Справа № 465/581/18 Головуючий у 1 інстанції: Кузь В.Я.
Провадження № 22-ц/811/3220/21 Доповідач в 2-й інстанції: Бойко С. М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 червня 2022 року м.Львів

Львівський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: головуючого - судді Бойко С.М.,

суддів: Копняк С.М., Ніткевича А.В.,

секретаря - Юзефович Ю.І.,

з участю: ОСОБА_1 , його представника -

ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на рішення Франківського районного суду м. Львова від 13 липня 2021 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , третя особа - відділ у справах дітей Франківської районної адміністрації Львівської міської ради, про усунення перешкод у спілкуванні з дитиною та визначення способу участі у вихованні та спілкуванні з дитиною, зустрічним позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про позбавлення батьківських прав щодо малолітнього сина,

в с т а н о в и в:

Рішенням Франківського районного суду м. Львова від 13 липня 2021 року позов ОСОБА_1 про усунення перешкод у спілкуванні з малолітнім сином задоволено частково.

Встановлено ОСОБА_1 для участі у вихованні та спілкуванні з малолітнім сином ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , побачення для проведення спілкування та спільного відпочинку з відвідуванням дитиною місця проживання батька без участі матері ОСОБА_3 в такі дні:

- у вихідні дні, починаючи з п`ятниці після закінчення шкільних занять, і до 20 год. 00 хв. неділі у перший та четвертий тиждень місяця;

- половину святкових днів, які затверджені постановою Кабінету Міністрів України та святкових днів релігійних свят у поточному році, з 10 год. 00 хв. до 20 год. 00 хв.;

- половину зимових, весняних, літніх та осінніх канікул за домовленістю з матір`ю дитини ОСОБА_3 ;

Такий порядок побачень і спілкування з дитиною встановлено до досягнення ОСОБА_4 чотирнадцятирічного віку та з ініціативи останнього може бути переглянутий, продовжений або анульований.

Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 судові витрати в розмірі 365 грн.

У задоволенні зустрічного позову ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про позбавлення батьківських прав - відмовлено.

Рішення суду оскаржила ОСОБА_3 , просила його скасувати та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні первісного позову ОСОБА_1 відмовити, а її зустрічний позов задовольнити.

Апелянт зазначає, що судом не було враховано тієї обставини, що позивач ОСОБА_1 притягався до кримінальної відповідальності за нанесення їй тілесних ушкоджень, до нього застосовувався обмежувальний припис, а відносно його агресивної поведінки в школі були звернення вчителів до органів поліції. Вважає, що все це негативно впливає на малолітнього сина, травмує його дитячу психіку, однак, суд не дав належної оцінки цим істотним обставинам справи, не врахував висновку психолога про те, що дитина боїться батька, показання свідків, зокрема, класного керівника ОСОБА_5 , про агресивну поведінку батька в школі.

Апелянт зазначає, що ОСОБА_1 неналежно виконує свої батьківські обов`язки, дитина не бажає з ним бачитись, а тому наявні підстави для позбавлення його батьківських прав.

На переконання апелянта, суд неповно з`ясував обставини, які мають значення для справи, допустив порушення норм матеріального та процесуального права, що є підставою для скасування оскаржуваного рішення суду.

17.11.2021 року ОСОБА_1 подав відзив на апеляційну скаргу, в якому заперечив доводи та вимоги апелянта.

В судове засідання апелянт ОСОБА_3 жодного разу не з`явилась, про дату, час і місце розгляду справи була належним чином повідомлена, зокрема, в особі свого представника - адвоката Заремби О.В., тому розгляд справи апеляційним судом проведено у її відсутності, відповідно до вимог ч.2 ст.372 ЦПК України.

На виконання ухвали суду від 22 лютого 2022 року Франківська районна адміністрація Львівської міської ради подала письмовий висновок щодо розв`язання даного спору і просила проводити розгляд справи у відсутності їхнього представника.

Заслухавши пояснення ОСОБА_1 та його представника - адвоката Лесько С.Я. в заперечення апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, законність та обґрунтованість оскаржуваного рішення відповідно до вимог ст.367 ЦПК України, колегія суддів дійшла висновку про залишення апеляційної скарги без задоволення з наступних підстав.

Статтею 150 Сімейного кодексу (далі - СК) України визначено, що батьки зобов`язані: виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім`ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини; піклуватись про здоров`я та моральний розвиток; забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя; поважати дитину.

Мати та батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою, при цьому, розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини (ст.141 СК).

Відповідно до статті 152 СК України, право дитини на належне батьківське виховання забезпечується системою державного контролю, що встановлена законом.

У відповідності до ст.153 СК України, мати, батько та дитина мають право на безперешкодне спілкування між собою, крім випадків, коли таке право обмежене законом.

Статтею 155 СК України передбачено, що здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватись на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватись всупереч інтересам дитини.

Питання виховання дитини вирішується батьками спільно. Той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватись з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини (ст.157 СК).

У відповідності до статті 158 СК України, за заявою матері, батька дитини орган опіки та піклування визначає способи участі у вихованні дитини та спілкуванні з нею того з батьків, хто проживає окремо від неї. Рішення органу опіки та піклування є обов`язковим до виконання.

У відповідності до частини першої статті 159 СК України, якщо той із батьків, з ким проживає дитина, чинить перешкоди тому з батьків, хто проживає окремо, у спілкуванні з дитиною та у її вихованні, зокрема, якщо він ухиляється від виконання рішення органу опіки та піклування, другий із батьків має право звернутись до суду з позовом про усунення цих перешкод.

