Справа № 279/1779/21
Провадження № 2/279/59/22
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

17 лютого 2022 року м.Коростень Житомирської області

Коростенський міськрайонний суд Житомирської області у складі судді Недашківської Л.А., з секретарем Подвисоцькою Т.В., розглянувши за правилами загального позовного провадження цивільну справу №279/1779/21 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про виділення в натурі у власність частину житлового будинку, припинення спільної часткової власності, визнання права власності,

В С Т А Н О В И В:

Позивач, в інтересах якої діє адвокат Дубенчук М.В. звернулась до суду з даним позовом до відповідачів, зазначивши, що вона є власником 35/100 частин житлового будинку АДРЕСА_1 . Іншими співвласниками 17/100 частин будинку є відповідач ОСОБА_2 , 18/100 частин вказаного будинку ОСОБА_3 та 30/100 частин відповідач ОСОБА_4 . В цілому будинок розподілений на п`ять окремо ізольованих квартир. Квартири позивачки, відповідно до технічного паспорту є номер 4 та номер 5. Ними, як співвласниками будинку фактично визначено порядок користування житлом, але наявність факту того, що житловий будинок є спільною частковою власністю, перешкоджає їй в повній мірі реалізувати своє право власності (отримати субсидію, розпоряджатись належною частиною будинку), оскільки для цього необхідна постійна згода інших співвласників. Просить виділити їй в натурі у власність 35/100 частин будинку АДРЕСА_1 та визнати за нею право власності на приміщення: коридор 4-1 площею 5,4 кв.м., кухню 4-1 площею 9,6 кв.м., кімнату 4-2 площею 16,2 кв.м., в окремо ізольованому об`єкті квартири АДРЕСА_2 ; кухню 5-1 площею 8,5 кв.м., кімнату 5-2 площею 12,5 кв.м., коридор 5-3 площею 1,4 кв.м. в окремо ізольованому об`єкті квартири АДРЕСА_3 .

Представник позивача ОСОБА_1 - ОСОБА_5 в заяві до суду клопотав про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги підтримав.

Відповідач ОСОБА_2 до суду не з`явився, причини неявки не повідомив, про день розгляду справи повідомлявся належним чином (копію ухвали про відкриття провадження з додатками отримав 01.06.2021 року). Відзив на позов не подав.

Відповідач ОСОБА_3 до суду не з`явився, причини неявки не повідомив, про день розгляду справи повідомлялась належним чином (копію ухвали про відкриття провадження з додатками, ухвалу про заміну відповідача отримав 01.02.2022 року). Відзив на позов не подав.

Відповідач ОСОБА_4 до суду не з`явилась, причини неявки не повідомила, про день розгляду справи повідомлялась належним чином (копію ухвали про відкриття провадження з додатками отримала 01.06.2021 року). Крім того відповідачі, про судовий розгляд повідомлялась шляхом розміщення оголошення на сайті судової влади. Відзив на позов не подала.

За таких обставин справу розглянуто у відсутність сторін.

Враховуючи, що особи, які беруть участь у справі в судове засідання не з`явились, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється відповідно до положень ч.2 ст.247 ЦПК України.

Дослідивши письмові матеріали справи в їх сукупності, суд дійшов висновку про наступне.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 на праві власності належить 35/100 частин житлового будинку АДРЕСА_1 , з яких: 19/100 частин на підставі свідоцтва про право власності виданого на підставі договору дарування від 18.05.2981 року та 16/100 частин на підставі договору дарування від 15.04.2002 року, що стверджується договором купівлі-продажу. Іншими співвласниками 17/100 частин будинку є відповідач ОСОБА_2 , 18/100 частин вказаного будинку ОСОБА_3 та 30/100 частин відповідач ОСОБА_4 .

Вказані обставини підтверджені правовстановлюючими документами та жодною із сторін не заперечуються.

Так, частиною першою статті 15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Відповідно до частини першої статті 16 ЦК України, частини першої статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому законом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до статей 12,81 ЦПК Україник ожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень, крім випадків, передбачених цим кодексом.

Відповідно до положень статті 356 ЦК України власність двох чи більше осіб із зазначенням частки кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю.

Частинами третьою, четвертою статті 357 ЦК України передбачено, що співвласник має право на відповідне збільшення своєї частки у праві спільної часткової власності, якщо поліпшення спільного майна, які не можна відокремити, зроблені ним своїм коштом за згодою всіх співвласників, з додержанням встановленого порядку використання спільного майна; співвласник житлового будинку, іншої будівлі, споруди може зробити у встановленому законом порядку за свій рахунок добудову (прибудову) без згоди інших співвласників, якщо це не порушує їхніх прав. Така добудова (прибудова) є власністю співвласника, який її зробив, і не змінює розміру часток співвласників у праві спільної часткової власності.

Згідно із частинами першою, третьою статті 358 ЦК України право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою; кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. У разі неможливості цього він має право вимагати від інших співвласників, які володіють і користуються спільним майном, відповідної матеріальної компенсації.

