Справа № 517/297/20
Провадження № 2/517/3/2022
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

06 липня 2022 рокусмт. Захарівка

Фрунзівський районний суд Одеської області у складі:

Головуючого - судді Гончар І.В.,

при секретарі Заболотній Л.В.,

за участі: представника позивача - адвоката Твердохліба В.Ю.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 , ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , Затишанської селищої ради Роздільнянського району Одеської області про визнання права власності на 1/6 частину земельної ділянки у порядку спадкування обов`язкової частки у спадщині,

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_2 та ОСОБА_1 звернулись до Фрунзівського районного суду Одеської області з позовом до ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , Затишанської селищої ради Роздільнянського району Одеської області про визнання права власності на 1/6 частину земельної ділянки у порядку спадкування обов`язкової частки у спадщин. Свої позовні вимоги обгрунтову.nm тим, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла ОСОБА_5 . Після її смерті відкрилась спадщина на належне їй майно. До складу спадщини померлої входить право власності на земельну ділянку площею 3,22 га для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, яка розташована на території с. Перехрестове Фрунзівського району Одеської області, масив № НОМЕР_1 , ділянка № НОМЕР_2 , що підтверджується державним актом на право власності на земельну ділянку серії ОД № 086360 від 08.11.2004 року. Бажаючи оформити право власності на майно померлої ОСОБА_5 її сини звернулися до державного нотаріуса Захарівської районної державної нотаріальної контори Одеської області, але державний нотаріус Романова І.С постановами про відмову у вчинені нотаріальних дій від 08.11.2018 року та від 20.11.2019 року відмовила їм у видачі свідоцтва про право на спадщину, через те, що відсутній оригінал державного акту про право власності на земельну ділянку.

