Справа № 161/790/22
Провадження № 2/161/1577/22
ЛУЦЬКИЙ МІСЬКРАЙОННИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

22 лютого 2022 року Луцький міськрайонний суд Волинської області в складі: головуючого судді Рудської С.М., розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження в м. Луцьку цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Вердикт Капітал», треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмету спору на стороні відповідача приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Сазонова Олена Миколаївна, приватний виконавець виконавчого округу Волинської області Пирога Сергій Степанович, про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає до виконання,

В С Т А Н О В И В:

18.01.2022 року позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з вищевказаною позовною заявою на обґрунтування якої зазначив, що 11.01.2022 року ним було отримано постанову про відкриття ВП № 68082152, винесену 10.01.2022 року приватним виконавцем виконавчого округу Волинської області Пирогою С.С. щодо примусового виконання виконавчого напису, вчиненого 26.10.2021 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Сазоновою О.М., що зареєстровано в реєстрі за № 12263, яким запропоновано стягнути з нього на користь ТзОВ «Вердикт Капітал» заборгованість в розмірі 440293,65 грн., що виникла за кредитним договором № 0, укладеним 23.05.2008 року, між ним та АКБ «Укрсиббанк». Вважає, що спірний виконавчий напис вчинений із грубим порушенням вимог чинного законодавства, оскільки заборгованість за вказаним кредитним договором була предметом у цивільній справі № 2н-133/2010, а відтак стягуваний розмір заборгованості не може вважатися безспірним. При цьому, з часу виникнення права грошової вимоги за кредитним договором № 0 до нього та до її пред`явлення минуло більше 10 років. Враховуючи наведене, просить суд визнати таким, що не підлягає виконанню виконавчий напис приватного нотаріуса, вчинений 26.10.2021 року та зареєстрований в реєстрі за № 12263, а також стягнути з відповідача на свою користь судові витрати по справі.

Ухвалою Луцького міськрайонного суду Волинської області від 18.01.2022 року вищевказану позовну заяву було прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі, її розгляд визначено проводити в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін, за наявними у справі матеріалами. Відповідачу встановлено строк для подання відзиву та заперечень на відповідь на відзив, третім особам визначено строк для подання пояснень щодо позову.

08.02.2022 року на електронну пошту та 14.02.2022 року на поштову адресу суду від відповідача ТзОВ «Вердикт Капітал» надійшов відзив на позовну заяву (а.с. 39-44, 49-53), на обгрунтування якого зазначено, що для вчинення виконавчого напису відповідачем були надано нотаріусу документи, які підтверджують безспірність заборгованості, а вказану в оспорюваному виконавчому написі заборгованість, можна вважати безспірною, оскільки позивач у своєму позові не зазначив жодної обставини, яка б свідчила про протилежне. У свою чергу, законодавством не визначений виключний перелік обставин, які свідчать про наявність спору щодо заборгованості, а тому такі встановлюються судом відповідно до загальних правил цивільного процесу за наслідками перевірки доводів боржника та оцінки наданих нам доказів. Натомість, сторона позивача не надала жодних доказів, які б свідчили про наявність спору щодо стягнутої з ОСОБА_1 суми заборгованості за Кредитним договором № 0 від 23.05.2008 року. Враховуючи наведене, у задоволенні позову просив відмовити.

Одночасно з цим, стороною відповідача було подано клопотання про зменшення витрат на правничу допомогу (а.с. 45-48), вважає, що розмір витрат, які позивач поніс на послуги з професійної правничої допомоги адвоката при зверненні до суду з даним позовом, виходячи із середньої заробітної плати в регіоні, є значно завищеним та економічно не обгрунтованим. Також просить врахувати предмет спору, який є незначної складності та час, який необхідний на виконання такого виду робіт.

21.01.2021 року третій особі без самостійних вимог щодо предмету спору на стороні відповідача приватному виконавцю виконавчого округу Волинської області Пирозі С.С. було вручено ухвалу про відкриття провадження у справі разом із позовною заявою та доданими до неї матеріалами.

24.01.2021 року третій особі без самостійних вимог щодо предмету спору на стороні відповідача приватному нотаріусу Київського міського нотаріального округу Сазоновій О.М. було вручено ухвалу про відкриття провадження у справі разом із позовною заявою та доданими до неї матеріалами.

