Справа №760/1429/22
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

25 серпня 2022 року Солом`янський районний суд м. Києва в складі:

головуючого - судді - Шереметьєвої Л.А.

за участю секретаря - Фареник АО.

представика позивача - Корсуна С.І.

розглянувши в відкритому судовому засіданні в м.Києві в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «РК «БАРБАРИС» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про визнання договорів недійсними, скасування записів про державну реєстрацію права власності, витребування майна з чужого незаконного володіння та визнання права власності, суд

В С Т А Н О В И В:

Позивач у січні 2022 року звернувся до суду з позовом до відповідача ОСОБА_1 і просить:

- визнати недійсним договір купівлі-продажу нежитлового приміщення від 17 серпня 2016 року, укладений між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 ,посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Литвиною Л.О., зареєстрований в реєстрі № 2275, загальною площею 646,5 кв.м., що розташоване за адресою: АДРЕСА_1 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 000), та скасувати запис № 15951454 в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно про державну реєстрацію права власності на підставі цього договору;

- визнати недійсним договір купівлі-продажу нежитлового приміщення від 17 серпня 2016 року, укладений між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 ,посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Литвиною Л.О., зареєстрований в реєстрі № 2274, загальною площею 265,5 кв.м., що розташоване за адресою: АДРЕСА_1 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 000), та скасувати запис № 15949902 в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно про державну реєстрацію права власності на підставі цього договору;

- витребувати з чужого незаконного володіння ОСОБА_1 нежитлове приміщення за адресою: АДРЕСА_1 на користь ТОВ «РК «БАРБАРИС»;

- витребувати з чужого незаконного володіння ОСОБА_1 нежитлове приміщення за адресою: АДРЕСА_1 на користь ТОВ «РК «БАРБАРИС»;

- визнати за ТОВ «РК «БАРБАРИС» право власності на нежитлове приміщення за адресою: АДРЕСА_1 та право власності на нежитлове приміщення за адресою: АДРЕСА_1 .

Посилається в позові на те, що 11 січня 2022 року до ТОВ «РК «БАРБАРИС» звернувся із заявою відповідач, який повідомив, що 17 червня 2016 року ним було укладено нотаріально посвідчені договори купівлі-продажу та придбано нежитлові приміщення:

- загальною площею 646,5 кв.м. за адресою: АДРЕСА_1 ;

- загальною площею 265,5 кв.м. за адресою: АДРЕСА_1 , під літерою «Ю».

Повідомив, що у грудні 2021 року прибув за вказаними адресами, проте потрапити до даних приміщень не зміг, тому просив забезпечити безперешкодний доступ до його власності та показати де знаходяться дані приміщення.

Вважає претензії відповідача незрозумілими та необґрунтованими, а набуття ним права власності на нежитлові приміщення, які є захисними спорудами цивільного захисту (бомбосховищами) - незаконним.

Зазначає, що 09 грудня 2013 року ТОВ «РК «БАРБАРИС» на підставі нотаріально посвідченого договору купівлі-продажу нежилої будівлі, було придбано у власність у ПАТ «КИЇВСЬКИЙ ЗАВОД РЕЛЕ ТА АВТОМАТИКИ» нежитлову будівлю - корпус № 8 (виробничий), який розташований за адресою: АДРЕСА_1 , загальною площею 27827,50 кв.м.

Відповідно до пункту 8 зазначеного договору продавець зобов`язується передати зі свого балансу на баланс ТОВ «РК «БАРБАРИС» два бомбосховища (одне з яких знаходиться у приміщенні нежилої будівлі - корпус № 8 (виробничий), а друге на території земельної ділянки за кадастровим номером: 80000000:69:052:0001 площею 1,7894 га.

09 грудня 2013 року придбаний майновий комплекс було зареєстровано в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно.

TOB «РК «БАРБАРИС» спільно з Відділом з надзвичайних ситуацій Солом`янської районної в м. Києві державної адміністрації оформлено на захисні споруди цивільного захисту наступні документи:

- Облікова карта НОМЕР_1 з Технічними характеристиками сховища та Паспорт НОМЕР_1 ;

- Облікова карта НОМЕР_2 з Технічними характеристиками сховища та Паспорт НОМЕР_2 .

