Справа №173/1816/21
Провадження №2/173/63/2022
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 лютого 2022 р. Верхньодніпровський районний суд Дніпропетровської області

В складі: головуючого судді - Петрюк Т.М.

При секретареві - Зубачевській О.А

За участю: представника позивача - адвоката Лавріненка Є.Ю.

Розглянувши у відкритому судовому засіданні за правилами загального позовного провадження в місті Верхньодніпровську цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу за договором позики ,-

ВСТАНОВИВ:

13.09.2021 року до суду звернувся позивач ОСОБА_1 , з позовом про стягнення боргу за договором позики до відповідача ОСОБА_2

23.09.2021 року до суду надійшла адресна довідка про реєстрацію місця проживання відповідача - фізичної особи.

Ухвалою Верхньодніпровського районного суду Дніпропетровської області від 04 жовтня 2021 року відкрите провадження у справі та справу призначено до розгляду за правилами загального позовного провадження в підготовче судове засідання 07.12.2022 року.

07.12.2021 року розгляд справи в підготовчому судовому засіданні відкладений в зв`язку з неявкою відповідача до 09.02.2022 року.

09.02.2022 року проведене підготовче судове засідання. Справа призначена до розгляду на 09.02.2022 року.

Учасникам розгляду справи роз`яснені права та обов`язки відповідно до ст. 43, 44, 49 ЦПК України.

09.02.2022 року в судовому засіданні оголошена вступна та резолютивна частина рішення.

Згідно заявлених позовних вимог позивач просить стягнути з відповідача на його користь борг за договорами позики в загальній сумі 846 038 грн. 98 коп.. яка складається з наступного: 380 000.00 грн., заборгованість за договором позики; 43 478 грн. 98 коп. інфляційне збільшення; 422 560.00 грн.,. штрафні санкції відповідно до умов договору

Позовні вимоги позивач обґрунтовує наступним: 02 січня 2020 року між ним та відповідачем був укладений договір позики відповідно до якого позивач передав в борг відповідачу 380 000.00 грн. готівкою на строк до 31.01.2020 року. Факт отримання коштів ОСОБА_2 , за договором позики підтверджується п.2.2 договору.

Договір позики не був продовжений сторонами.

У встановлений в договорі строк ОСОБА_2 , не повернув ОСОБА_1 , грошові кошти, чим порушив умови договору. На чисельні прохання ОСОБА_1 , повернути йому кошти ОСОБА_2 , не реагує та ухиляється від виконання зобов`язань після спливу строку договору, що й стало підставою звернення до суду.

Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримав в повному обсязі, давши пояснення фактично установлені матеріалами справи.

Відповідач в судове засідання не з`явився. Про дату час і місце розгляду справи повідомлений належним чином, шляхом виставлення інформації на офіційному сайті судової влади. Відзив на позовну заяву не надав.

Відповідно до п. 1 ст. 6 Європейської Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, ратифікованої Україною, Законом України № 475/97-ВР від 17 липня 1997 року, яка відповідно до ст.9 Конституції України є частиною національного законодавства України, кожна людина при визначенні її громадянських прав та обов`язків має право на справедливий розгляд справи незалежним та безстороннім судом.

Відповідно до вимог ст. 55 Конституції України кожному гарантується судовий захист його прав і свобод.

Згідно ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку , встановленому цим кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів

Завданням суду при здійсненні правосуддя, в силу ст. 2 Закону України Про судоустрій і статус суддів є забезпечити кожному право на справедливий суд та повагу до інших прав і свобод, гарантованих Конституцією і законами України, а також міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною радою України.

За змістом положень вказаних норм, розпорядження своїм правом на захист є диспозитивною нормою цивільного законодавства, яке полягає у наданні особі, яка вважає свої права порушеними, невизнаними або оспорюваними, можливості застосувати способи захисту, визначені законом або договором.

Відповідно до ч. 1 ст. 5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, держави та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором

При цьому, предметом позову є матеріально-правова вимога позивача до відповідача, а підставою - посилання на належне йому право, юридичні факти, що призвели до порушення цього права, та правове обґрунтування необхідності його захисту.

Отже, виходячи із наведеного, на момент звернення із тим чи іншим позовом, права та інтереси, на захист яких поданий позов вже мають бути порушені, невизнані або оспорювані особою, до якої пред`явлений позов, тобто, законодавець пов`язує факт звернення до суду із наявністю вже порушених прав та інтересів позивача. Метою ж позову є розгляд спору і захист вже порушених, невизнаних або оспорюваних суб`єктивних прав або законних інтересів позивача.

Суд, з`ясувавши зміст позовних вимог, вивчивши матеріали справи та оцінивши докази в їх сукупності, приходить до наступних висновків.

Судом встановлено такі факти та відповідні їм правовідносини.

Судом встановлено, що 02 січня 2020 року між позивачем та відповідачем був укладений договір позики відповідно до якого позивач передав в борг відповідачу грошові кошти в сумі 380 000.00 грн., що підтверджується копією договору позики.

Відповідно до ст. 1046 ЦК України - За договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.

Згідно ч.1. 2 ст. 1047 ЦК України Договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми.

На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

Судом встановлено, що договір позики між сторонами укладені в належній формі, шляхом складення письмового документу, договору, який підписаний сторонами.

Відповідно до ст. 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких вимог та умов - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що зазвичайно ставляться.

Відповідно до п. 2.2. укладеного між сторонами договору позики сторони погодили, що грошові кошти передаються позичкодавцем позичальникові під час передачі даного договору.

Таким чином позивач виконав зобов`язання за укладеним договором позики, передавши відповідачеві грошові кошти у визначеній в договорі с уми. Оскільки відповідач не оскаржував договір з приводу непередачі йому грошових коштів.

Згідно п. 2.3 укладеного між сторонами договору відповідач повинен був повернути грошові кошти в строк до 31.01.2020 року

За доводами позивача відповідач, ОСОБА_2 , взяті на себе боргові зобов`язання не виконав та не повернув позивачу суму боргу у встановлений в договорі строк.

Будь-яких доказів, які б свідчили про повернення боргу відповідачем суду не надано.

На підставі вищевикладеного суд, у відповідності до обраного позивачем способу захисту порушених прав, який передбачений ст. 16 ЦК України, вважає, що позовні вимоги в частині стягнення боргу за двома борговими розписками підлягають задоволенню.

За даних обставин суд приходить до висновку про задоволення позовних вимог про стягнення з відповідача боргу в межах заявлених позовних вимог.

Вирішуючи питання про стягнення з відповідача інфляційних втрат суд виходить з наступного.

Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України - Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Таким чином суд вважає, що з відповідача на користь позивач підлягає стягненню і інфляційне збільшення.

Позивачем доданий розрахунок інфляційного збільшення, з яким погоджується суд та вважає, що позовні вимоги в цій частині також підлягають задоволенню.

Вирішуючи позовні вимоги в частині стягнення з відповідач на користь позивача штрафних санкцій, суд виходить з наступного.

Відповідно до положень ч. 1 ст. 546 ЦК України - Виконання зобов`язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком, правом довірчої власності.

Відповідно доч.1, 2 ст. 549 ЦК України - Неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання.

Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання.

Відповідно до п.3.3. укладеного між сторонами договору позики. сторони погодили, що у випадку порушення позичальником графіка повернення отриманих сум, зазначених у п. 2.3 даного Договору, позичальник буде зобов`язаний сплатити позикодавцю пеню з розрахунку 0.2% від вчасно неповернених сум за кожен день прострочення.

Відповідно до п.2.3. укладеного між сторонами договору повернення отриманих коштів здійснюється позичальником до 31.01. 2020 року.

Позичальник своєчасно не повернув грошові кошти відповідачеві. Тому з відповідача на користь позивача підлягають стягненню штрафні санкції. Визначені у п. 3.3 укладеного договору в сумі 422 560.00 грн. При цьому суд погоджується з розрахунком штрафних санкцій, проведених позивачем, до яких включене і інфляційне збільшення, оскільки сторони погодили розмір штрафу відповідно до розміру не повернених сум, а не стосовно суми боргу. Так як відповідач прострочив виконання взятих на себе зобов`язань з повернення боргу, суми, що підлягають стягненню на користь позивача включають в себе, як суму боргу так і інфляційне збільшення за період прострочення повернення боргу.

Відповідно до ст. 141 ЦПК України, згідно якої судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру заявлених позовних вимог. При поданні позовної заяви позивачем сплачений судовий збір в сумі 8 460.38 грн. Враховуючи, що судом ухвалюється рішення про задоволення позовних вимог, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню 8 460.38 грн.. на в відшкодування понесених с удових витрат по сплаті судового збору.

Керуючись ст. 12, 13, 89, 141, 259, 263, 264, 265, 268, 273 ЦПК України, суд,-

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу за договором позики - задовольнити.

Стягнути із ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ІПН НОМЕР_1 , зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ІПН НОМЕР_2 , зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_2 , заборгованість за договором позики від 02 січня 2020 року в загальній сумі 846 038 грн ( вісімсот сорок шість тисяч тридцять вісім) грн.., 98 коп., я кА складається з наступного:

- 380 000.00 грн. - сума позики;

- 43 478 грн. 98 коп.,. інфляційне збільшення

-422 560.00 грн.. штрафні санкції

Стягнути із ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ІПН НОМЕР_1 , зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ІПН НОМЕР_2 , зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_2 , 8 460 (вісім тисяч чотириста шістдесят) грн.. 39 коп.,. на в відшкодування понесених с удових витрат по сплаті судового збору .

Рішення може бути оскаржене шляхом подачі апеляційної скарги безпосередньо до Дніпровського апеляційного суду протягом 30 днів з дня складання повного тексту рішення.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку на подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У випадку подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного розгляду.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручене у день його проголошення або складання має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення повного рішення .

Повний текст рішення виготовлений 19.02.2022 року

Суддя Петрюк Т.М.

Направлене до ЄДРСР: 21.02.2022 року

Дата набрання законної сили: 22.03.2022 року