Станом на дату ухвалення даного судового рішення письмові пояснення на позовну заяву від третіх осіб без самостійних вимог щодо предмету спору на стороні відповідача на адресу суду не надходили.

Враховуючи процесуальні строки, визначені ухвалою Луцького міськрайонного суду Волинської області від 18.01.2022 року, які на день ухвалення даного рішення сплинули, суд вважає можливим вирішити спір за наявними матеріалами справи.

Відповідно до вимог ч. 2 ст. 247 ЦПК України в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Дослідивши письмові докази, які містяться в матеріалах справи, суд приходить до наступного.

Судом встановлено, що 23.05.2008 року між АКІБ «УкрСиббанк» та ОСОБА_1 було укладено Договір про надання споживчого кредиту та заставу транспортного засобу № 0, за умовами якого Банк зобов`язався надати Позичальнику кредитні кошти в сумі 26110,34 дол. США, а позичальник зобов`язався повернути кредит у повному обсязі не пізніше 22.05.2015 року в порядку та на умовах, визначених у Договорі. За умовами даного Договору, у забезпечення виконання своїх зобов`язань ОСОБА_1 передав у заставу Банку транспортний засіб NISSAN Qashqai, 2008 р.в., д.н.з. НОМЕР_1 . Крім того, вказані зобов`язання забезпечені порукою, згідно Договору поруки № 0, укладеним між АКІБ «УкрСиббанк» та ОСОБА_2 (а.с. 12-16).

22.06.2021 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Сазоновою О.М. було вчинено виконавчий напис, зареєстрований в реєстрі за № 12263, яким з ОСОБА_1 на користь ТзОВ «Вердикт Капітал» стягнуто суму заборгованості за Кредитним договором № 0, укладеним 23.05.2008 року між ОСОБА_1 та АКІБ «УкрСиббанк» в загальному розмірі 440293,65 грн.

Із вищевказаного виконавчого напису вбачається, що стягувана заборгованість нарахована за період з 23.09.2018 року по 23.09.2021 року та згідно укладених Договору про відступлення прав вимоги № 05/12 від 20.04.2012 року, укладеного між АКІБ «УкрСиббанк» та ТзОВ «Кредекс Фінанс», Договору про відступлення прав вимоги № 05/12-КВ, укладеного 26.12.2018 року між ТзОВ «Кредекс Фінанс» та ТзОВ «Вердикт Фінанс» та Договору про відступлення прав вимоги № 14-07/2020 року, укладеного 26.12.2018 року між ТзОВ «Вердикт Фінанс» та ТзОВ «Вердикт Капітал», право вимоги за Кредитним договором № 0 від 23.05.2008 року, перейшло до ТзОВ «Вердикт Капітал» (а.с. 17).

На підставі вказаного виконавчого напису, Приватним виконавцем виконавчого округу Волинської області Пирогою С.С. 10.01.2022 року було винесено постанову про відкриття виконавчого провадження № 68082152 (а.с. 23).

Заявлені позовні вимоги ОСОБА_1 обґрунтовує тим, що оскаржуваний виконавчий напис нотаріуса був вчинений за відсутності доказів безспірності заборгованості та за наявності судового рішення, яким було вирішено питання про стягнення з нього заборгованості за Кредитним договором № 0 від 23.05.2008 року.

За загальним правилом ст. ст. 15, 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу має право звернутися до суду, який може захистити цивільне право або інтерес у один із способів, визначених ч. 1 ст. 16 ЦК України, або й іншим способом, що встановлений договором або законом.

При цьому, відповідно до ст. 18 ЦК України нотаріус здійснює захист цивільних прав шляхом вчинення виконавчого напису на борговому документі у випадках і в порядку, встановлених законом.

Згідно з ч. 1 ст. 1 ЗУ від 02.08.1993 року № 3425-XII «Про нотаріат» (далі ЗУ «Про нотаріат») нотаріат в Україні це система органів і посадових осіб, на які покладено обов`язок посвідчувати права, а також факти, що мають юридичне значення, та вчиняти інші нотаріальні дії, передбачені цим Законом, з метою надання їм юридичної вірогідності.

