г Інгулецький районний суд міста Кривого Рогу Дніпропетровської області
Справа № 213/1749/22
Номер провадження 2/213/1232/22
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

08 грудня 2022 року м. Кривий Ріг

Інгулецький районний суд міста Кривого Рогу Дніпропетровської області у складі головуючого судді Попова В.В., розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін цивільну справу № 213/1749/22 за позовом ОСОБА_1 , інтереси якого представляють ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , до ОСОБА_4 , інтереси якої представляє адвокат Федосов Микита Миколайович, та ОСОБА_5 про стягнення безпідставно набутих грошових коштів та стягнення моральної шкоди, -

в с т а н о в и в :

Короткий зміст позовних вимог.

Позивач на підставі судового рішення зобов`язаний сплачувати аліменти на користь відповідача ОСОБА_4 на утримання двох неповнолітніх дітей у розмірі 1/3 частки з усіх видів його заробітної плати (доходу), щомісячно, але не менше ніж 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, на кожну житину, починаючи з 16.02.2017 року і до повноліття дітей. Аліменти сплачує регулярно, але за проханням стягувача, у звязку з періодичним накладенням арештів на її картковий рахунок, він переводив аліменти на рахунок її матері ОСОБА_5 на загальну суму 68626,17 грн.

Як виявилось, остання кошти з позначкою «аліменти» привласнювала, а стягувач аліментів ОСОБА_4 звернулась до Інгулецького відділу державної виконавчої служби із заявами, що ОСОБА_1 не сплачує їй аліменти.

Державним виконавцем був зроблений розрахунок, згідно з яким заборгованість станом на 23.12,2021 року становить 62067,12 грн. Позивач вважає, що до цієї суми не увійшли сплачені ним кошти на рахунок ОСОБА_5 у сумі 68626,17 грн.

Оскільки аліменти мають цільове призначення, позивач вважає, що ці кошти були безпідставно отримані відповідачем-2, у зв`язку з чим вона зобов`язана їх повернути.

Вирішити це питання у позасудовому порядку не вдається, державний виконавець відмовляє у зарахуванні цих коштів в суму сплачених аліментів, тому позивач просить суд стягнути вказану суму з відповідача-2 на свою користь.

Також позивач вважає, що кошти на рахунок матері стягувача перераховував на прохання самої стягувачки, що вона заперечує, своїми діями Відповідач ОСОБА_4 спричинила йому моральну шкоду, оскільки з 21.12.2021 року у нього на утриманні перебувають нова дружина з її дочкою, і через списання виконавчою службою коштів з його рахунку з метою стягнення боргу по аліментам, він вимушений був позичати кошти у рідних дружини для того, щоб прогодувати сім`ю, через що зазнав душевних страждань, дуже болісно переживав повне списання коштів з його банківського рахунку, відчував приниження перед сім`єю, оскільки не міг її фінансово забезпечити. Моральну шкоду оцінює в 50 000 грн. і просить стягнути з ОСОБА_4 в судовому порядку.

Стислий виклад відзиву Відповідача 1:

Відповідач ОСОБА_4 проти задоволення позову заперечує, вважає, що позивачем нічим не підтверджені його завідомо неправдиві твердження щодо протиправності дій ОСОБА_4 та ОСОБА_5 . Зазначила у відзиві, що за допомогою ідентифікатору доступу вона ознайомилась з електронним виконавчим провадженням № 53976312, відкритим державним виконавцем на підставі виконавчого листа про стягнення аліментів з ОСОБА_6 , і дізналася про подання платником аліментів заяви про перерахунок заборгованості, але інформації про те, що від ОСОБА_4 надходили заяви про те, що ОСОБА_1 не сплачує аліменти, в матеріалах виконавчого провадження немає, тому як з такими заявами вона не зверталась. 21.08.2018 вона дійсно зверталась до Інгулецького ВДВС із заявою про відсутність претензій до платника аліментів, але причиною цього було не відсутність заборгованості за виконавчим провадженням, а особисте прохання боржника, у відношенні якого державним виконавцем були винесені постанови про тимчасові обмеження у праві керування транспортним засобом та у праві виїзду за межі України. В свою чергу ОСОБА_1 пообіцяв справно платити аліменти, і такі обмеження були скасовані.