TOB «РК «БАРБАРИС», як власником та балансоутримувачем захисних споруд, замовлено та проведено технічну інвентаризацію та отримано технічні паспорти:

- Технічний паспорт на захисну споруду цивільного захисту сховище № 107544;

- Технічний паспорт на захисну споруду цивільного захисту сховище № 107624.

Крім цього, зазначає, що з постійною періодичністю органи цивільного захисту проводять комплексні перевірки та оцінювання стану готовності захисних споруд, які перебувають на його балансі.

11 грудня 2022 року відповідач звернувся до нього із заявою про надання доступу до його власності та проханням показати, де знаходиться приміщення.

До заяви відповідач надав копії нотаріально посвідчених договорів, відповідно до яких вказані приміщення ним були придбані у ОСОБА_2 , зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_3 , які належали останньому на праві приватної власності на підставі рішення Дарницького районного суду м. Києва від 18 січня 2013 року в справі № 2602/4079/12, зокрема:

1. Договір купівлі-продажу нежитлового приміщення від 17 серпня 2016 року, за яким відповідач придбав приміщення загальною площею 646,5 кв.м., що розташоване за адресою: АДРЕСА_1 ;

2. Договір купівлі-продажу нежитлового приміщення від 17 серпня 2016 року, за яким відповідач придбав приміщення загальною площею 265,5 кв.м., що розташоване за адресою: АДРЕСА_1 .

При перевірці інформації в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно з`ясовано, що за відповідачем зареєстровано спірні захисні споруди цивільного захисту як нежитлові приміщення, без зазначення їх цільового призначення - сховища.

Наголошує, що відповідачем було придбано та зареєстровано на праві приватної власності нерухоме майно, яке належить на праві власності ТОВ «РК «БАРБАРИС» та було придбане ним у складі майнового комплексу.

Незаконне та протиправне заволодіння майном відбулося поза волею власника шляхом підробки судового рішення, розчленування майнового комплексу на складові, зміни реальної площі та призначення приміщень.

Вважає, що відповідач фактично заволодів чужим майном без відповідної правової підстави, не переконавшись у наявності даного майна, його місцезнаходження, розташування та призначення, однак, за даними Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, саме за відповідачем протиправно зареєстровано право власності на спірні приміщення.

Враховуючи викладене, просить задовольнити позов.

Ухвалою від 24 травня 2022 року в справі відкрито провадження за правилами спрощеного позовного провадження з викликом сторін.

Сторонам було направлено копію ухвали про відкриття провадження, відповідачу копію позовної заяви з додатками.

Відповідно до ст. 178 ЦПК України, відповідачу був наданий строк для надання суду відзиву на позовну заяву.

З рекомендованого повідомлення вбачається, що відповідач отримав копію ухвали про відкриття провадження та копію позовної заяви з додатками 12 липня 2022 року.

/ а. с. 149 /

Відповідач своїм правом не скористався, відзив на позов не подав.

Протокольною ухвалою Солом`янського районного суду міста Києва від 09 серпня 2022 року до участі у справі в якості співвідповідача залучено ОСОБА_2 .

Відповідно до ч. 11 ст. 128 ЦПК України відповідач, третя особа, свідок, зареєстроване місце проживання (перебування), місцезнаходження чи місце роботи якого невідоме, а також заінтересована особа у справах про видачу обмежувального припису викликаються до суду через оголошення на офіційному веб-сайті судової влади України, яке повинно бути розміщене не пізніше ніж за десять днів, а у разі розгляду справи про видачу обмежувального припису - не пізніше 24 годин до дати відповідного судового засідання. З опублікуванням оголошення про виклик особа вважається повідомленою про дату, час і місце розгляду справи.

Повідомлення про розгляд справи шляхом оголошення на офіційному веб-сайті судової влади України є належним повідомленням.

В зв`язку з тим, що зареєстроване місце проживання (перебування), місцезнаходження чи місце роботи відповідача ОСОБА_2 невідоме, він був повідомлений про час розгляду справи шляхом розміщення оголошення на офіційному веб-сайті судової влади України.

