КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 липня 2022 року місто Київ.

Справа 757/60609/21-ц

Апеляційне провадження № 22-ц/824/6264/2022

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді Желепи О.В.,

суддів: Кравець В.А., Стрижеуса А.М.,

секретар судового засідання Вєтчінова О.О.

розглянув у відкритому судовому засіданні в залі суду у порядку спрощеного позовного провадження, в режимі відеоконференції апеляційну скаргу Акціонерного товариства «Українська залізниця» на рішення Печерського районного суду міста Києва від 19 січня 2022 року (у складі судді Бусик О.Л. повний текст рішення складено 25 січня 2022 )

в справі за позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «Українська залізниця» про стягнення заборгованості із заробітної плати та середнього заробітку за час затримки виплати та компенсації втрати частини заробітної плати у зв`язку з порушенням термінів її виплати,-

В С Т А Н О В И В:

У листопаді 2021 року позивач, в інтересах якого діє адвокат Камінська Д.В., звернувся до суду із вказаним позовом, у якому, просив суд стягнути заборгованість із заробітної плати в тому числі нараховану, але не виплачену грошову компенсацію за невикористану відпустку в сумі 14241,99 грн, середній заробіток за період затримки з 17 липня 2017 року до 30 листопада 2021 року 301901,87 грн, стягнути компенсацію втрати частини доходу через порушення строків виплати у розмірі 2473,93 грн.

В обґрунтування позову позивач зазначав, що з 21 липня 2010 року він працював в ДП «Донецька залізниця». Відповідно до Закону України від 23 лютого 2012 року №4442-IV, постанови Кабінету Міністрів України від 25 червня 2014 року №200, ДП «Донецька залізниця» було реорганізовано шляхом злиття у регіональну філію «Донецька залізниця» ПАТ «Українська залізниця».

01 березня 2017 року на підставі наказу від 20 березня 2017 року №154 виробничого підрозділу «Іловайська колійна машинна станція» структурного підрозділу «Донецька дирекція залізничних перевезень» регіональної філії «Донецька залізниця» ПАТ «Українська залізниця» позивачу було підвищено оклад на 25 відсотків Особової картки працівника форми №П-2.

З 20 березня 2017 року згідно з наказами від 17 березня 2017 року №236/ДНД та від 17 березня 2017 року №19/ІОЦ було встановлено простій працівника виробничого підрозділу «Іловайська колійна машинна станція» структурного підрозділу «Донецька дирекція залізничних перевезень» регіонально філії «Донецька залізниця» ПАТ «Українська залізниця» по причинам не залежним від працівників.

Згідно з наказом від 16 червня 2017 року №2029/ДН-ос позивач був звільнений з роботи у зв`язку із скороченням штату на підставі п. 1 ст. 40 КЗпП України.

В день звільнення позивачу було видано трудову книжку, однак не виплачена заборгованість із заробітної плати відповідно до розрахунку в тому числі грошова компенсація за невикористану відпустку в сумі 14241,99 грн.

Зазначені дії відповідача є порушенням вимог ст. 47 та ч. 1 ст. 116 КЗпП України, що є підставою для застосування відповідальності, передбаченої статтею 117 КЗпП України, а саме виплатити середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні в сумі 301901,87 грн.

Відповідно до Порядку проведення компенсації громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушення термінів їх виплати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 21 лютого 2001 року №159 відповідач зобов`язаний сплатити на користь позивача загальну суму компенсації у розмірі 2473,93 грн.

На підставі наведеного позивач просив про задоволення позову.

Рішенням Печерського районного суду міста Києва від 19 січня 2022 року позов ОСОБА_2 задоволено.

Стягнуто з Акціонерного товариства «Українська залізниця» на користь ОСОБА_2 заборгованість із заробітної плати в сумі 14241 (чотирнадцять тисяч двісті сорок одна) гривня 99 копійок, середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні в сумі 301901 (триста одна тисяча дев`ятсот одна) гривня 87 копійок компенсацію втрати частини доходів у зв`язку з порушенням термінів їх виплати в сумі 2473 (дві тисячі чотириста сімдесят три) гривні 93 копійок.

Стягнутоз Акціонерного товариства «Українська залізниця» на користь держави судовий збір в розмірі 3043, 75 гривень.

Не погоджуючись з таким рішенням, відповідач звернувся з апеляційною скаргою, в якій просив скасувати таке рішення та ухвалити нове, яким відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі. Здійснити перерозподіл судових витрат.