Відповідно до ст. 87 ЗУ «Про нотаріат» для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Положеннями ст. 88 ЗУ «Про нотаріат» передбачено, що нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями не більше одного року. Якщо для вимоги, за якою видається виконавчий напис, законом встановлено інший строк давності, виконавчий напис видається у межах цього строку.

Постановою Кабінету Міністрів України від 29.06.1999 року № 1172 затверджено Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів.

Відповідно до п. 1 Переліку для одержання виконавчого напису для стягнення заборгованості за нотаріально посвідченими угодами подаються, зокрема, оригінал нотаріально посвідченої угоди; документи, що підтверджують безспірність заборгованості боржника та встановлюють прострочення виконання зобов`язання.

Відповідно до п. 2 Переліку для одержання виконавчого напису з підстав, що випливають з кредитних відносин додаються: оригінал кредитного договору; засвідчена стягувачем виписка з рахунка боржника із зазначенням суми заборгованості та строків її погашення з відміткою стягувача про непогашення заборгованості.

З огляду на наведене та з урахуванням приписів ст. ст. 15, 16, 18 ЦК України, ст.ст. 50, 87, 88 ЗУ «Про нотаріат» захист цивільних прав шляхом вчинення нотаріусом виконавчого напису полягає в тому, що нотаріус підтверджує наявне у стягувача право на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. Це право існує, поки суд не встановить зворотного. Тобто боржник, який так само має право на захист свого цивільного права, в судовому порядку може оспорювати вчинений нотаріусом виконавчий напис: як з підстав порушення нотаріусом процедури вчинення виконавчого напису, так і з підстав неправомірності вимог стягувача (повністю чи в частині розміру заборгованості або спливу строків давності за вимогами в повному обсязі чи їх частині), з якими той звернувся до нотаріуса для вчиненням виконавчого напису.

Системний аналіз наведених норм дозволяє дійти висновку, що безспірною заборгованістю є заборгованість боржника, яка виключає можливість спору з боку боржника щодо її розміру, строку, за який вона нарахована, тощо, а відтак, і документи, які підтверджують її безспірність і на підставі яких нотаріуси здійснюють виконавчі написи, мають бути однозначними, беззаперечними та стовідсотково підтверджувати наявність у боржника заборгованості перед кредитором саме в такому розмірі.

Такими документами можуть бути: зокрема, документи первинної бухгалтерської документації, оформлені відповідно до вимог ст. 9 ЗУ «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність» від 16.07.1999 року із змінами та доповненнями, а саме: платіжні доручення, меморіальні ордери, виписки з рахунків, на які боржник перераховує кошти, розписки, чеки тощо. Приймаючи рішення про звернення до нотаріуса для вчинення ним виконавчого напису, стягувачу необхідно надати документи, які б підтверджували наступні умови, зокрема, чи підпадає заявлена вимога під вид заборгованості, визначений Постановою Кабінету Міністрів України; чи є в наявності та оформлені належним чином документи, передбачені Постановою Кабінету Міністрів України, чи підтверджують наявні документи безспірність заборгованості боржника перед стягувачем та прострочення виконання зобов`язання; чи не минув встановлений законодавством строк для вчинення виконавчого напису.

З матеріалів справи вбачається, що при вчиненні виконавчого напису № 12263 від 26.10.2021 року, нотаріусом не перевірено безспірність суми заборгованості, яку запропоновано стягнути, що є порушенням ст. 87 ЗУ «Про нотаріат» від 02.09.1993 року із змінами та доповненнями та Глави 16 Розділу ІІ Наказу МЮУ «Про затвердження Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України» 22.02.2012 року № 296/5.

Згідно зі ст. 256 ЦК позовна давність це встановлений законом строк, протягом якого юридична і фізична особа має право звернутися до суду з вимогою про захист свого порушеного права або інтересу. Загальна позовна давність згідно ст. 257 ЦК України встановлюється терміном у три роки.

Перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня. коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (ч. 1 ст. 261 ЦК України).

Згідно з вимогами ст. 266 ЦК України, зі спливом позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги (стягнення неустойки, накладення стягнення на заставлене майно тощо).