Відповідач ОСОБА_1 отримав судову повістку-повідомлення 23 серпня 2022 року, що підтверджується рекомендованим повідомленням.

Крім того, повідомлення про виклик до суду направлялись на номер телефону відповідача, вказаний позивачем при зверненні до суду.

/ а. с. 155 - 156 /

Таким чином, відповідачі повідомлені про час розгляду справи належним чином.

Представник позивача у судовому засіданні позов підтримав та зазначив, що спірні приміщення передано на баланс ТОВ «РК «БАРБАРИС» за погодженням із ДСНС України.

Відповідачі до суду не з`явилися, про розгляд справи повідомлені належним чином.

Про причину неявки суд до відома не поставили.

Відповідно до позиції Верховного Суду, висловленої у постанові в справі № 918/539/16 від 07 липня 2022 року, відкладення розгляду справи є правом та прерогативою суду, основною умовою для якого є не відсутність у судовому засіданні сторін, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні.

Виходячи з цього, на підставі ч.1 ст.223 ЦПК України, суд вважає за можливе розглядати справу в відсутності відповідачів.

Заслухавши пояснення представника позивача, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку про часткове задоволення позову, виходячи з наступного.

Відповідно до ч. 1 ст. 202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Сторони повинні усвідомлювати, що правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Тобто сторони, які укладають правочин, повинні насправді прагнути досягнення саме того правового результату, який завжди виникає при укладенні правочину такого виду.

Згідно зі ст. 204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

Відповідно до ст. 655 ЦК України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Згідно з положеннями ст. 657 ЦК України договір купівлі-продажу земельної ділянки, єдиного майнового комплексу, житлового будинку (квартири) або іншого нерухомого майна укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню, крім договорів купівлі-продажу майна, що перебуває в податковій заставі.

Судом встановлено, що 09 грудня 2013 року між ПАТ «КИЇВСЬКИЙ ЗАВОД РЕЛЕ ТА АВТОМАТИКИ» та ТОВ «РК «БАРБАРИС» був укладений договір купівлі-продажу нежитлової будівлі - корпусу № 8 (виробничий), який знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , загальною площею 27827,50 кв.м.

Відповідно до п. 8 договору ПАТ «КИЇВСЬКИЙ ЗАВОД РЕЛЕ ТА АВТОМАТИКИ» зобов`язується передати зі свого балансу на баланс ТОВ «РК «БАРБАРИС» два бомбосховища (одне з яких знаходиться у приміщенні нежилої будівлі - корпус № 8 (виробничий), а друге з них на території земельної ділянки за кадастровим номером: 80000000:69:052:0001 площею 1,7894 га).

09 грудня 2013 року право власності позивача на придбаний майновий комплекс було зареєстровано в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно під реєстраційним номером об`єкта нерухомого майна - 89.

/ а.с. 12 - 16 /

Відповідно до договору купівлі-продажу нежитлового приміщення НВХ 896329 від 17 серпня 2016 року, укладеного між відповідачами, відповідач ОСОБА_1 придбав нежитлове приміщення загальною площею 646, 5 кв.м., що розташоване за адресою: АДРЕСА_1 .

Відповідно до договору купівлі-продажу нежитлового приміщення НВХ 896328 від 17 серпня 2016 року, укладеного між відповідачами, відповідач ОСОБА_1 придбав нежитлове приміщення загальною площею 265, 5 кв.м., що розташоване за адресою: АДРЕСА_1 , під літерою «Ю».

Згідно з п. 2 вказаних договорів об`єкти нерухомого майна належать відповідачу ОСОБА_2 на праві приватної власності на підставі рішення Дарницького районного суду м. Києва від 18 січня 2013 року в справі № 2602/4079/12, (провадження № 2/753/1589/13), та відповідно до інформаційних довідок НЖ-2016 №№1026 та 1027 від 22 липня 2016 року, виданої КП «Київське міське бюро технічної інвентаризації».

Відповідно до відомостей з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно право власності на вказані приміщення було зареєстроване за відповідачем ОСОБА_1 17 серпня 2016 року.

/ а.с. 119 - 126 /

Відповідно до ч.ч.1, 3 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою ст. 203 цього Кодексу.

Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

Частинами 1, 3 та 5 ст. 203 ЦК України передбачено, що зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства.

Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі.

Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Тобто, за змістом ч.1 ст.202, ч.3 ст. 203 ЦК України головним елементом правочину є вільне волевиявлення та його відповідність внутрішній волі сторін, які спрямовані на настання певних наслідків.

Відповідно до ст. 658 ЦК України право продажу товару, крім випадків примусового продажу та інших випадків, встановлених законом, належить власникові товару.

Якщо продавець товару не є його власником, покупець набуває право власності лише у випадку, якщо власник не має права вимагати його повернення.

З інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно вбачається, що позивач є власником нежитлових приміщень загальною площею 27827, 5 кв.м. за адресою: АДРЕСА_1 .

Відповідно до п.8 договору купівлі-продажу від 09 грудня 2013 року нежитловим приміщенням є два бомбосховища.

З матеріалів справи вбачається, що позивачем спільно з Відділом з надзвичайних ситуацій Солом`янської районної в м. Києві державної адміністрації оформлено на захисні споруди цивільного захисту необхідні документи, які долучені до матеріалів справи, а саме: Облікова карта НОМЕР_1 з Технічними характеристиками сховища та паспорт на нього; Облікова карта НОМЕР_2 з Технічними характеристиками сховища та паспорт на нього, а також Технічні паспорти на них.

/а.с. 15 - 118 /

Представник позивача в судовому засіданні пояснив, що органами цивільного захисту періодично проводять комплексні перевірки стану готовності вказаних захисних споруд.

Крім того, зазначив, що на теперішній час вказані приміщення використовуються як бомбосховища при повітряних тривогах, а тому не могли бути предметом купівлі-продажу.

Державна реєстрація нежитлового приміщення за відповідачем ОСОБА_1 стала можливою внаслідок розчленування майнового комплексу на складові, зміни реальної площі та призначення приміщень.

Крім того, приміщення з такими характеристиками, які зазначені в договорах, в складі належного товариству нежилого приміщення взагалі відсутні.

Зазначив також, що представник товариства звертався до Дарницького районного суду м. Києва з метою ознайомлення з матеріалами справи, на підставі рішення в якій відповідач ОСОБА_2 набув право власності на нежитлові приміщення, однак під зазначеним номером у суді зареєстрована інша справа і рішення суду є підробленим.

Вказані обставини підтверджуються інформацією з Єдиного державного реєстру судових рішень, яке в ньому відсутнє.

Додатково зазначив, що вказане рішення є одним із тих підроблених, де оголошена підозра керівнику апарату суду та ще декільком причетним особам.

Статтею 41 Конституції України передбачено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

Відповідно до статей 317 і 319 ЦК України саме власнику належить право розпоряджатися своїм майном за власною волею.

Враховуючи викладене вище, відсутність волевиявлення ТОВ`БАРБАРИС» на відчуження належного йому нежитлового приміщення, суд приходить до висновку про обґрунтованість вимог позивача.

Відповідно до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

Записи про державну реєстрацію нерухомого майна, обтяжень на майно є перешкодами у реалізації власником права розпорядження відповідним майном.

Матеріально-правові вимоги позивача у цивільній справі мають бути спрямовані на захист його прав, свобод чи інтересів, порушених або оспорюваних відповідачем, а не третьою особою, яка не заявляє самостійні вимоги на предмет спору.

Відповідно до п.1 ч. 1 ст. 2 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» державна реєстрація речових прав на нерухоме майно - офіційне визнання і підтвердження державою фактів виникнення, переходу або припинення прав на нерухоме майно, обтяження таких прав шляхом внесення відповідного запису до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

Права на нерухоме майно, які підлягають державній реєстрації, виникають з дня такої реєстрації відповідно до закону.

У випадку коли позивач стверджує про порушення свого права власника нерухомого майна особою, яка володіє ним шляхом державної реєстрації за собою права власності (права користування) цієї спірної частини, право позивача може бути захищено шляхом подання позову про витребування нерухомості з володіння, усунення перешкод у користуванні майном (статті 387, 388, 391, 396 ЦК України) чи іншим способом відповідно до закону.