В апеляційній скарзі посилається на те, що через неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, недотримання висновків Верховного Суду, суд першої інстанції ухвалив незаконне і необґрунтоване рішення.

Місцевий суд необґрунтовано визнав надані позивачем розрахунки заробітної плати належними доказами, які не викликають сумніву в їх достовірності. Та безпідставно задовольнив вимогу про стягнення заборгованості із заробітної плати в сумі 14241,99 грн., яка не підтверджена належними доказами. Також суд не врахував, що позивач отримав 1720 грн. 25 коп. 27 вересня 2017 року - аванс за першу половину березня 2017 року.

Щодо стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні посилається на існування великої кількості судової практики, яка міститься, зокрема у постановах ВСУ від 23.03.2016 у справах №№6-364цс16, 6-365цс16, постанові ВС від 07.02.2020 у справі №236/396/18; постанові ВС у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 10.10.2019 у справі №243/2071/18 (провадження №61-48088сво18). Також міститься посилання на ухвалу Великої палати ВС від 20 липня 2021 року в справі № 757/47709/19-ц., відповідно до якої науково-правовий висновок ТПП України є належним доказом настання форс-мажорних обставин.

Вказує також на те, що на момент звільнення позивача і дотепер існують обставини непереборної сили, які відповідач не міг передбачити чи відвернути, що завдали збитків як підприємству в цілому так і його працівникам. Товариство з незалежних від нього причин було позбавлено можливості виконати зобов`язання, передбачені законом щодо проведення з позивачем повного розрахунку при звільненні.

Посилається на постанову ВС у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду від 24.10.2019 у справі №266/4637/18 (провадження №61-7583св19).

Ухвалою від 09 лютого 2022 року Київським апеляційним судом відкрито апеляційне провадження в даній справі та надано учасникам справи 5-ти денний строк з моменту отримання ухвали для подачі відзиву на апеляційну скаргу.

В судове засідання учасники справи не з`явились. Представник відповідача просила провести засідання в режимі відео-конференції, проте з технічних причин, зв`язок з представником відповідача не був встановлений. Представник позивача Камінська Д.В. просила провести розгляд справи за відсутності позивача .

Розглянувши справу в межах доводів апеляційної скарги, перевіривши законність та обґрунтованість рішення, апеляційний суд приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до статті 94 КЗпП України заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку власник або уповноважений ним орган виплачує працівникові за виконану ним роботу.

Статтею 116 КЗпП України визначено, що при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. В разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен в зазначений у цій статті строк виплатити не оспорювану ним суму.

У разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені у статті 116 КЗпП України, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника (стаття 117 КЗпП України).

З матеріалів справи вбачається та судом встановлено, що Позивач працював на Державному підприємстві «Донецька залізниця» та 16 червня 2017 року на підставі наказу №2029/ДН-ос був звільнений з посади у зв`язку зі скороченням штату на підставі п. 1 ст. 40 КЗпП України.

Наказом № 236/ДНД та №19/ІОЦ начальника дирекції структурного підрозділу «Донецька дирекція залізничних перевезень» встановлено початок простою по причинам, незалежних від робітників з 20 березня 2017 року для всіх працівників виробничих підрозділів дирекції. В зазначених наказах зазначалось, що на час простою за час простою розраховувати 2/3 ставки встановленої працівникові розряду (окладу) за час простою згідно графіку роботи.

Відповідно до пункту 2 Статуту ПАТ «Укрзалізниця», затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 02 вересня 2015 року № 735 ПАТ «Українська залізниця» є правонаступником усіх прав і обов`язків Укрзалізниці та підприємств залізничного транспорту. Відповідно до ст. 7 Закону України «Про особливості утворення публічного акціонерного товариства загального користування» ПАТ «Українська залізниця» повністю відповідає за зобов`язаннями, які передбачені Галузевою угодою між Укрзалізницею та профспілками щодо підприємств залізничного транспорту, до укладення нової відповідної угоди.

Судом встановлено, що у день звільнення з роботи позивачу видано трудову книжку, але не виплачено заборгованість із заробітної плати.

У зв`язку із порушенням строків виплати заробітної плати та всіх сум, які належать позивачу при звільнені, відповідач має сплатити на підставі ст. 117 КЗпП України середній заробіток за весь час затримки у розмірі 301901,87 грн.

Висновок суду про доведеність та обґрунтованість позовних вимог в частині стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку не відповідає встановленим обставинам та вимогам Закону.

Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

У постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 10 жовтня 2019 року у справі № 243/2071/18 (провадження № 61-48088сво18) вказано, що: «зважаючи на вимоги позивача - виплата заборгованості із заробітної плати, компенсації за невикористану відпустку, компенсацію за затримку видачі трудової книжки та середній заробіток за весь час вимушеного прогулу, а також встановлені форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили), застосуванню підлягають положення трудового і цивільного законодавства. Статтею 617 ЦК України передбачено, що особа, яка порушила зобов`язання, звільняється від відповідальності за порушення зобов`язання, якщо вона доведе, що це порушення сталося внаслідок випадку або непереборної сили. У пункті 1 частини першої статті 263 ЦК України наведено ознаки непереборної сили та визначено, що непереборна сила - це надзвичайна або невідворотна за даних умов подія. Отже, непереборною силою є надзвичайна і невідворотна зовнішня подія, що повністю звільняє від відповідальності особу, яка порушила зобов`язання, за умови, що остання не могла її передбачити або передбачила але не могла її відвернути, і ця подія завдала збитків. Відповідно до статті 117 КЗпП підставою відповідальності власника за затримку розрахунку при звільненні є склад правопорушення, який включає два юридичних факти: порушення власником строку розрахунку при звільненні та вина власника. Згідно зі статтею 14-1 Закону України «Про торгово-промислові палати в Україні» Торгово-промислова палата України та уповноважені нею регіональні торгово-промислові палати засвідчують форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили) та видають сертифікат про такі обставини протягом семи днів з дня звернення суб`єкта господарської діяльності за собівартістю. Сертифікат про форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили) для суб`єктів малого підприємництва видається безкоштовно. Форс-мажорними обставинами (обставинами непереборної сили) є надзвичайні та невідворотні обставини, що об`єктивно унеможливлюють виконання зобов`язань, передбачених умовами договору (контракту, угоди тощо), обов`язків згідно із законодавчими та іншими нормативними актами, а саме: загроза війни, збройний конфлікт або серйозна погроза такого конфлікту, включаючи але не обмежуючись ворожими атаками, блокадами, військовим ембарго, дії іноземного ворога, загальна військова мобілізація, військові дії, оголошена та неоголошена війна, дії суспільного ворога, збурення, акти тероризму, диверсії, піратства, безлади тощо (частина друга статті 14-1 Закону України «Про торгово-промислові палати в Україні»). Аналогічний правовий висновок висловлено Верховним Судом України у постановах: від 11 листопада 2015 року у справі № 6-2159цс15, від 23 березня 2016 року у справі № 6-364цс16, від 11 травня 2016 року, у справі № 6-383цс15, від 25 травня 2016 року у справі № 6-948цс16, в яких були встановлені подібні правовідносини та аналогічні фактичні обставини. Відповідно до Науково-правового висновку щодо унеможливлення виконання обов`язків, передбачених законодавством України про працю при вивільненні (звільненні) працівників, спричиненого впливом дії форс-мажорних обставин (обставин непереборної сили) від 24 липня 2017 року за № 2370/2/21-10.2 терористична загроза та загроза територіальної цілісності України, у тому числі територій міст: Донецьк, Горлівка, Єнакієве, Харцизьк, Ясинувата Ясинуватського району Донецької області, що супроводжується актами тероризму, для подолання яких направлене проведення в Донецькій та Луганській областях антитерористичної операції у 2014 році та станом на поточну дату заходи її проведення тривають є надзвичайними, непередбачуваними та невідворотними обставинами, що об`єктивно унеможливлюють виконання обов`язків сторонами, передбачених умовами трудового договору (контракту), законодавчими та іншими нормативними актами. Зважаючи на те, що на момент звільнення позивача і дотепер існують обставини непереборної сили, які відповідач не міг передбачити чи відвернути, що завдали збитків як підприємству в цілому, так і його працівникам, регіональна філія "Донецька залізниця" об`єктивно, з незалежних від них причин була позбавлена можливості виконати зобов`язання, передбачені законом щодо проведення з позивачем повного розрахунку при звільненні».