Позивачі та їх представник в судовому засіданні позовні вимоги підтримують в повному обсязі та просять їх задовольнити. Відповідач ОСОБА_3 в судовому засіданні позовні вимоги підтрима частково. Просить в позовних вимогах, щодо ОСОБА_2 відмовити, а в частині позовних вимог, щодо ОСОБА_1 - задовольнити. Відповідач ОСОБА_6 в судове засідання не з`явився, надав до суду заяву про розгляд справи без його участі, позовні вимоги не визнає. Представник Затишанської селищої ради Роздільнянського району Одеської області в судове засідання не з`явився, про час, місце та дату розгляду справи повідомлявся належним чином. Ухвалою суду від 20.06.2022 року було замінено позивача ОСОБА_1 на його правонаступника - дружину ОСОБА_7 . Також ухвалою суду від 29.04.2022 року було замінено відповідача Перехрестівську сільську раду Захарівського району Одеської області на правонаступника - Затишанську селищу раду Роздільнянського району Одеської області. Статтею 76 ЦПК України визначено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Статею 89 ЦПК України встановлено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного висновку. Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України - кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Згідно до ч. 1 ст. 5 ЦПК України - здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Відповідно до ч. 3 ст. 12 ЦПК України - кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ст. 264 ЦПК України, під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; як розподілити між сторонами судові витрати; чи є підстави допустити негайне виконання судового рішення; чи є підстави для скасування заходів забезпечення позову. Судом встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла спадкодавець ОСОБА_5 ,що підтверджується свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_3 від 13.10.2017 року. Після її смерті відкрилась спадщина. Відповідно до копії спрадкової справи Захарівської державної нотаріальної контори Одеської області №254/2017 від 13.10.2017 року заведеної після смерті ОСОБА_5 встановлено, що спадкоємці ОСОБА_8 , ОСОБА_1 , ОСОБА_3 та ОСОБА_4 спадщину після смерті матері прийняли у передбаченому ст.ст.1269, 1270 ЦК України порядку і строки. Відповідно заповіту від 10.10.2007 року ОСОБА_5 заповіла сину ОСОБА_8 . Державний акт на право власності на земельну ділянку (пай) № 086359 від 08.11.2004 року, який зареєстрований в Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю за № 16. Відповідно заповіту від 10.07.2013 року ОСОБА_5 заповіла своєму онуку ОСОБА_4 право власності на земельну ділянку площею 3,22 га, масив № НОМЕР_1 , ділянка № НОМЕР_2 , яка розташована на території с. Перехрестове Фрунзівського району Одеської області, яка надана для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, що належить їй на підставі Державного акту на право власності на земельну ділянку серії ОД № 086360 від 08.11.2004 року і зареєстрованого в Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю за № 17. Відповідно до заповіту від 25.02.2014 року ОСОБА_5 заповіла донці ОСОБА_3 земельну ділянку площею 0,25 га, що розташована на території Перехрестівської сільської ради Фрунзівського району Одеської області та будинок з господарськими прибудовами за адресою: АДРЕСА_1 . Спадкоємцями, які у відповідності до ст.1241 ЦК України мають право на обов`язкову частку у спадщині є діти спадкодавця ОСОБА_5 - ОСОБА_8 , та ОСОБА_1 , що підтверджується копіями свідоцтв про народження та копіями посвідчень про інвалідність, наявних в матеріалах справи. ІНФОРМАЦІЯ_2 помер позивач ОСОБА_1 , що підтверджується свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_4 від 09.07.2020 року. Відповідно до копії спрадкової справи Приватного нотаріуса Одеського міського нотаріального округу вона прийняла спадщину після свого чоловіка ОСОБА_1 .. А її чоловік належить до осіб, який в силу вимог ч. 1 ст. 1241 ЦК України має право на обов`язкову частку у спадщині. Але враховуючи те, що ОСОБА_2 суду не надано доказів, що вона має право успадковувати обов`язвову частку у спадщині після смерті свого чоловіка, а саме суду невідомо чи на час смерті чоловіка ОСОБА_2 була непрацездатною особою. Непрацездатними вважаються особи, які досягли встановленого ст. 26 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" пенсійного віку, або особи з інвалідністю І, ІІ, ІІІ груп, у тому числі діти з інвалідністю, а також особи, які мають право на пенсію у зв`язку з втратою годувальника відповідно до закону, незалежно від того, чи призначена їм пенсія. У постанові пленуму ВС України №5 від 07 лютого 2014 року вказано, що у справах про спадкування права власності на нерухоме майно суди не повинні задовольняти позовні вимоги про визнання права власності в порядку спадкування за законом чи за заповітом за відсутності спору між спадкоємцями стосовно спадщини, оскільки реалізація прав позивачів має інші механізми, а саме: звернення до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини, встановлення факту прийняття спадщини, продовження строку прийняття спадщини, про визначення