому суд вважає, що оскільки позивач за подання позову про стягнення аліментів звільнена від сплати судового збору, відповідно до Закону України "Про судовий збір", з відповідача слід стягнути в дохід держави судовий збір у розмірі 768,40 грн. 00 коп.

Керуючись ст.ст. 12, 76, 81, 89, 141, 259, 263-265, 268, 280-284, 352, 354, 430 ЦПК України та ст.ст. 182-184 Сімейного Кодексу України, суд, -

УХВАЛИВ :

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа без самостійних вимог на предмет спору: Ужгородська районна державна адміністрація про визначення місця проживання дитини та стягнення аліментів на її утримання задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 (місце реєстрації: АДРЕСА_2 ) на користь ОСОБА_1 (адреса проживання: АДРЕСА_3 РНОКПП НОМЕР_2 ) аліменти на утримання неповнолітньої ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , в твердій грошовій сумі у розмірі 2000,00 гривень, щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи із дня подачі позову до суду 18.07.2019 року і до досягнення дитиною повноліття.

Визначити місце проживання малолітньої доньки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_4 з мамою ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , мешканкою: АДРЕСА_1 .

В решті позовних вимог відмовити.

Стягнути з ОСОБА_2 (місце реєстрації: АДРЕСА_2 ) на користь ОСОБА_1 (адреса проживання: АДРЕСА_3 РНОКПП НОМЕР_2 ) суму сплаченого нею судового збору в розмірі 768,40 грн.

Стягнути з ОСОБА_2 (місце реєстрації: АДРЕСА_2 ) на користь держави суму судового збору в розмірі 768,40 грн.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом тридцяти днів з дня його проголошення .

Учасник справи, якому повне заочне рішення не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених цим Кодексом, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Рішення суду може бути оскаржене безпосередньо до Закарпатського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасники справи:

Позивач - ОСОБА_1 (адреса проживання: АДРЕСА_3 РНОКПП НОМЕР_2 )

Відповідач - ОСОБА_2 (місце реєстрації: АДРЕСА_2 ) .

Третя особа без самостійних вимог на предмет спору: Ужгородська районна державна адміністрація (місце знаходження: м. Ужгород, вул. Загорська, 10, 88017)

Дата складання повного тексту рішення суду - 13.06.2022.

Суддя Ужгородського

міськрайонного суду К.К. Бенца