Щодо перерахування позивачем коштів на рахунок ОСОБА_7 зазначила, що цільовим призначенням грошових коштів, які перераховував ОСОБА_1 її матері, не були аліменти. Ці грошові кошти йшли на погашення його заборгованості перед ОСОБА_5 , у якої він приблизно у 2010 році брав в борг кошти в розмірі 2000 доларів США та 4000 грн., і не повертав їх до 2019 року. Після того, як матеріальне становище останнього виправилось, він почав потрохи повертати борг переказами на картковий рахунок останньої за курсом, що діяв на поточний час. Крім того, оскільки ОСОБА_5 працює в сільській місцевості, позивач періодично просив її купувати для його матері продукти харчування, на придбання яких і переводив гроші на її рахунок. Також через вкрай зіпсовані стосунки між ними, ОСОБА_1 перераховував на рахунок ОСОБА_8 гроші на придбання його дітям ОСОБА_9 та ОСОБА_10 одягу, іграшок, оплату гуртків, ліків тощо, тобто на думку Відповідача-1, як батько, брав участь у додаткових витратах на дітей. При цьому, кожного разу, перераховуючи кошти ОСОБА_5 , позивач вказував, що це аліменти. Але їй ці кошти ОСОБА_5 не передавались.

На підтвердження викладених обставин представником відповідача були надані письмові пояснення, відібрані ним як адвокатом, від осіб, яким відомі обставини по справі.

Заперечує твердження позивача про періодичне накладання арештів на її картковий рахунок, оскільки вона тривалий час користується рахунком, відкритим на її ім`я в АТ КБ «ПРИВАТБАНК», і який лише один раз був заблокований в середині вересня 2021 року. Вже через місяць орієнтовно в середині жовтня 2021 року його розблокували.Стверджує, що вона не просила ОСОБА_1 перераховувати аліменти на рахунок її матері ОСОБА_5 , за виключенням одного разу, коли її банківський рахунок було заблоковано. Вважає, що позивач вводить суд в оману, на підтвердження викладених в позові обставин не надає жодного належного та допустимого документу, а оскільки перераховані ним кошти були витрачені на його власні потреби, вони не можуть вважатись безпідставно набутими коштами, отже не можуть бути повернутими.

Також заперечує заявлену до неї вимогу про стягнення моральної шкоди у розмірі 50000 грн., посилаючись на те, що до душевних страждань, приниження його довели не її дії чи бездіяльність як стягувача аліментів, а його небажання своєчасно їх сплачувати, що призводить до накопичення боргу, і неможливість чи небажання матеріально підтримати сім`ю. На підтвердження моральних страждань ОСОБА_1 відповідач надала фото та відео зі сторінок в ТІК ТОК та Інстраграм його дружини ОСОБА_11 , зазначивши, що такі фото - та відеоматеріали знаходяться в мережі Інтернет у відкритому доступі.

В задоволенні позову просить відмовити повністю.

Короткий зміст пояснень Відповідача 2:

Відповідач ОСОБА_5 надала пояснення на позов, аналогічні тим, що викладені у відзиві ОСОБА_4 . Не заперечує, що позивач неодноразово переводив їй грошові кошти, однак їх цільовим призначенням не була сплата аліментів, а повернення грошей, які він брав у неї в позику, переказ грошей на придбання продуктів його матері, а також коштів на придбання дітям одягу, іграшок, ліків, на оплату гуртків. Про кожну покупку, яку робила за ці кошти, вона повідомляла ОСОБА_1 . Не заперечувала, що ці кошти ОСОБА_4 не передавала, оскільки вони для неї не призначались.

Згодом, а саме 07.12.2022 року, Відповідач-2 надала додаткові пояснення, в яких зазначила, що не отримавши від ОСОБА_1 жодних пояснень, чому при перерахуванні коштів на її картку, він зазначає їх призначенням «аліменти», вона зробила для себе висновок, що ці аліменти призначаються для його матері ОСОБА_12 , оскільки повнолітня дочка, син зобов`язані утримувати батьків, які є непрацездатними і потребують матеріальної допомоги. Сама вона жодного разу грошей у ОСОБА_1 не просила.

Водночас, оскільки ОСОБА_5 при поданні пояснень на позов не дотримано вимоги ч.4, ч.5 ст.178 ЦПК України, щодо надання доказів надсилання таких пояснень іншим учасникам справи, суд вирішує справу без врахування цих пояснень.

Процесуальні дії у справі.

12.08.2022 року позовна заява надійшла до суду.