додаткового строку про прийняття спадщини, про встановлення факту постійного проживання спадкоємця разом із спадкодавцем щодо правовідносин, які виникли після набранням чинності ЦК України. В матеріалах справи відсутня постанова нотаріуса про відмову ОСОБА_2 в оформленні права на спадщину, тому не відомо чи її право оспорюється або не визнається іншою особою, тобто у позивачки ОСОБА_2 відсутні підстави для звернення до суду для захисту свого права, тому в позовних вимогах ОСОБА_2 слід відмовити. Встановлено, що спадкоємці ОСОБА_1 та ОСОБА_8 звернулись до Захарівської державної нотаріальної контори Одеської області із заявами про видачу їм свідоцтв про право на спадщину, але постановами про відмову у вчинені нотаріальних дій від 08.11.2018 року та від 20.11.2019 року їм було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину, через те, що відсутній оригінал державного акту про право власності на земельну ділянку.Також причиною відмови нотаріуса ОСОБА_9 стало те, що в заповіті від 10.10.2007 року зазначено розпорядження щодо державного акту на право власності на земельну ділянку, а не щодо самої земельної ділянки. В судовому засіданні відповідачка ОСОБА_3 пояснила, що коли вона зверталась в нотаріальну контору із заявою про прийняття спадщини, надала нотаріусу всі документи, в тому числі оригінал державного акту на право власності на земельну ділянку № 086360 від 08.11.2004 року. Вона зробила копії і віддала. Тобто в нотаріуса був наявний оригінал державного акту, тому суд вважає, що постанови носять формальний характер. Відповідно до статті 46 «Закону про нотаріат» нотаріус має право витребувати від фізичних та юридичних осіб відомості та документи, необхідні для вчинення нотаріальних дій. Відповідно до ст.1241 ЦК України малолітні, неповнолітні, повнолітні непрацездатні діти спадкодавця, непрацездатна вдова (вдівець) та непрацездатні батьки спадкують, незалежно від змісту заповіту, половину частки, яка належала б кожному з них у разі спадкування за законом (обов`язкова частка). Згідно із ст.1256 ЦК України тлумачення заповіту може бути здійснене після відкриття спадщини самими спадкоємцями. У разі спору між спадкоємцями тлумачення заповіту здійснюється судом відповідно до статті 213 цього Кодексу. Цивільним кодексом України визначено обмеження волі заповідача щодо права розпоряджатися власністю (обмеження принципу свободи заповіту) шляхом установлення права окремої категорії осіб на обов`язкову частку у спадщині, де право на обов`язкову частку у спадщині мають малолітні, неповнолітні, повнолітні непрацездатні діти спадкодавця, непрацездатна вдова (вдівець) та непрацездатні батьки, які спадкують, незалежно від змісту заповіту, половину частки, яка належала б кожному з них у разі спадкування за законом (обов`язкова частка). Право на обов`язкову частку виникає лише у разі спадкування за заповітом, оскільки особи, що мають таке право, належать до спадкоємців за законом першої черги, а відтак, за відсутності заповіту (визнання його недійсним, усунення спадкоємців за заповітом від права на спадкування тощо) неодмінно закликаються до спадкування. Отже, обов`язковий спадкоємець наділений правом на спадкування у разі, якщо: він взагалі не вказаний у заповіті як спадкоємець; він прямо позбавлений права на спадкування змістом заповіту; частка спадщини цієї особи визначена змістом заповіту в меншому розмірі, ніж це встановлено законом. Згідно з роз`ясненнями, наданими у п. 19 постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 30 травня 2008 року « Про судову практику у справах щодо спадкування» за згодою особи, яка має право на обов`язкову частку у спадщині, належна їй частка визначається з майна, не охопленого заповітом. У разі незгоди ця частка визначається з усього складу спадщини. Перелік осіб, які мають право на обов`язкову частку, що визначений ст.1241 ЦК України, є вичерпним, і розширеного тлумачення не потребує. Верховним Судом в постанові від 25.11.2020 року по справі №292/389/17, номер в ЄДРСР 93119688 визначено, що при визначенні розміру обов`язкової частки в спадщині враховуються всі спадкоємці за законом першої черги, увесь склад спадщини, зокрема, право на вклади в банку (фінансовій установі), щодо яких вкладником було зроблено розпорядження на випадок своєї смерті, вартість речей звичайної домашньої обстановки та вжитку, вартість заповідального відказу. За згодою особи, яка має право на обов`язкову частку у спадщині, належна їй частка визначається з майна, не охопленого заповітом. У разі незгоди ця частка визначається з усього складу спадщини. Зазначене узгоджується з пунктом 19 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування», в якому судам роз`яснено, що при визначенні розміру обов`язкової частки в спадщині враховуються всі спадкоємці за законом першої черги. Отже, за правилами ЦК України до таких спадкоємців слід також відносити спадкоємців, які відмовилися від прийняття спадщини, не прийняли спадщину, усунені від права на спадкування або померли до відкриття спадщини, але в яких є спадкоємців за правом представлення (стаття 1266 ЦК України).