Суд в такому випадку має право визначити способи участі одного з батьків у вихованні дитини, місце та час їхнього спілкування (ч.2 ст.159 СК).

Ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом.

Так, статтею 164 СК України передбачено, що мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він, зокрема, ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини (п.2 ч.1 ст.164 СК).

Правові наслідки позбавлення батьківських прав визначені статтею 166 СК України.

Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України у постанові від 30.03.2007 року №3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» (п.п.15,16), позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та інші), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема, ставлення батьків до дітей.

Європейський суд з прав людини у справі «Хант проти України» в рішенні від 07.12.2006 року (заява №31111/04) наголошував на тому, що навіть факт заперечення заявником проти позову про позбавлення його батьківських прав також може свідчити про його інтерес до дитини (§ 57, § 58).

У частині першій статті 9 Конвенції про права дитини (1989 року), ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27.02.1991 року, передбачено, що держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини.

Судом встановлено, що сторони мають двох дітей: ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , який є повнолітнім, та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , якому на даний час виповнилось вже тринадцять років.

Рішенням Личаківського районного суду м. Львова від 18 червня 2015 року шлюб між сторонами розірвано.

Рішенням Личаківського районного суду м. Львова від 20 червня 2017 року, яке залишене без змін ухвалою Апеляційного суду Львівської області від 10 листопада 2017 року та постановою Верховного Суду від 14 листопада 2018 року, визначено місце проживання малолітнього ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , разом із матір`ю ОСОБА_3 . Інший син - ОСОБА_6 , якому на той час виповнилось п`ятнадцять років, виявив бажання проживати разом з батьком.

Починаючи з листопада 2017 року, позивач ОСОБА_1 неодноразово звертався до Франківської районної адміністрації Львівської міської ради із заявами про вирішення питання побачень з молодшим сином, покликаючись на перешкоди, які чинить колишня дружина, у спілкуванні з ним.

Однак, питання зустрічей батька з малолітнім сином в позасудовому порядку органом опіки та піклування не було вирішено.

З урахуванням наведених вище вимог закону та встановлення судом факту чинення відповідачкою ОСОБА_3 перешкод позивачу ОСОБА_1 у спілкуванні з його молодшим сином, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про доцільність встановлення днів побачень батька із сином для їхнього спілкування та для забезпечення позивачу ОСОБА_1 виконання свого батьківського обов`язку щодо участі у вихованні сина, згідно з визначеним судом графіком таких побачень.

Доводи відповідачки про те, що поведінка позивача негативно впливає на психоемоційний стан дитини, не є підставою для обмеження права позивача у спілкуванні з дитиною, оскільки немає висновку, який би підтверджував, що таке спілкування перешкоджає нормальному розвиткові дитини, окрім того, спілкування ОСОБА_7 з батьком, з яким проживає його старший брат, буде відповідати якнайкращим інтересам дитини та сприятиме налагодженню психоемоційного контакту між ними, без участі матері, з якою у батька існують тривалі конфліктні відносини.

Правильність такої позиції в даній справі підтверджується й письмовим висновком Франківської районної адміністрації Львівської міської ради від 07.06.2022 року, який надано апеляційному суду на виконання ухвали від 22 лютого 2022 року.

З висновку встановлено, що за місцем проживання батька створені належні умови для виховання та розвитку дитини, батько хоче бачитись із сином та брати активну участь у його вихованні, а сам ОСОБА_7 повідомив на засіданні комісії, що хоче без обмежень бачитися з батьком, їздити з ним у село, ночувати в нього вдома. Також у висновку зазначено, що на засідання комісії 30.05.2022 року з`явилась ОСОБА_3 і повідомила, що на даний час ОСОБА_7 проживає у батька, відтак, районна адміністрація визнала за недоцільне визначати способи участі батька у вихованні та спілкуванні з сином і у зв`язку з налагодженням емоційного зв`язку батька з сином, який за власною ініціативою проживає в батька, просить не брати до уваги попередній висновок від 26.06.2019 року про доцільність позбавлення батьківських прав, погоджуючись із позицією суду, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом впливу на батьків.

Таким чином, правильним є й висновок суду першої інстанції про відсутність визначених законом підстав для позбавлення ОСОБА_1 батьківських прав відносно його молодшого сина - ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , оскільки батько завжди виявляв інтерес до своєї дитини і бажав брати участь у вихованні свого сина, однак, перешкодою в цьому стали конфліктні відносини між батьками дитини після розірвання між ними шлюбу.

З урахуванням наведеного, у колегії суддів немає правових підстав для інших висновків по суті вирішення спору, ніж тих, яких дійшов суд першої інстанції, та немає підстав для висновку про допущення судом першої інстанції порушень норм матеріального та/або процесуального права, які б були обов`язковою підставою для скасування оскаржуваного рішення, а тому апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції - залишити без змін.

Керуючись ст.ст. 367, 374 ч.1 п.1, 375, 381, 382, 384 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в:

апеляційну скаргу ОСОБА_3 залишити без задоволення.

Рішення Франківського районного суду м. Львова від 13 липня 2021 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, може бути оскаржена в касаційному порядку шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови. Повний текст постанови складений 24 червня 2022 року.

Головуючий С.М. Бойко

Судді: С.М. Копняк

А.В. Ніткевич