29.08.2022 року судом отримано інформацію про зареєстроване місце проживання відповідачів.

12.09.2022 року позовну заяву залишено без руху.

05.10.2022 року надійшла уточнена позовна заява.

10.10.2022 року провадження у справі відкрито та призначено її розгляд в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін, заклопотанням позивача витребувано докази по справі. Інші процесуальні дії у справі не здійснювались.

Заяви, клопотання.

24.10.2022 року від представника відповідача ОСОБА_4 надійшла заява про продовження відповідачу строку для подання відзиву на позов.

08.11.2022 року надійшов відзив на позові від відповідача ОСОБА_4

08.11.2022 року надійшли пояснення від відповідача ОСОБА_5

06.12.2022 року від представника відповідача ОСОБА_4 надійшла заява про долучення до матеріалів справи письмових пояснень ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , ОСОБА_16 та ОСОБА_17 , та пояснення цих осіб.

07.12.2022 року до суду надійшли додаткові пояснення відповідача ОСОБА_5 .

Інших заяв, клопотань він учасників справи не надходило. Від АТ КБ «ПРИВАТБАНК» доказів на виконання ухвали суду не надійшло.

За таких обставин суд вважає за можливе розглянути справу на підставі наданих сторонами доказів.

Фактичні обставини, встановлені судом.

Позивач є батьком двох неповнолітніх дітей ОСОБА_18 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_19 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , матір`ю яких є відповідач ОСОБА_4 /а.с.14, 15/.

03.04.2017 року Інгулецьким районним судом міста Кривого Рогу Дніпропетровської області з ОСОБА_1 стягнуто аліменти на користь відповідача ОСОБА_4 на утримання двох малолітніх дітей у розмірі 1/3 частки з усіх видів його заробітної плати (доходів) і видано виконавчий лист по справі № 213/506/17 /а.с.18/.

На підставі вказаного виконавчого листа 18.05.2017 року державним виконавцем Інгулецького відділу ДВС відкрите виконавче провадження ВП № 53976312 /а.с.19-20/.

Рішенням Інгулецького районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 29.06.2017 по справі № 213/517/17 шлюб між сторонами розірвано /а.с.16-17/.

Як видно із наданої позивачем копії заяви ОСОБА_4 на ім`я начальника Інгулецького відділу ДВС, станом на 01.09.2018 року борг по аліментам відсутній, претензій до боржника вона не має /а.с.76/.

Згідно з довідкою-розрахунком станом на 23.12.2021 року заборгованість ОСОБА_1 по аліментам становить 62067,12 грн. /а.с.21-22/.

Наданими позивачем квитанціями підтверджується сплата ним в період з січня 2019 року по грудень 2021 року коштів на ім`я ОСОБА_5 на суму 68626,17 грн. /а.с.23-35/.

Встановлено, що 25.05.2022 року позивач звертався через свого представника до відділу державної виконавчої служби із заявою про повернення йому коштів у сумі 52020 грн. і отримав відповідь від 31.05.2022 року, про те, що державним виконавцем здійснено розрахунок заборгованості по аліментам в період з 22 серпня 2018 року по 01 травня 2022 року, виходячи із середньої заробітної плати працівника для даної місцевості, що надається ГУ статистики у Дніпропетровській області, і станом на 31.05.2022 року заборгованість складає 26601,62 грн. Позивачу було роз`яснено, що надані ним квитанції про перерахування коштів іншій особі не можуть бути враховані в якості аліментів, оскільки стягувачем аліментів за виконавчим документом є ОСОБА_4 /а.с.36-37/.

Згідно з довідкою-розрахунком станом на 31.05.2022 року заборгованість ОСОБА_1 по аліментам становить 26601,62 грн. /а.с.38-39/.

Позивач надає зведену таблицю сплати коштів на рахунок ОСОБА_5 за період з 2019 року по 2021 рік, згідно з якою за період з 19 січня 2019 року по 27 листопада 2021 року сума таких коштів дорівнює 68626,17 грн. /а.с.40/.