У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду від 24 жовтня 2019 року у справі № 266/4637/18 (провадження № 61-7583св19) вказано, що «встановивши, що у трудових правовідносинах між позивачем та відповідачем, з 20 березня 2017 року виникли обставини, які відповідач не міг передбачити чи відвернути, та у період існування яких останній об`єктивно, з незалежних від нього причин був позбавлений можливості виконати зобов`язання, передбачені умовами договору (контракту, угоди тощо), обов`язки згідно із законодавчими та іншими нормативними актами щодо своїх працівників, у тому числі щодо позивача, дійшов обґрунтованого висновку про відсутність вини ПАТ «Українська залізниця» в особі Регіональної філії «Донецька залізниця» у несвоєчасній виплаті заробітної плати, у зв`язку з чим правильно відмовив у задоволенні позову».

ухвалою Великої палати Верховного суду від 20.07.2021р. по справі №757/47709/19-ц справу повернуто на розгляд колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду. В цій ухвалі суд зокрема зазначив, що системний аналіз постанови Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 10 жовтня 20І9 року у справі № 243/2071/18, постанов Верховного Суду у складі Касаційного цивільного суду від 02 березня 2020 року у справі № 233/4474/19, від 23 березня 2020 року у справі № 369/28/19, від 03 серпня 2020 року у справі № 266/6853/18, від 16 вересня 2020 року у справі № 757/6109/19, від 07 грудня 2020 року у справі № 227/1462/19, від 21 грудня 2020 року у справі № 242/6386/18, від 18 січня 2021 року у справі № 757/47699/19, від 20 січня 2021 року у справі № 236/3742/18, від 03 лютого 2021 року у справі № 639/3491/18, дає підстави дійти висновку щодо єдності правозастосовної практики при вирішенні аналогічних трудових спорів між звільненим працівником таАТ «Укрзалізниця» щодо належного розрахунку при звільненні та врахування судами науково-правового висновку Торгово-промислової палати України як доказу на підтвердження настання форс-мажорних обставин (обставин непереборної сили), за наявності яких відсутні підстави для задоволення позову про стягнення компенсації за невикористану відпустку, компенсації за затримку видачі трудової книжки та середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу. Таким чином, Велика Палата Верховного Суду дійшла висновку про відсутність підстав для передачі справи на її розгляд.

За таких обставин районний суд зробив помилковий висновок про те, що вищенаведений науково-правовий висновок не є належним доказом на підтвердження форс-мажорних обставин.

Таким чином апеляційний суд встановив що відповідно до висновку ТПП України № 126/2/21-10.2 від 16 січня 2018 року щодо унеможливлення виконання обов`язків, передбачених законодавством України про працю при вивільненні (звільненні) працівників, спричиненого впливом дії форс-мажорних обставин (обставин непереборної сили) відносно ПАТ «Укрзалізниця» засвідчено настання форс-мажорних обставин при здійсненні господарської діяльності на території, непідконтрольній українській владі, у тому числі у м. Іловайськ. З 20 березня 2017 року господарська діяльність та управління виробничими потужностями відповідача унеможливлено неправомірними діями третіх осіб. Майно ПАТ «Укрзалізниця», що знаходиться в тому числі в містах Іловайську та Донецьку, перебуває у незаконному володінні та під контролем третіх осіб. Фактично відповідач втратив контроль і доступ до своїх виробничих потужностей та іншого майна, у тому числі, до трудових книжок працівників, оригіналів наказів, у тому числі затвердження та введення в дію штатного розпису, особових справ працівників. Початок дій форс-мажорних обставин (обставин непереборної сили) є 20 березня 2017 року. Унеможливлення виконання ПАТ «Укрзалізниця», регіональною філією «Донецька залізниця» обов`язків, передбачених законодавством України про працю, зокрема, статей 47, 83, 115, 116 КЗпП спричинено впливом дії форс-мажорних обставин (обставин непереборної сили), а саме актами тероризму на території Донецької та Луганської області, тривалими перервами в роботі транспорту, регламентними умовами відповідних рішень та актами державних органів влади, які продовжують діяти і дату закінчення їх дії встановити неможливо. Ці форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили) є надзвичайними, непередбачуваними і мають неминучий характер, їх дії не можна уникнути за звичайних обставин при всій обачливості зобов`язаної сторони за трудовим договором.

За встановлених апеляційним судом обставин відсутні підстави для стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку у розмірі 301901,87 грн.

Щодо визначення заборгованості з заробітної плати та її розміру.

Суд першої інстанції вважав встановленою обставину, що на день звільнення позивача відповідачем була нарахована, але не виплачена заробітна плата за період з березня 2017 року по червень 2017 року в сумі 14 241 грн. 99 коп.