Судом встановлено, що строк повернення кредитних коштів згідно Договору про надання споживчого кредиту та заставу транспортного засобу № 0 від 23.05.2008 року був встановлений для ОСОБА_1 до 22.05.2015 року.

Однак, як вбачається із спірного виконавчого напису № 12263 від 26.10.2021 року, приватним нотаріусом було запропоновано стягнути з ОСОБА_1 на користь ТзОВ «Вердикт Капітал» за період з 23.09.2018 року по 23.09.2021 року, тобто поза межами трирічного строку з дня виникнення права вимоги щодо стягнення заборгованості за Договором про надання споживчого кредиту та заставу транспортного засобу № 0 від 23.05.2008 року.

Крім того, як встановлено судом, заборгованість, яка виникла у ОСОБА_1 за Договором про надання споживчого кредиту та заставу транспортного засобу № 0 від 23.05.2008 року, була предметом розгляду справи № 2н-133/2010, однак жодних відомостей про те, що дана обставина була взятою приватним нотаріусом до уваги при вчинені оспорюваного виконавчого напису, матеріали справи не містять.

Таким чином, нотаріусом при вчиненні виконавчого напису було порушено основну умову вчинення такого напису, а саме те, що з дня виникнення права вимоги повинно минути не більше трьох років.

Тобто заборгованість, яка виникла у зв`язку з порушенням позивачем умов Договору про надання споживчого кредиту та заставу транспортного засобу № 0 від 23.05.2008 року, на підставі яких нотаріусом вчинено оспорюваний виконавчий напис, не може вважатися безспірною і такою, що не потребує додаткового доказування, а відтак і не може стягуватися шляхом вчинення нотаріусом виконавчого напису.

Доказів іншого сторонами суду надано не було.

Отже, дослідивши та оцінивши представлені докази в їх сукупності, суд приходить до висновку, що обґрунтування ОСОБА_1 щодо вчинення приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Сазоновою О.М. виконавчого напису від 26.10.2021 року, що зареєстрований в реєстрі за № 12263, з порушенням вимог закону є обґрунтованими, у зв`язку з чим його слід визнати таким, що не підлягає виконанню.

Також суд вважає за необхідне наголосити на тій обставині, що заперечуючи щодо задоволення заявлених позовних вимог, представник ТзОВ «Вердикт Капітал» до свого відзиву на позовну заяву будь-яких доказів, які б підтверджували обґрунтованість заперечень не долучив, а судом вході розгляду справи таких доказів не здобуто.

Відповідно до положень ч. 1, п. 4 ч. 3 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати, пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду.

Отже, витрати пов`язані із забезпеченням доказів, як процесуальна дія, необхідниа для розгляду справи та відновлення порушених прав та законних інтересів сторони у справі, відносить до судових витрат, які підлягають поділу за наслідками розгляду справи.

За змістом ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Згідно ч. 3 ст. 137 ЦПК України для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Відповідно до ч. 4 ст. 137 ЦК України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із:

1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг);

2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг);

3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт;

4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Положеннями ст. 59 Конституції України закріплено, що кожен має право на професійну правничу допомогу. Кожен є вільним у виборі захисника своїх прав.

Згідно зі ст. 15 ЦПК України учасники справи мають право користуватися правничою допомогою. Представництво у суді як вид правничої допомоги здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом. Безоплатна правнича допомога надається в порядку, встановленому законом, що регулює надання безоплатної правничої допомоги.

Однією з основних засад (принципів) цивільного судочинства є відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення (п. 12 ч. 3 ст. 2 ЦПК України).

Відповідно до ст. 1 ЗУ «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» договір про надання правової допомоги - це домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.

Гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час (ст. 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність»).

Розмір гонорару визначається лише за погодженням адвоката з клієнтом, а суд не вправі втручатися у ці правовідносини.

Як слідує з правової позиції Верховного Суду, викладеної у постанові від 01.10.2018 року в справі № 569/17904/17, - на підтвердження надання правової допомоги необхідно долучати, у тому числі, розрахунок погодинної вартості правової допомоги, наданої у справі, який має бути передбачений договором про надання правової допомоги, та може міститися у акті приймання-передачі послуг за договором. Розрахунок платної правової допомоги повинен відображати вартість години за певний вид послуги та час витрачений на участь у судових засіданнях; вчинення окремих процесуальних дій поза судовим засіданням; ознайомлення з матеріалами справи в суді тощо.?