08.02.2022 року представник позивача направив на адресу ОСОБА_4 досудову претензію, в якій зазначив, що по виконавчому провадженню наявна переплата аліментів на суму 112520,73 грн., але згідно з розрахунком державного виконавця у нього станом на 23.12.2021 року існує заборгованість на суму 62067,12 грн., яка виникла у зв`язку з тим, що державним виконавцем не були враховані кошти, переведені ним на картковий рахунок ОСОБА_5 . Тому він просив стягувача особисто з`явитися до державного виконавця і подати заяву про врахування сплачених ним на рахунок її матері коштів в якості аліментів. Претензія містить попередження стягувача про те, що у разі відмови від написання такої заяви, він буде звертатися з позовом до суду /а.с.43-45/.

На підтвердження існування прохання стягувача про перерахування аліментів на рахунок ОСОБА_5 позивач надає диск з аудіозаписом /а.с.46/.

Скірншотом банківської карти підтверджено списання з неї 19.01.2022 року коштів у сумі 52020,00 грн. Власника карти не зазначено, але вказано, що відбувається стягнення згідно виконавчого листа № 213/506/17 (пр. № 2/213/632/17), що відповідає номеру виконавчого листа про стягнення аліментів з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_4 /а.с.67,18/. До того ж, факт списання суми 52020,00 грн. з рахунку позивача на підставі виконавчого листа № 213/506/17 підтверджено відзивом ДВС на скаргу боржника, копія якого додана до позовної заяви /а.с.68-70/. Як видно із розрахунку, після списання цієї суми заборгованість ОСОБА_1 по аліментам станом на 01.02.2022 року становить 6024,30 грн. /а.с.72-73/.

Постановою державного виконавця від 21.06.2022 року знято арешт з усіх рахунків боржника. Підставою для зняття арешту вказано відсутність заборгованості по аліментам станом на 01.06.2022 року /а.с.74-75/.

З 21.12.2021 року позивач перебуває у зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_11 , яка є матір`ю ОСОБА_20 , 2013 року народження /а.с.77, 78/.

На підтвердження відсутності з її боку вини в заподіянні позивачу моральної шкоди, відповідач ОСОБА_4 надає суду диск з відеозаписом /а.с.126/.

Зміст спірних правовідносин.

Встановленим судом обставинам відповідають правовідносини, які виникли з приводу безпідставності отримання грошових коштів та із зобов`язань повернення особою безпідставно набутого майна його власнику.

Норми права, які застосовує суд.

Відповідно до частин першої та другої статті 1212 ЦК України, особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. Положення цієї глави застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події.

Згідно з частиною другою цієї статті, положення глави 83 ЦК України застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події.

Положення 83 глави ЦК України застосовуються також до вимог про: 1) повернення виконаного за недійсним правочином; 2) витребування майна власником із чужого незаконного володіння; 3) повернення виконаного однією із сторін у зобов`язанні; 4) відшкодування шкоди особою, яка незаконно набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи.

Відповідно до ст.1213 ЦК України набувач зобов`язаний повернути потерпілому безпідставно набуте майно в натурі. У разі неможливості повернути в натурі потерпілому безпідставно набуте майно відшкодовується його вартість, яка визначається на момент розгляду судом справи про повернення майна.

За нормою ч.1 ст.23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Згідно з частиною другою цієї статті, моральна шкода полягає: у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів ; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

Нормою ч.1 ст.1167 ЦК України передбачено, що моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка завдала, за наявності її вини.

Згідно з п.3 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Відповідно до чинного законодавства, моральна шкода може полягати зокрема: в моральних переживаннях у зв`язку з ушкодженням здоров`я, у порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушення стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків.

Як роз`яснив Пленум, факт заподіяння моральної шкоди пов`язують не лише зі станом напруженості під впливом сильнодіючого впливу, яким є стрес, а із наявністю втрат фізичного і психічного характеру, які тягнуть за собою порушення нормальних життєвих зв`язків потерпілого, зменшення його суспільної активності, потребують від нього додаткових зусиль для організації життя.

Розмір моральної шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин (пункт 9).

Відповідно до ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених статтею 82 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

У відповідності до ч.1 ст.80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Висновок суду.

Аналізуючи спірні правовідносини в контексті вказаних норм права, суд вважає, що позивачем, як платником аліментів, доведено, що при зарахуванні коштів на карту відповідача ОСОБА_5 він у всіх квитанціях за винятком трьох (від 14.09.2019 року на суму 4000,00 грн., від 10.12.2019 на суму 1300,00 грн., в яких призначення платежу не вказано, та від 07.07.2021 року, де зазначив, що кошти у сумі 273,05 грн. є батьківською платою за дитину в дитячому садочку № НОМЕР_1 ) в графі «призначення платежу» вказував «аліменти».