Дослідивши надані позивачем письмові докази , колегія суддів встановила, що позивачу дійсно була нарахована заробітна плата у вищевказаному розмірі.

Доводи відповідача, що надані позивачем докази є неналежними не відповідають дійсності та спростовуються наявними в справі розрахунковими листками та довідками , на яких міститься печатка відповідача .

Разом з тим, колегія суддів погоджується з доводами відповідача в тій частині, що суд першої інстанції безпідставно не врахував, що частину заробітної плати нарахованої за березень місяць позивач отримала, що було підтверджено видатковим касовим ордером за 27 вересня 2017 року, відповідно до якого позивач отримав задепоновану заробітну плату за першу половину березня в сумі 1720 грн. 25 коп., який був долучений до відзиву на позов. (а.с.7 т.2)

Вказаним доказам, суд першої інстанції безпідставно не надав належної правової оцінки, внаслідок чого не вірно визначив розмір заборгованості по заробітній платі за березень місяць та відповідно розмір всіх сум, які позивач мав отримати при звільненні з роботи.

Враховуючи, вищенаведені обставини, щодо часткового отримання заробітної плати за березень, колегія суддів приходить до висновку про необхідність змінити рішення суду, в частині стягнення заборгованості по заробітній платі , зменшивши загальну суму стягнення до 12521, 74 грн. (дванадцять тисяч п`ятсот двадцять одна грн. 74 коп.).

Апеляційна скарга не містить доводів в частині незаконності рішення щодо стягнення Компенсації втрати частини заробітку у зв`язку з порушенням термінів її виплати, а тому в цій частині рішення не переглядається.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Відповідно до ст.376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків, викладених у рішенні суду, обставинам справи, порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

У відповідності до ч.4 ст.376 ЦПК України зміна судового рішення може полягати в доповненні або зміні його мотивувальної та (або) резолютивної частин.

Керуючись ст.376 ЦПК України, та враховуючи, що суд першої інстанції не повно встановив обставини справи, які мали значення для її вирішення , висновки суду не відповідають таким обставинам, ті обставини справи які суд вважав недоведеними, підтверджені належними доказами, суд порушив процесуальні норми, які призвели до ухвалення не законного рішення, колегія приходить до висновку про наявність правових підстав для зміни рішення районного суду в частині вирішення позовних вимог про стягнення заробітної плати та скасування рішення в частині стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні з ухваленням нового рішення про відмову в задоволенні позовних вимог.

Згідно ч. 13 ст. 141 ЦПК України, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Відповідно до ст.141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Виходячи з викладеного, пропорційно до задоволених вимог з Акціонерного товариства «Українська залізниця» на користь держави підлягає стягненню судовий збір в сумі 908 грн. (мінімальний судовий збір, виходячи з розміру задоволених позовних вимог) за подачу позовної заяви.

Також, з огляду на те, що апеляційний суд відмовив в задоволенні позову про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні на суму 301 901 грн. 87, та враховуючи, що в частині стягнення заборгованості з заробітної плати лише зменшив суму стягнення, і позивач звільнений від сплати судового збору за вимогами про стягнення заробітної плати, з позивача на користь відповідача підлягає стягненню судовий збір за подачу апеляційної скарги в сумі 3019 грн., пропорційно до розміру тих вимог , в задоволенні яких апеляційний суд відмовив .

Керуючись ст.ст. 141 , 268, 374- 376, 381-384,389 ЦПК України, суд,-

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства «Українська залізниця» задовольнити частково.

Рішення Печерського районного суду міста Києва від 19 січня 2022 року в частині вирішення позовних вимог про стягнення заборгованості з заробітної плати та судового збору змінити.

Стягнути з Акціонерного товариства «Українська залізниця» на користь ОСОБА_1 , заборгованість із заробітної плати за період з березня 2017 року по червень 2017 року в сумі 12521, 74 грн. (дванадцять тисяч п`ятсот двадцять одна грн. 74 коп.).

Стягнутиз Акціонерного товариства «Українська залізниця» на користь держави судовий збір в розмірі 908 грн

Рішення Печерського районного суду міста Києва від 19 січня 2022 року в частині вирішення позовних вимог про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні скасувати та ухвалити в цій частині нове рішення, яким в задоволенні позову ОСОБА_1 про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні відмовити.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства «Українська залізниця» судовий збір за подачу апеляційної скарги в сумі 3019 грн.

В іншій частині рішення суду залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України.

Повний текст постанови складено 06 липня 2022 року.

Головуючий:

Судді: