Справа № 462/1537/21 Головуючий у 1 інстанції: Пилип"юк Г.М.
Провадження № 22-ц/811/946/22 Доповідач в 2-й інстанції: Крайник Н. П.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 листопада 2022 року Львівський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ в складі:

головуючої: Н.П. Крайник

суддів: О.М. Ванівського, О.Я. Мельничук

при секретарі: С.Ю. Цьони

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Львові цивільну справу за апеляційною скаргою Державного підприємства «Львівський державний завод «ЛОРТА» на рішення Залізничного районного суду міста Львова від 15 лютого 2022 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Державного підприємства «Львівський державний завод «ЛОРТА» про стягнення середнього заробітку за несвоєчасний розрахунок при звільненні, -

в с т а н о в и в:

12 березня 2021 року позивач звернулася до суду із позовом про стягнення з відповідача на її користь середнього заробітку за несвоєчасний розрахунок при звільненні за період з 28.01.2019 по 24.02.2021 у сумі 262 475,20 грн.

Свої позовні вимоги мотивувала тим, що вона працювала з 21.04.2017 у ДП «ЛДЗ «Лорта», в тому числі з 01.09.2017 на посаді провідного юрисконсульта. 06.08.2018 відповідно до наказу №406-к була звільнена з роботи на підставі ст.38 КЗпП України за власним бажанням. Рішенням Залізничного районного суду м. Львова від 03.12.2018 №462/5653/18 з відповідача в її користь стягнуто заборгованість по заробітній платі та середній заробіток за несвоєчасник розрахунок при звільненні за період з 06.08.2018 по 03.12.2018. Рішення суду відповідачем було виконано лише 28.01.2019. Тому вона звернулася до суду із вимогою про стягнення з відповідача на її користь середнього заробітку за несвоєчасний розрахунок при звільненні за період з 04.12.2018 по 27.01.2019. Рішенням Залізничного районного суду м. Львова від 24.06.2019 у справі №462/7755/18 стягнуто із відповідача на її користь середній заробіток за несвоєчасний розрахунок при звільненні за період з 04.12.2018 по 27.01.2019, дане рішення було примусово виконане 31.10.2019.

Рішенням Залізничного районного суду м. Львова від 17.03.2020 у справі №462/7910/19 встановлено, що з часу її працевлаштування і до звільнення з роботи відповідач - ДП «ЛДЗ «ЛОРТА» недонараховувало, а відповідно і недоплачувало їй заробітну плату, тому зазначеним рішенням стягнуто в її користь недораховану та недоплачену заробітну плату за період з квітня 2017 року по серпень 2018 року у розмірі 106 566,22 грн та компенсацію втрати частини заробітної плати у зв`язку з порушенням строків її виплати за вказаний період у розмірі 14 865,21 грн. Зазначає, що відповідач виконав рішення Залізничного районного суду м. Львова від 17.03.2020 позивачу та перерахував їй заборгованість по заробітній платі лише 24.02.2021, а тому просила стягнути з відповідача середній заробіток за несвоєчасний розрахунок при звільнення за період 28.01.2019 по 24.02.2021 у розмірі 262 475,20 грн.

Оскаржуваним рішенням позов задоволено.

Стягнуто з Державного підприємства «Львівський державний завод «ЛОРТА» на користь ОСОБА_1 262 475 /двісті шістдесят дві тисячі чотириста сімдесят п`ять/ грн 20 коп. середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні без урахування податків та інших Стягнуто з Державного підприємства «Львівський державний завод «ЛОРТА» на користь ОСОБА_1 2624,80 грн судового збору.

Рішення суду оскаржило Державне підприємство «Львівський державний завод «ЛОРТА».

Вважає його незаконним, ухваленим з неповним з`ясуванням усіх обставин справи, з порушенням норм матеріального та процесуального права. Апелянт не погоджується з сумою, яка підлягає стягненню в розмірі 262 475,20 грн. та зазначає, що суд стягнув з відповідача вдвічі більшу суму, ніж розмір заробітної плати, яка була донарахована та виплачена позивачу, що не відповідає принципу співмірності.

Зазначає, що розмір донарахованої заробітної плати був встановлений рішенням у справі №462/7910/19, яке набрало законної сили 28.12.2020, а вже через 3 місяці, з урахуванням проведення виконавчих дій, така сума заборгованості була виплачена позивачу.

Просить рішення суду скасувати та постановити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позову.

Учасники справи в судове засідання, призначене на 17 листопада 2022 року, не з`явилися, хоча належним чином були повідомлені по час та місце розгляду справи, тому суд вважає за можливе проводити розгляд справи у їх відсутності.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційну скаргу слід задовольнити частково.

Згідно з ч.1 ст.4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

На підставі ст.13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ч.1, ч.6 ст.81 ЦПК України).