Не надаючи оцінку правомірності дій державного виконавця в частині незарахування цих коштів в суми аліментів, суд встановив, що кошти у розмірі 68626,17 грн. позивачем були зараховані на картковий рахунок ОСОБА_5 , і обидва відповідача не заперечують цієї обставини, як і не заперечують суму.

ОСОБА_5 двічі вказує на те, що вона не передавала кошти, які надходили на її рахунок від позивача, своїй дочці ОСОБА_21 , хоч не заперечує, що їх призначенням в квитанціях зазначено «аліменти».

При цьому судом не беруться до уваги заперечення Відповідача -1 стосовно того, що в матеріалах виконавчого провадження немає її заяв про несплату аліментів ОСОБА_1 , що вона з такими заявами до державного виконавця не зверталась, не приймаються в якості доказів копії постанов державного виконавця про обмеження позивача у праві керування транспортними засобами та у праві виїзду за межі України, їх скасування, оскільки предметом справи, що розглядається судом, є безпідставно набуті кошти та моральна шкода, а не заборгованість по аліментам.

Стосовно заперечень Відповідача-1 про те, що Позивач, як батько двох дітей, перераховуючи гроші на рахунок їхньої бабусі, брав участь у додаткових витратах на дітей, суд вважає за необхідне зазначити, що ці заперечення ніяким чином не підтверджено, є лише припущенням відповідача. Крім того, додаткові витрати на утримання дітей зумовлені особливими обставинами і можуть стягуватись лише з батьків і у разі понесених фактичних витрат, отже не є аліментами.

Суд не приймає в якості доказів позивача наданий ним диск з аудіозаписом розмови, яким він мав намір підтвердити, що перераховувати кошти на картку ОСОБА_5 його просила стягувач особисто, оскільки при прослуховуванні диска судом лише встановлено, що розмовляють дві особи, і одна особа жіночим голосом просить перерахувати на карту матері гроші у розмірі однієї тисячі, на що чоловік погоджується. Іншого, зокрема чи належать ці голоси сторонам по справі, чи йдеться в розмові про кошти в рахунок аліментів, чи знаходяться рахунки стягувача під арештом, як зазначає позивач, цим аудіозаписом не підтверджено. При цьому аудіозапис не має ані дати, ані часу розмови, а свідчить лише про дату створення запису на диск 11.08.2022 року, тобто за день до звернення позивача з цим позовом до суду.

Разом з тим, матеріалами справи (в тому числі і інформацією відділу ДВС та довідками-розрахунками державного виконавця) підтверджується, що вищевказана сума до складу сплачених аліментів не увійшла. Доказів того, що позивачем у 2010 році позичалися кошти у ОСОБА_5 суду не надано. За відсутності доказів укладення договору позики між позивачем та Відповідачем-2, суд ставить під сумнів виплату позивачем по справі коштів, взятих у позику, без будь-якого повідомлення позикодавця, на її власний рахунок в банківський установі, без погодження курсу повернення коштів, які були взяті начебто в іноземній валюті. Тому суд критично ставиться до тверджень обох відповідачів про те, що на рахунок ОСОБА_5 ОСОБА_1 поверталися саме позичені ним кошти. Письмові пояснення, надані представником ОСОБА_4 від сторонніх осіб, суд не може прийняти в якості належних доказів по справі, оскільки згідно з чинним цивільним процесуальним законодавством свідки попереджаються судом про кримінальну відповідальність за завідомо неправдиве показання. У даному випадку справа розглядається в письмовому провадженні, а тому надані стороною відповідача пояснення від п`ятьох осіб носять суто інформаційний характер.

Отже, судом встановлено, що кошти, сплачені позивачем на рахунок ОСОБА_5 , в рахунок аліментів не увійшли, заборгованість позивача по аліментам була зменшена за рахунок списання з його картки грошових коштів у розмірі 52020,00 грн., що підтверджено належними доказами, а тому суд приходить до висновку, що кошти у сумі 68626,17 грн. набуті ОСОБА_5 від ОСОБА_1 безпідставно, у зв`язку з чим підлягають поверненню останньому, а отже позовна вимога до Відповідача-2 задовольняється повністю.

Вирішуючи позов в частині вимог, заявлених до ОСОБА_4 про стягнення з неї моральної шкоди, суд приходить до наступного.