При цьому вказані вимоги мають бути заявлені до осіб, на ім`я яких було зареєстровано право власності (постійного користування), оскільки предмет спору безпосередньо стосується їх прав та обов`язків.

Згідно з п.1 ч.1 ст.27 Закону державна реєстрація права власності та інших речових прав, крім державної реєстрації права власності на об`єкт незавершеного будівництва, проводиться на підставі, в тому числі, укладеного в установленому законом порядку договору, предметом якого є нерухоме майно, речові права на яке підлягають державній реєстрації, чи його дубліката.

За змістом п.п.2. 3 ч.3 ст.26 Закону у разі скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав на підставі судового рішення чи у випадку, передбаченому підпунктом "а" пункту 2 частини шостої статті 37 цього Закону, а також у разі визнання на підставі судового рішення недійсними чи скасування документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, скасування на підставі судового рішення державної реєстрації прав, державний реєстратор чи посадова особа Міністерства юстиції України (у випадку, передбаченому підпунктом "а" пункту 2 частини шостої статті 37 цього Закону) проводить державну реєстрацію набуття, зміни чи припинення речових прав відповідно до цього Закону.

Ухвалення судом рішення про скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав, визнання недійсними чи скасування документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, а також скасування державної реєстрації прав допускається виключно з одночасним визнанням, зміною чи припиненням цим рішенням речових прав, обтяжень речових прав, зареєстрованих відповідно до законодавства (за наявності таких прав).

Відповідно до позиції Верховного Суду, висловленої в постанові Великої Палати 22 серпня 2018 року в справі № 925/1265/16, належним способом захисту права або інтересу позивача у такому разі є скасування запису про проведену державну реєстрацію права власності (користування), що визначено частиною другою статті 26 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень»

Виходячи з того, що державна реєстрація права власності на нежитлове приміщення на підставі договору купівлі-продажу, до висновку про недійсність якого прийшов суд, суд вважає обґрунтованими вимоги позивача і в цій частині.

Що стосується решти вимог позивача, суд виходить з наступного.

Відповідно до ч. 1 cт. 4, ч.1. cт. 5 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи і інтереси фізичних осіб у спосіб, визначений законом або договором.

За правилами ст. ст. 15, 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: визнання права; визнання правочину недійсним; припинення дії, яка порушує право; відновлення становища, яке існувало до порушення; примусове виконання обов`язку в натурі; зміна правовідношення; припинення правовідношення; відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; відшкодування моральної (немайнової) шкоди; визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом. Суд може відмовити у захисті цивільного права та інтересу особи в разі порушення нею положень частин другої - п`ятої статті 13 цього Кодексу.

Статтею 388 ЦК України передбачено право власника на витребування майна від добросовісного набувача.

Якщо майно за відплатним договором придбане в особи, яка не мала права його відчужувати, про що набувач не знав і не міг знати (добросовісний набувач), власник має право витребувати це майно від набувача лише у разі, якщо майно:

1) було загублене власником або особою, якій він передав майно у володіння;

2) було викрадене у власника або особи, якій він передав майно у володіння;

3) вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно у володіння, не з їхньої волі іншим шляхом.

Відповідно до ч.4 ст.263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Відповідно до висновку Верховного Суду України, викладеного у постанові від 17 грудня 2014 року, з яким погодилася Велика Палата Верховного Суду в справі №183/1617/16 від 14 листопада 2018 року,захист порушених прав особи, що вважає себе власником майна, яке було неодноразово відчужене, можливий шляхом пред`явлення віндикаційного позову до останнього набувача цього майна з підстав, передбачених статтями 387 та 388 ЦК України.

Судом встановлено, що нежитлове приміщення, належне позивачу, не було об`єктом неодноразового продажу, єдиним договором є оспорюваний позивачем договір купівлі-продажу між відповідачами, а тому правильним способом захисту є застосований судом п.1 ст.216 ЦК України, відповідно до якого недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов`язані з його недійсністю.

Враховуючи викладене, скасування державної реєстрації права власності відповідача ОСОБА_1 на належні позивачу нежитлові приміщення, суд не знаходить підстав для задоволення вимог позивача про їх витребування з незаконного володіння відповідача та визнання права власності на них за позивачем.