Згідно із ч.1 ст.89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Судом встановлено, що позивач ОСОБА_1 з 20.04.2017 працювала у ДП «ЛДЗ «Лорта», в тому числі з 31.08.2017 на посаді провідного юрисконсульта, а 06.08.2018 відповідно до наказу №406-к була звільнена з роботи на підставі ст.38 КЗпП України за власним бажанням (а.с.7).

Рішенням Залізничного районного суду м. Львова від 17 березня 2020 року у справі 462/7910/19 позов ОСОБА_1 до Державного підприємства «Львівський державний завод «Лорта» про стягнення невиплаченої заробітної плати та компенсації втрати частини заробітної плати у зв`язку з порушенням строків її виплати задоволено. Стягнуто із Державного підприємства «Львівський державний завод «ЛОРТА» на користь ОСОБА_1 недораховану та недоплачену заробітну плату за період з квітня 2017 року по серпень 2018 року у розмірі 106 566,22 грн та компенсацію втрати частини заробітної плати у зв`язку з порушенням строків її виплати у розмірі 14 865,21 грн., без урахування податків та інших обов`язкових платежів, які підлягають утриманню з цих сум відповідно до законодавства України. Стягнуто із Державного підприємства «Львівський державний завод «ЛОРТА» на користь держави - 1214,31 грн судового збору.

21.04.2020 ОСОБА_1 звернулась до Залізничного районного суду м. Львова із заявою про перегляд рішення суду від 03 грудня 2018 року у справі № 462/5653/18 в частині щодо стягнення середнього заробітку за нововиявленими обставинами. Заяву обґрунтовувала тим, що при ухваленні рішення суду для визначення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні судом взято до уваги довідку про нараховану заробітну плату за червень-липень 2018 року та визначено середньоденний заробіток позивача у розмірі 211,66 грн. Однак, рішенням Залізничного районного суду м. Львова від 17.03.2020 у справі №462/7910/19 встановлено, що відповідачем систематично недораховувалась та недоплачувалась заробітна плата та визначено інший розмір заробітної плати ОСОБА_1 за червень-липень 2018 року, відповідно розрахунок середньоденного заробітку становить 504,76 грн є нововиявленою обставиною. Оскільки дана обставина на час розгляду справи № 462/5653/18 не була їй відома, є вирішальним доказом, який міг призвести до іншого результату судового розгляду, просила заяву про перегляд рішення суду від 03.12.2018 за нововиявленими обставинами задоволити та змінити рішення суду, стягнувши з відповідача на її користь середній заробіток за час затримки виплати заробітної плати за період з 07.08.2018 по 03.12.2018 у сумі 41 390,32 грн та судові витрати.

Рішенням Залізничного районного суду м. Львова від 25 листопада 2021 року заяву ОСОБА_1 про перегляд за нововиявленими обставинами рішення суду у цивільній справі № 462/5653/18 за позовом ОСОБА_1 до Державного підприємства «Львівський державний завод «ЛОРТА» про стягнення заробітної плати, середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні та моральної шкоди задоволено частково. Змінено рішення Залізничного районного суду м. Львова від 03 грудня 2018 року в частині стягнення середнього заробітку за час затримки виплати заробітної плати, а саме: стягнуто із Державного підприємства «Львівський державний завод «ЛОРТА» на користь ОСОБА_1 24 034 (двадцять чотири тисячі тридцять чотири) грн 20 коп. середнього заробітку за час затримки виплати заробітної плати, без урахування податків та інших обов`язкових платежів, які підлягають утриманню з цієї суми відповідно до законодавства України. Стягнуто 613,89 грн (шістсот тринадцять гривень) 89 коп. В іншій частині заявлених вимог відмовлено.

Даним рішенням встановлено, що середньоденна заробітна плата позивача складає 504 грн 76 коп.

Відповідно до ч. 4 ст. 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Відповідно до виписки АТ «Ощадбанк» від 24 лютого 2021 року, відбулося зарахування позивчачу безготівкових коштів # 14# перерахування коштів стягнених з ЛДЗ ЛОРТА згідно в/д №462/7910/19 від 20.01.2021 р. зараховано 120 431, 43 грн (а.с.17).

Відповідно до положень статті 27 Закону України «Про оплату праці» середній заробіток працівника розраховується за правилами, передбаченими Порядком обчислення середньої заробітної плати, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 року № 100.

Розрахунок середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні в розмірі 262 475,20 грн позивачем проведено відповідно до Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України за № 100 від 8 лютого 1995 року.

Вказаний розрахунок відповідачем не оспорено та не спростовано, власного розрахунку не надано, а отже такий приймається судом до уваги (ч.1 ст.82 ЦПК України).