Відповідно до ст. 69 Закону України «Про нотаріат», п.п. 5.5 п. 5 глави 10 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22 лютого 2012 року № 296/5, нотаріус в обов`язковому порядку при видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом перевіряє коло осіб, які мають право на обов`язкову частку у спадщині. Коло спадкоємців, які мають право на обов`язкову частку у спадщині, визначається на день відкриття спадщини. Нотаріус має пояснити спадкоємцю, який має право на обов`язкову частку у спадщині, його право на одержання належної частки спадщини. Але нотаріусом цього зроблено не було. Так, відповідно до Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, розділ ІІ, глава 10, пункт 5.9. визначено, що право на обов`язкову частку у спадщині виникає у спадкоємця, передбаченого частиною першою статті 1241 ЦК України, у випадках, якщо у заповіті містяться положення про усунення його від спадкування або цьому спадкоємцеві заповідана частка спадщини, яка є меншою від належної йому обов`язкової частки. Право на обов`язкову частку у спадщині не залежить від згоди інших спадкоємців, волі спадкодавця та не пов`язане зі спільним проживанням спадкодавця й осіб, які мають право на обов`язкову частку. Право на обов`язкову частку у спадщині має особистий характер та не може переходити в порядку спадкової трансмісії. Нотаріус має пояснити спадкоємцю, який має право на обов`язкову частку у спадщині, його право на одержання належної частки спадщини. Спадкоємець може відмовитися від права на обов`язкову частку у спадщині шляхом подачі нотаріусу заяви про те, що зі змістом заповіту він ознайомлений, зміст статті 1241 Цивільного кодексу України йому роз`яснено і він не претендує на одержання обов`язкової частки у спадщині. Пунктами 5.10, 5.11, 5.12, 5.13, 5.15 зазначеного вище Порядку встановлено, що при визначенні розміру обов`язкової частки нотаріусу слід враховувати, що частиною першою статті 1241 ЦК України встановлено, що обов`язкова частка у спадщині визначається незалежно від змісту заповіту у розмірі половини частки, яка належала б кожному із спадкоємців у разі спадкування за законом. При визначенні розміру обов`язкової частки у спадщині нотаріус враховує всіх спадкоємців за законом, які могли б бути закликані до спадкування, якби порядок спадкування не було змінено заповідачем. При визначенні розміру обов`язкової частки враховується все спадкове майно, як заповідане, так і те, що не охоплене заповітом, а також речі звичайної домашньої обстановки та вжитку. Якщо заповідана лише частина спадкового майна, обов`язкова частка визначається, виходячи із вартості всього спадкового майна, але виділяється обов`язковому спадкоємцю з тієї частки спадкового майна, що залишилась поза заповітом. Якщо частка майна, що залишилась не заповіданою, менша порівняно із розміром обов`язкової частки у спадщині, обов`язковий спадкоємець отримує частку, якої не вистачає, із заповіданої частини спадкового майна. Якщо спадкоємець за заповітом є одночасно і спадкоємцем за законом, частина спадкового майна, яка залишилася поза заповітом, ділиться порівну між усіма спадкоємцями за законом, у тому числі й спадкоємцем, зазначеним у заповіті. Визначивши розмір обов`язкової частки, нотаріус видає спадкоємцю, який має право на обов`язкову частку у спадщині, свідоцтво про право на спадщину за законом, а спадкоємцеві за заповітом - свідоцтво про право на спадщину за заповітом. Спочатку нотаріусом визначається дійсна вартість спадкового майна як заповідана, так і не заповідана, з урахуванням усіх спадкоємців за законом, які були б закликані до спадкування (у тому числі спадкоємців за правом представлення на частку їх рідних, які б мали бути спадкоємцями за законом, але померли до часу відкриття спадщини). Обов`язкова частка визначається шляхом визнання права за спадкоємцем на ідеальну частку спадщини чи виділенням йому при розділі визначених речей із спадкової маси. Якщо заповідається не все майно, обов`язкова частка виділяється, в першу чергу, за рахунок не заповіданої частини, а при її недостатності за рахунок заповіданої. Те, що позивачі бажають отримати у спадщину в рахунок обов`язкової частки саме частину спірної земельної ділянки, а не іншого спадкового майна, судом не може бути враховане, оскільки це суперечить вимогам законодавства. Суд не позбавляє права позивачів на обов`язкову частку у спадщині, вони мають право її отримати, але потрібно звернутись до нотаріуса, так як нотаріус вираховує обов`язкову частку у спадщині. Оцінивши всі зібрані у справі докази, пояснення сторін, обґрунтування позовних вимог і заперечень, суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог. Керуючись ст.ст.4,12,76-89, 200, 258, 263-265, 268, 273, 352, 354, 355 ЦПК України, ст.1241 ЦК України, суд -

В И Р І Ш И В:

В позові ОСОБА_1 , ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , Затишанської селищої ради Роздільнянського району Одеської області про визнання права власності на 1/6 частину земельної ділянки у порядку спадкування обов`язкової частки у спадщині - відмовити.

Рішення може бути оскаржене протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Одеського апеляційного суду. Рішення може бути оскаржене протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Одеського апеляційного суду.

Повний текст рішення складено 07 червня 2022 року.

Суддя: І.В. Гончар