Крім того, у своїй постанові від 13.12.2018 року у справі № 816/2096/17 Верховний Суд прийшов до висновку, що від учасника справи вимагається надання доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою, але не доказів обґрунтування часу, витраченого фахівцем в галузі права, як зазначив суд попередньої інстанції. Що стосується часу, витраченого фахівцем в галузі права, то зі змісту вказаних норм процесуального права можна зробити висновок, що достатнім є підтвердження лише кількості такого часу, але не обгрунтування, яка саме кількість часу витрачена на відповідні дії.

Відповідно до рішення Європейського суду з прав людини у справі «Бочаров проти України» (остаточне рішення від 17.06.2011 року) суд при оцінці доказів керується критерієм доведення «поза розумним сумнівом». Проте таке доведення може випливати зі співіснування достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою висновків або подібних не спростованих презумпцій щодо фактів.

У своєму позові ОСОБА_1 зазначив, що сума витрат на правничу допомогу в даній справі становить 8000 грн., які він просить за наслідками її розгляду стягнути з відповідача.

Разом з тим, у матеріалах справи відсутні будь-які докази, які б свідчили, що позивачку надавалася правнича допомога у даному спорі, а тому жодних правових підстав для стягнення з ТзОВ «Вердикт Капітал» на його користь 8000 грн. суд не вбачає.

Зокрема, ОСОБА_1 не було надано відповідного Договору про надання правничої допомоги у зв`язку із підготовкою та розглядом даної цивільної справи, а також не повідомлено суду про те, що докази надання йому правничої допомоги та їх обсяги будуть долучені у встановлені цивільно-процесуальним законодавством строки.

Згідно ч. 1, п. 1 ч. 2 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, у разі у разі задоволення позову покладаються на відповідача.

Із наведеного слідує, що понесені позивачем та документально підтвердженні витрати по сплаті судового збору за звернення до суду з даним позовом в розмірі 908 грн., за звернення до суду із заявою про забезпечення позову в розмірі 454 грн., у зв`язку із задоволенням позову за заявленими вимогами, підлягають компенсації за рахунок відповідача.

На підставі ст. ст. 15, 16, 18 ЦК України, ЗУ «Про нотаріат», керуючись ст. ст. 10, 12, 27, 77-81, 133, 137, 141, 247, 259, 263-265, 274-279 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Вердикт Капітал», треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмету спору на стороні відповідача приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Сазонова Олена Миколаївна, приватний виконавець виконавчого округу Волинської області Пирога Сергій Степанович, про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає до виконання задовольнити частково.

Визнати таким, що не підлягає виконанню виконавчий напис, вчинений 26 жовтня 2021 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Сазоновою Оленою Миколаївною, зареєстрований в реєстрі за № 12263, яким запропоновано стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Вердикт Капітал»заборгованість за Кредитним договором № 0 від 23.05.2008 року в загальному розмірі 440293,65 грн.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Вердикт Капітал» на користь ОСОБА_1 понесені ним судові витрати по сплаті судового збору в сумі 1362 (одна тисяча триста шістдесят дві) грн.

В іншій частині заявлених вимог ОСОБА_1 відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду .

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення безпосередньо до Волинського апеляційного суду.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Позивач: ОСОБА_1 , адреса проживання: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 .

Відповідач: Товариство з обмеженою відповідальністю «Вердикт Капітал», адреса місцезнаходження: 04053, м. Київ, вул. Кудрявський Узвіз, 5-Б, .

Третя особа без самостійних вимог щодо предмету спору на стороні відповідача: приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Сазонова Олена Миколаївна, адреса місцезнаходження: АДРЕСА_2 , номер свідоцтва: 7322.

Третя особа без самостійних вимог щодо предмету спору на стороні відповідача: приватний виконавець виконавчого округу Волинської області Пирога Сергій Степановича, адреса місцезнаходження: 43025, Волинська обл., м. Луцьк, вул. Прогресу, 7, оф. 9, номер посвідчення: 0025.

Повний текст рішення складений 22 лютого 2022 року.

Суддя Луцького міськрайонного

суду Волинської області С.М. Рудська