За таких обставин, відповідно до розрахунків позивачки, сума середнього заробітку за несвоєчасний розрахунок при звільненні за період 28.01.2019 до 24.02.2021 становить 262 475,20 грн.

Задовольняючи позов ОСОБА_1 , суд першої інстанції виходив з того, що оскільки вимоги позивача щодо розміру належних йому при звільненні сум судом задоволено у повному обсязі, тому й підстав для застосування принципу співмірності та зменшення розміру відшкодування за час затримки розрахунку при звільненні у суду немає. Враховуючи наведене, суд прийшов до висновку, що позов слід задовольнити повністю і стягнути з відповідача на користь позивача 262 475,20 грн.

Однак, з таким висновком суду колегія суддів не може погоджується та вважає такий розмір стягнення в сумі 262 475,20 грн, непропорційно обтяжливим для роботодавця з урахуванням наступного.

Відповідно до вимог ст. 47 КЗпП України власник або уповноважений ним орган зобов`язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в ст. 116 КЗпП України.

Відповідно до ч.1 ст.116 КЗпП України, при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум.

Згідно зі статтею 117 КЗпП України, в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору.

Таким чином, аналіз наведених норм матеріального права дає підстави для висновку, що передбачений частиною 1 статті 117 КЗпП України обов`язок роботодавця щодо виплати середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні настає за умови невиплати з його вини належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 КЗпП України, при цьому визначальними є такі юридично значимі обставини, як невиплата належних працівникові сум при звільненні та факт проведення з ним остаточного розрахунку.

Отже, не проведення з вини власника або уповноваженого ним органу розрахунку з працівником у зазначені строки є підставою для відповідальності, передбаченої статтею 117 Кодексу, тобто виплати працівникові його середнього заробітку.

У пункті 20 Постанови Пленуму ВСУ №13 від 24.12.1999 року «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці» судам роз`яснено, що установивши при розгляді справи про стягнення заробітної плати у зв`язку із затримкою розрахунку при звільненні, що працівникові не були виплачені належні йому від підприємства, установи, організації суми в день звільнення, коли ж він у цей день не був на роботі, - наступного дня після пред`явлення ним роботодавцеві вимог про розрахунок, суд на підставі статті 117 КЗпП стягує на користь працівника середній заробіток за весь період затримки розрахунку, а при не проведенні його до розгляду справи - по день постановлення рішення, якщо роботодавець не доведе відсутності в цьому своєї вини.

Як було встановлено судом, середній заробіток за весь час затримки виплати заробітної плати у даній справі становить: 262 475,20 грн.

Так, в постанові Великої Палати Верховного Суду від 26 червня 2019 року у справі № 761/9584/15-ц викладена правова позиція, що Верховний Суд України у постанові від 27 квітня 2016 року у справі № 6-113цс16 дійшов висновку, що право суду зменшити розмір середнього заробітку, який має сплатити роботодавець працівникові за час затримки виплати з вини роботодавця належних звільненому працівникові сум у строки, визначені статтею 116 КЗпП України, залежить від таких чинників: наявність спору між працівником та роботодавцем з приводу розміру належних до виплати працівникові сум за трудовим договором на день звільнення; виникнення спору між роботодавцем та працівником після того, коли належні до виплати працівникові суми за трудовим договором у зв`язку з його звільненням повинні бути сплачені роботодавцем; прийняття судом рішення щодо часткового задоволення вимог працівника про виплату належних йому при звільненні сум у строки, визначені статтею 116 цього Кодексу. Водночас Верховний Суд України зауважив, що разом з тим при розгляді даної справи необхідно взяти до уваги і такі обставини, як розмір недоплаченої суми, істотність цієї частки порівняно із середнім заробітком працівника, обставини, за яких було встановлено наявність заборгованості, дії відповідача щодо її виплати.

Велика Палата Верховного Суду погодилася з таким висновком у тому, що суд може зменшити розмір відшкодування, передбаченого статтею 117 КЗпП України, і що таке зменшення має залежати від розміру недоплаченої суми.

Водночас, виходячи з мети відшкодування, передбаченого статтею 117 КЗпП України, яка полягає у компенсації працівнику майнових втрат, яких він зазнає внаслідок несвоєчасного здійснення з ним розрахунку з боку роботодавця, і які розумно можна було б передбачити, Велика Палата Верховного Суду дійшла висновку, що, з одного боку, не всі чинники, сформульовані у зазначеному висновку, відповідають такій меті. Так, сама лише наявність спору між працівником та роботодавцем з приводу розміру належних до виплати працівникові сум; момент виникнення такого спору, прийняття судом рішення щодо часткового задоволення вимог працівника, істотність розміру недоплаченої суми порівняно із середнім заробітком працівника не впливають на розмір майнових втрат, яких зазнає працівник у зв`язку з простроченням розрахунку. З іншого боку, істотним є період прострочення, хоча такий чинник у згаданій постанові Верховного Суду України не сформульований.