Частиною першою статті 364 ЦК України передбачено право співвласника на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній частковій власності.

За змістом цієї норми виділ частки зі спільного майна - це перехід частини цього майна у власність учасника спільної власності пропорційно його частки в праві спільної власності й припинення для цієї особи права на частку у спільному майні.

Вид майна, що перебуває у спільній частковій власності, впливає на порядок виділу з нього частки.

Відповідно до частини другої статті 364 ЦК України, якщо виділ у натурі частки із спільного майна не допускається згідно із законом або є неможливим (частина друга статті 183 цього Кодексу), співвласник, який бажає виділу, має право на одержання від інших співвласників грошової або іншої матеріальної компенсації вартості його частки.

Враховуючи те, що після виділу частки зі спільного нерухомого майна у порядку статті 364 ЦК України право спільної часткової власності припиняється, при виділі частки із спільного нерухомого майна власнику, що виділяється, та власнику (власникам), що залишаються, має бути виділена окрема площа, яка повинна бути ізольованою від приміщення іншого (інших) співвласників, мати окремий вихід, окрему систему життєзабезпечення (водопостачання, водовідведення, опалення тощо), тобто складати окремий об`єкт нерухомого майна в розумінні статті 181 ЦК Українита пункту 10 Порядку присвоєння об`єкту нерухомого майна реєстраційного номера, затвердженогопостановою Кабінету Міністрів України від 08 грудня 2010 року № 1117 «Про ідентифікацію об`єктів нерухомого майна для реєстрації прав на них»(яка була чинною на час розгляду судами справи).

Порядок проведення робіт з поділу, виділу та розрахунку часток житлових будинків, будівель, споруд, іншого нерухомого майна при підготовці проектних документів щодо можливості проведення цих робіт визначається Інструкцією щодо проведення поділу, виділу та розрахунку часток об`єктів нерухомого майна, затвердженої Наказом Міністерства з питань житлово-комунального господарства України від 18 червня 2007 № 55 (далі - Інструкція).

Так, згідно з пунктами 1.2, 2.1, 2.4 Інструкції поділ об`єкта нерухомого майна (виділ частки) на окремі самостійні об`єкти нерухомого майна здійснюються відповідно до законодавства на підставі висновку щодо технічної можливості такого поділу (виділу) з дотриманням чинних будівельних норм та з наданням кожному об`єкту поштової адреси.

Пунктом 2.3 розділу 2 Інструкції передбачено, що не підлягають поділу об`єкти нерухомого майна, до складу яких входять самочинно збудовані (реконструйовані, переплановані) об`єкти нерухомого майна. Питання щодо поділу об`єктів нерухомого майна може розглядатись лише після визнання права власності на них відповідно до закону.

Зазначені положення узгоджуються з нормами статей 316,317, частинами першою, другою статті 376 ЦК України.

Враховуючи те, що за змістом статей 316,317 ЦК України право власності - це право особи володіти, користуватися та розпоряджатися своїм майном на свій розсуд, але у межах, передбачених законом, здійснення особою самочинного будівництва відповідно до частини другоїстатті 376 ЦК України не породжує в неї права власності на таке майно, відтак виключає це майно із цивільного обороту.

Отже, самочинно збудоване нерухоме майно не може бути предметом поділу (виділу) згідно з нормами статей 364,367 ЦК України.

За змістом частини першої статті 376 ЦК України самочинним вважається будівництво житлового будинку, будівлі, споруди, іншого нерухомого майна, якщо вони збудовані на земельній ділянці, що не була відведена особі, яка здійснює будівництво; або відведена не для цієї мети; або без відповідного документа, який дає право виконувати будівельні роботи чи належно затвердженого проекту; або з істотним порушенням будівельних норм і правил.

Таким чином, виходячи зі змісту цієї норми самочинним є будівництво об`єкта нерухомого майна за наявності будь-якої з умов, зазначених у ній.

Отже, відсутність дозволу на будівництво, проекту або порушення умов, передбачених у цих документах, тягне визнання такого будівництва самочинним відповідно до частини першої статті 376 ЦК України.

Головним наслідком самочинного будівництва є те, що в особи, яка його здійснила, не виникає права власності на нього, як на об`єкт нерухомості (частина друга статті 376 ЦК України).

У розумінні частини першої статті 376 ЦК України самочинним будівництвом є не тільки новостворений об`єкт, а й об`єкт нерухомості, який виник у результаті реконструкції, перебудови, надбудови вже існуючого об`єкта, здійснених без одержаного дозволу місцевих органів виконавчої влади чи органів місцевого самоврядування, розробленої та затвердженої в установленому порядку проектної документації, дозволу на виконання будівельних робіт, оскільки в результаті таких дій об`єкт втрачає тотожність із тим, на який власником (власниками) отримано право власності.

Поняття реконструкції об`єкта нерухомості міститься у пункті 3 Державних будівельних норм В.3.2-2-2009 Житлові будинки. Реконструкція та капітальний ремонт, затверджених наказом Міністерства регіонального розвитку і будівництва України від 22 липня 2009 року №295 (далі - ДБН), відповідно до якого реконструкція - це така перебудова будинку, наслідком якої є зміна кількості приміщень, їх площі, геометричних розмірів та функціонального призначення, заміна окремих конструкцій.