Наданими стороною позивача доказами підтверджується причинний зв`язок між діями обох відповідачів, які призвели до виникнення у позивача значної заборгованості по аліментам, до повного списання коштів з його рахунку, та заподіянню останньому моральної шкоди. Однак, оскільки згідно з нормами ст.13 ЦПК України, справи розглядаються судом в межах заявлених стороною вимог, суд розглядає вимоги про стягнення моральної шкоди саме з Відповідача-1.

Суд погоджується з відповідачем ОСОБА_4 , що позивач не надав доказів, які у своїй сукупності вказують на заподіяння йому моральної шкоди, але враховує практику Європейського суду з прав людини, яким визнана презумпція моральної шкоди, і відповідно до якої в разі порушення майнових або цивільних прав «середня», «нормально» реагуюча на протиправну щодо неї поведінку людина повинна відчути страждання (моральну шкоду).

При цьому суд критично ставиться до тверджень Відповідача-1 про те, що моральну шкоду позивачу завдає його дружина ОСОБА_11 , яка знімає фото та відео і викладає їх на сторінках в ТІК ТОК та Інстраграмі, оскільки наданий суду диск з відеозаписом стосується приватного життя осіб, яких знято на цьому відео, і не має жодного відношення до спору між сторонами по справі, не свідчить про будь-яку обставину, зазначену Відповідачем-1 у відзиві на позов.

Щодо розміру моральної шкоди, суд вважає за доцільне зазначити, що рішенням від 27.07.2004 по справі "Ромашов проти України" Європейський суд з прав людини присудив заявнику у відшкодуванні моральної шкоди 3000 євро, хоча заявник не представив жодного документа на підтвердження своїх вимог про відшкодування моральної шкоди. Суд врахував той факт, що в результаті виявлених порушень заявник зазнав моральної шкоди, який не може бути відшкодована шляхом лише констатації судом факту порушення.

До того ж, суд врахував, що позивач має сім`ю, його дружина має неповнолітню дитину, перед якими у позивача є обов`язки щодо їх утримання, і погоджується з позивачем, що відсутність коштів або наявність боргу безумовно викликає у кожної людини негативні наслідки і призводить до моральних страждань.

Визначаючи розмір моральної шкоди, суд виходить із засад розумності, виваженості та справедливості, враховує роз`яснення вищевказаної Постанови Пленуму Верховного Суду України з цього питання, та вважає співмірною моральним стражданням позивача суму моральної шкоди у розмірі 5000,00 грн.

Отже, суд вважає, що позовні вимоги до ОСОБА_4 слід задовольнити частково, та стягнути з неї на користь позивача моральну шкоду у розмірі 5000,00 грн.

Таким чином, в цілому позов підлягає частковому задоволенню.

Щодо розподілу судових витрат.

Відповідно до ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст.12, 13, 81, 89, 141, 263, 265, 352, 354 ЦПК України, суд, -

У Х В А Л И В:

Позовні вимоги ОСОБА_1 задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_1 безпідставно набуті грошові кошти у розмірі 68 626 ( шістдесят вісім тисяч шістсот двадцять шість) гривень 17 копійок.

Стягнути з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_1 моральну шкоду у розмірі 5000 (п`ять тисяч) гривень 00 копійок.

В задоволенні іншої частини позовних вимог відмовити.

Стягнути з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_1 витрати зі сплати судового збору у розмірі 992 (дев`ятсот дев`яносто дві) гривні 40 копійок.

Стягнути з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_1 витрати зі сплати судового збору у розмірі 99 (дев`яносто дев`ять) гривень 24 копійки.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Дніпровського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня проголошення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Позивач - ОСОБА_1 , адреса реєстрації: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 .

Представники позивача - ОСОБА_2 , адреса: АДРЕСА_2 , ОСОБА_3 , адреса: АДРЕСА_3 .

Відповідач-1 - ОСОБА_4 , адреса реєстрації: АДРЕСА_4 , РНОКПП НОМЕР_3 .

Представник Відповідача-1 адвокат Федосов М.М. - адреса: м. Кривий Ріг, вул. В. Бизова, 5-Б.

Відповідач-2 - ОСОБА_5 , адреса: АДРЕСА_5 , РНОКПП НОМЕР_4 .

Повне судове рішення складено 08 грудня 2022 року.

Головуючий суддя В.В. Попов