Крім того, при вирішенні спору суд також враховує наступне.

Відповідно до ст.12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Тобто, при зверненні з позовом до суду на позивача покладений тягар доведення обставин заявлених вимог.

Натомість відповідач повинен довести саме свої заперечення проти доводів позивача.

Суд також враховує, що статтями 22, 24 Конституції України закріплено принцип рівності усіх учасників судового процесу перед законом і судом.

В Рішенні Конституційного суду України № 11-рп/2012 зазначається, що засада рівності усіх учасників судового процесу перед законом і судом забезпечує гарантії доступності правосуддя та реалізації права на судовий захист, закріпленого в ч.1 ст.55 Конституції України.

Ця засада є похідною від загального принципу рівності громадян перед законом, визначеного ч. 1 ст.24 Основного Закону України, і стосується, зокрема, сфери судочинства.

Рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом передбачає єдиний правовий режим, який забезпечує реалізацію їхніх процесуальних прав.

Тобто, суд конституційної юрисдикції тлумачить даний принцип, як принцип, який дає змогу усім учасникам реалізувати свої процесуальні права.

З цього випливає, що право на доступ до суду, в тому числі право на захист порушених чи оспорюваних прав та їх захист судом має не лише відповідач, а й позивач, який звернувся до суду за захистом і таке право йому гарантоване законом.

Відповідно до позиції Верховного Суду, висловленої в постанові в справі № 219/1704/17 від 13 травня 2020 року, яка, з точки зору ч.4 ст. 263 ЦПК України, має враховуватися судом, у контексті дотримання принципу змагальності сторін, у процесі, побудованому за принципом змагальності, збір і підготовка усього фактичного матеріалу для вирішення спору між сторонами покладається законом на сторони.

Суд тільки оцінює надані сторонами матеріали, але сам жодних фактичних матеріалів і доказів не збирає.

Тягар доведення обґрунтованості вимог пред`явленого позову процесуальним законом, за загальним правилом, покладається на позивача.

За таких умов доведення не може бути належним чином реалізоване шляхом виключно спростування обґрунтованості заперечень відповідача, оскільки це не позбавляє позивача його процесуальних обов`язків.

Як зазначено вище, вимоги позивача обґрунтовані належними доказами, визначеними законом.

В свою чергу відповідачам була надана можливість заперечити проти вимог позивача як шляхом участі в розгляді справи, так і подання візиву на позов.

Відповідачі своїм правом не скористалися, удь-яких доказів на спростування вимог позивача не надали.

За таких обставин суд вважає вимоги позивача доведеними, а позов до задоволення.

Керуючись ст.ст. 6, 15, 16, 202-204, 215, 216, 317, 319, 388, 627, 655-658 ЦК України, ст.ст. 4, 5, 12, 13, 76 - 82, 128, 178, 223, 259, 263 - 265, 268, 273 ЦПК України, суд

В И Р І Ш И В :

Позов задовольнити частково.

Визнати недійсним договір купівлі-продажу нежитлового приміщення розміром 646, 5 кв.м. за адресою: АДРЕСА_1 під літерою «Ф» / реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 000 /, укладений 17 серпня 2016 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 , посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Литвиною Л.О., зареєстрований у реєстрі № 2275.

Скасувати запис № 15951454 від 17 серпня 2016 року в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно про державну реєстрацію права власності ОСОБА_1 на нежитлове приміщення розміром 646, 5 кв.м. за адресою: АДРЕСА_1 .

Визнати недійсним договір купівлі-продажу нежитлового приміщення розміром 265, 5 кв.м. за адресою: АДРЕСА_1 , під літерою «Ю» / реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 000 /, укладений 17 серпня 2016 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 , посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Литвиною Л.О., зареєстрований у реєстрі № 2274.

Скасувати запис № 15949902 від 17 серпня 2016 року в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно про державну реєстрацію права власності ОСОБА_1 на нежитлове приміщення розміром 265, 5 кв.м. за адресою: АДРЕСА_1 , під літерою «Ю».

В решті позову відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Київського апеляційного суду.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення складено 13 вересня 2022 року.

Суддя Л.А. Шереметьєва