Таким чином, норма частини першої статті 376 ЦК України підлягає застосуванню й до випадків самочинної реконструкції об`єкта нерухомості, у результаті якої об`єкт набуває нових якісних характеристик (зміна кількості приміщень, створення нових, втручання в несучі конструкції).

За змістом частини першої статті 376 ЦК України правила про самочинне будівництво і його наслідки поширюються на всі випадки будівництва (реконструкції) всіх типів будівель, споруд та іншого нерухомого майна.

Аналіз зазначених норм права дає підстави для висновку про те, що не підлягають поділу (виділу) об`єкти нерухомого майна, до складу яких входять самочинно збудовані (реконструйовані, переплановані) об`єкти нерухомого майна.

Таким чином, за змістом статей 357,376 ЦК України, пункту 3 ДБН власник може самостійно здійснювати такі переобладнання об`єкта нерухомого майна, які не підпадають під ознаки реконструкції або перебудови, не суперечать закону, не порушують прав та охоронюваних інтересів інших осіб.

В даному випадку матеріали справи свідчать про те, що позивачка набула право власності на частину житлового будинку, але без погодження із співвласниками та без отримання містобудівних умов або будівельного паспорта на будівництво, здійснила реконструкцію належного їй нерухомого майна, що стверджується даними висновку експерта №371/12-2021 від 08.12.2021 року. З вказаного висновку вбачається, що в технічному паспорті складеного Коростенським МБТІ не зазначена (не вказана) дата його складання. Об`ємно-планувальне рішення частини житлового будинку (офіс-магазину) за адресою: АДРЕСА_1 згідно даних технічного паспорта який було представлено під час проведення натурального обстеження, що складений ФОП ОСОБА_6 станом на 30.11.2018 року. Об`ємно-планувальне рішення квартрир №4 та № 5, які належать позивачу, відповідає зазначениму в технічному паспорті складеному ФОП ОСОБА_6 станом на 30.11.2018 року. Даних тотожності об`ємно-планувального рішення квартир АДРЕСА_4 та АДРЕСА_5 , які належать позивачу, технічному паспорту Коростенського МБТІ, на час набуття права вланості на вказану частину бубинку, суду не надано.

Зазначена перебудова не прийнята в експлуатацію в установленому законом порядку. Декларація про готовність до експлуатації об`єкта цих обставин не підтверджує.

Тобто, внаслідок самочинного будівництва (реконструкції, перебудови) спірний будинок втратив тотожність з тим, який позивач набула у власність згідно договору дарування та договору купівлі-продажу.

Крім того, у висновку експерт вказує, що виділити частку ОСОБА_1 , як передбачено п.6 постанови пленуму Верховного суду України №7 від 04.10.1991 (зі змінами) в житловому будинку розташованого по АДРЕСА_1 , відповідно до ідеальної частки в розмірі 35/100, не вбачається можливим.

На розгляд суду пропонуються технічно можливий варіант виділу частки ОСОБА_1 житловому будинку по АДРЕСА_1 , виходячи із фактичного користування та об`ємно-планувального рішення житлового будинку згідно технічного паспорту складеного ФОП ОСОБА_6 станом на 30.11.2018 року, розроблений із відступом від ідеальної частки.

Технічно можливий варіант виділу частки ОСОБА_1 , з відступом від ідеальної частки викладено у варіанті № 1.

Приміщення, що виділяються ОСОБА_1 , станом на дату проведення дослідження зазнали реконструкції, так приміщення згідно технічного паспорта Коростенського МБТІ не відповідають приміщенням згідно техзнічного паспорту складеного ФОП ОСОБА_6 станом на 30.10.2018 року. Тобто, наведене свідчить про те, що позивач просить виділити їй приміщення, на яке право власності не оформлено, а відтак позовні вимоги задоволенню не підялгають.

Керуючись ст.ст. 4,12,81, 247,263-265 ЦПК України, ст.ст.358,364,367 ЦК України,

У Х В А Л И В:

В задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про виділення в натурі у власність частину житлового будинку, припинення спільної часткової власності, визнання права власності відмовити.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку в 30-денний строк, який обчислюється з дня проголошення (складення) рішення. Учасник справи, якому рішення не було вручено у день його проголошення (складення), має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, а в разі подання апеляційної скарги - після розгляду справи апеляційним судом, якщо рішення не було скасовано .

Сторони:

Позивач ОСОБА_1 , місце проживання: АДРЕСА_6 , РНОКПП НОМЕР_1 .

Відповідач ОСОБА_2 , місце проживання: АДРЕСА_7 .

Відповідач - ОСОБА_3 , місце проживання: АДРЕСА_8 .

Відповідач - ОСОБА_4 , місце проживання: АДРЕСА_7 .

Суддя Недашківська Л.А.

копія згідно з оригіналом