З огляду на викладене Велика Палата Верховного Суду відступила від висновку Верховного Суду України, сформульованого у постанові від 27 квітня 2016 року у справі № 6-113цс16, і зазначила, що, зменшуючи розмір відшкодування, визначений виходячи із середнього заробітку за час затримки роботодавцем розрахунку при звільненні відповідно до статті 117 КЗпП України, необхідно враховувати: розмір простроченої заборгованості роботодавця щодо виплати працівнику при звільненні всіх належних сум, передбачених на день звільнення трудовим законодавством, колективним договором, угодою чи трудовим договором; період затримки (прострочення) виплати такої заборгованості, а також те, з чим була пов`язана тривалість такого періоду з моменту порушення права працівника і до моменту його звернення з вимогою про стягнення відповідних сум; ймовірний розмір пов`язаних із затримкою розрахунку при звільненні майнових втрат працівника; інші обставини справи, встановлені судом, зокрема, дії працівника та роботодавця у спірних правовідносинах, співмірність ймовірного розміру пов`язаних із затримкою розрахунку при звільненні майнових втрат працівника та заявлених позивачем до стягнення сум середнього заробітку за несвоєчасний розрахунок при звільненні.

Отже, з урахуванням конкретних обставин справи суд може зменшити розмір середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні працівника незалежно від того, чи він задовольняє позовні вимоги про стягнення належних звільненому працівникові сум у повному обсязі чи частково.

Так, матеріалами справи установлено, що сума невиплаченої заробітної плати за спірний період становила 106 566,22 грн, а також компенсація втрати частини заробітної плати у зв`язку з порушенням строків виплати у розмірі 14 865,21 грн, що разом становило 121 431,43 грн, яку стягнуто місцевим судом, є значно меншою, ніж сума стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні у розмірі 262 475,20 грн.

Колегія суддів, беручи до уваги висновки, викладені Великою Палатою Верховного Суду в постанові від 26 червня 2019 року по справі №761/9584/15-ц, приходить до переконання про наявність підстав для застосування до обставин даної справи критеріїв зменшення розміру відшкодування, визначеного виходячи з середнього заробітку за час затримки роботодавцем розрахунку при звільненні відповідно до статті 117 КЗпП України.

За таких обставин, з огляду на очевидну неспівмірність заявлених до стягнення сум середнього заробітку зі встановленим розміром заборгованості, характером цієї заборгованості, діями позивача та відповідача, враховуючи принцип розумності, справедливості та пропорційності, а також те, що 24 лютого 2022 року у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України Указом Президента України № 64/2022 введено воєнний стан в Україні, а ДП «ЛДЗ «ЛОРТА» є державним підприємством військово-оборонної галузі, всі ресурси якого задіяні на оборону від військової агресії Російської Федерації, колегія суддів вважає доцільним стягнути розмір середнього заробітку в сумі 121 143,43 грн, що буде достатньою компенсацію майнових втрат, які поніс позивач через несвоєчасний розрахунок при звільнені, співмірним із розміром заборгованості, та не призведе до надмірного фінансового тягаря для відповідача.

Зважаючи на викладене, колегія суддів вважає за необхідне апеляційну скаргу Державного підприємства «Львівський державний завод «ЛОРТА» задовольнити частково, а рішення Залізничного районного суду міста Львова від 15 лютого 2022 рокузмінити, стягнувши з Державного підприємства «Львівський державний завод «ЛОРТА» на користь ОСОБА_1 121 431 грн 43 коп. середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні за період з 28.01.2019 по 24.02.2021.

Згідно ч. 5 ст. 268 ЦПК України датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складання повного судового рішення. Повний текст постанови складено 28 листопада 2022 року.

Керуючись ч. 5 ст. 268, ст. 367, ст. 368, п. 2 ч. 1 ст. 374, п.п. 1-4 ч. 1 ст. 376, ст. 381, ст. 382, ст. 383, ст. 384 ЦПК України, Львівський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ, -

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу Державного підприємства «Львівський державний завод «ЛОРТА» задовольнити частково.

Рішення Залізничного районного суду міста Львова від 15 лютого 2022 року - змінити.

Стягнути з Державного підприємства «Львівський державний завод «ЛОРТА» на користь ОСОБА_1 121 431 грн 43 коп. середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні без урахування податків та інших обов`язкових платежів.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскарженою у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови.

Повний текст постанови складено 28 листопада 2022 року.

Головуючий: Н.П. Крайник

Судді: О.М. Ванівський

О.Я. Мельничук