ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

«21» лютого 2022 року

м. Харків

справа № 638/1926/21

провадження № 22ц/818/2564/22

Харківський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - Бурлака І.В. (суддя-доповідач),

суддів - Котелевець А.В., Маміної О. В.,

учасники справи:

позивач Акціонерне товариство «Універсал Банк»,

відповідач ОСОБА_1

розглянув в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи апеляційну скаргу Акціонерного товариства «Універсал Банк» на заочне рішення Дзержинського районного суду м. Харкова від 29 жовтня 2021 року в складі судді Семіряда І.В.

в с т а н о в и в:

У лютому 2021 року Акціонерне товариство «Універсал Банк» звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості.

Позовна заява мотивована тим, що 24 червня 2019 року ОСОБА_1 звернувся до банку з метою отримання банківських послуг, у зв`язку з чим підписав анкету-заяву до договору про надання банківських послуг, яка разом з умовами обслуговування рахунків фізичної особи в Акціонерному товаристві «Універсал Банк», тарифами за карткою, таблицею обчислення вартості кредиту та паспортом споживчого кредиту складають договір про надання банківських послуг.

Підписавши анкету-заяву відповідач підтвердив, що ознайомився та отримав у мобільному додатку примірники вищезазначених документів, що складають договір, та зобов`язується виконувати його умови.

Вказав, що на підставі укладеного договору ОСОБА_1 отримав кредит у розмірі 15 000,00 грн у вигляді встановленого кредитного ліміту на поточний рахунок, спеціальним платіжним засобом якого є платіжна картка.

Зазначив, що банк свої зобов`язання за договором виконав у повному обсязі, надавши відповідачу можливість розпоряджатися кредитними коштами на умовах, передбачених договором, в межах встановленого кредитного ліміту, який в подальшому змінювався згідно з умовами договору.

Проте, відповідач не надавав своєчасно грошові кошти для погашення заборгованості за кредитом відповідно до умов договору, не сплатив щомісячні мінімальні платежі, внаслідок чого утворилась заборгованість за тілом кредиту, яка станом на 03 грудня 2020 року склала 35 530,96 грн, яка складається з загального залишку заборгованості за наданим кредитом (тілом кредиту) 35 530,96 грн.

У відповідача прострочення зобов`язання із сплати щомісячного мінімального платежу за договором сягнуло понад 90 днів, у зв`язку з чим, на підставі положення підпункту 5.16 пункту 5 Розділу ІІ Умов відбулось істотне порушення клієнтом зобов`язань, вся заборгованість за кредитом стала простроченою. 30 листопада 2020 року банк направив відповідачу повідомлення «пуш» про істотне порушення умов договору та про необхідність погасити суму заборгованості. Проте, відповідач на контакт не виходив та не вчинив жодної дії, направленої на погашення заборгованості, в зв`язку з чим та відповідно до пунктів 5.18, 5.19 кредит став у формі «на вимогу».

Просив стягнути з ОСОБА_1 на його користь заборгованість за договором про надання банківських послуг «Monobank» від 24 червня 2019 року в розмірі 35 530,96 грн та судовий збір в розмірі 2270,00 грн.

Заочним рішенням Дзержинського районного суду м. Харкова від 29 жовтня 2021 року у задоволенні позову Акціонерному товариству «Універсал Банк» - відмовлено.

Не погоджуючись з заочним рішенням суду Акціонерне товариство «Універсал Банк» подав апеляційну скаргу, в якій просив заочне рішення скасувати, ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги банку задовольнити в повному обсязі, розподілити судові витрати.

Апеляційна скарга мотивована тим, що суд першої інстанції при ухваленні судового рішення неповно з`ясував обставини у справі, не звернув увагу на те, що між сторонами було погоджено у визначеній законом формі істотні умови договору в частині процентної ставки, пені та комісії, адже боржник, підписуючи анкету-заяву до договору надання банківських послуг розумів, погодився й був ознайомлений з Умовами та Тарифами. Вказав, що тіло кредиту включає в себе щомісячні платежі за послугою «розстрочка». Відповідач самостійно оформив через мобільний додаток 7 розстрочок та 1 транзакцію в розстрочку на загальну суму 21 379,17 грн, тобто, окрім коштів з кредитного ліміту відповідачем використано кошти з ліміту розстрочки. Вказав, що підписанням договору відповідач підтвердив, що він ознайомлений з Умовами і правилами надання банківських послуг, Тарифами, Таблицею обчислення вартості кредиту та Паспортом споживчого кредиту, які складають договір про надання банківських послуг та отримав їх примірники у мобільному додатку. Посилався на те, що всі поповнення до 22 квітня 2020 року використовувалися відповідачем на власні потреби і на рахунку не залишалися, саме тому повернутими їх вважати не можна. Після 22 квітня 2020 року було списання щомісячних платежів, а поповнення в цей період були не регулярними та не в достатньому розмірі. В свою чергу поповнення, які проводив відповідач свідчать про те, що він усвідомлював, що винен банку кошти, які використав з кредитного ліміту та ліміту розстрочки на покупки частинами, а отже повною мірою розумів наслідки та був ознайомлений з умовами використання наданих йому коштів. Вважав, що виконаний банком розрахунок заборгованості є належним доказом, підтверджує розмір заборгованості за кредитним договором, адже містить детальний розпис нарахованої заборгованості, дати здійснення платежів боржником, кількість днів, за які нарахована заборгованість, залишок заборгованості за наданим кредитом (тілом кредиту), дати нарахування складових загальної заборгованості за кредитом.

Відзивів на апеляційну скаргу до суду апеляційної інстанції від учасників справи не надходило.

Частинами 1, 3 статті 369 ЦПК України передбачено, що справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими цією главою. Розгляд справ у суді апеляційної інстанції здійснюється в судовому засіданні з повідомленням учасників справи, крім випадків, передбачених статтею 369 цього Кодексу.

Частиною 1 статті 369 ЦПК України передбачено, що апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Аналізуючи наведені норми права, судова колегія вважає за необхідне розглянути справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи.

Судова колегія, дослідивши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги вважає, що апеляційну скаргу Акціонерного товариства «Універсал Банк» необхідно задовольнити частково, заочне рішення суду скасувати.

Заочне рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що банк не довів заборгованість відповідача перед ним.

Судом встановлено та підтверджується матеріалами справи, що 24 червня 2019 року між банком та ОСОБА_1 підписано анкету-заяву до договору про надання банківських послуг, у якій ОСОБА_1 просив відкрити поточний рахунок у гривні на його ім`я та встановити кредитний ліміт на суму, вказану у додатку відповідно до умов договору та наведених нижче умов (а.с.6).

В анкеті-заяві зазначено про ознайомлення та погодження відповідача із Умовами та Правилами надання банківських послуг, Тарифами, Таблицею обчислення вартості кредиту та Паспортом споживчого кредиту, які складають договір про надання банківських послуг, примірники яких він отримав у мобільному додатку, що підтверджує укладення договору та зобов`язання виконувати його умови.

ОСОБА_1 погодився з тим, що банк має право на свій розсуд в односторонньому порядку зменшувати або збільшувати розмір дозволеного кредитного ліміту, про що повідомлятиме його шляхом надсилання повідомлень у мобільний додаток.

Також ОСОБА_1 підтвердив, що ознайомлений зі змістом Інструкції про порядок відкриття, використання і закриття рахунків у національній та іноземній валютах, вимоги якої є для нього обов`язковими (пункти 2-4 анкети).

В анкеті-заяві ОСОБА_1 просив вважати наведений зразок його власноручного підпису або його аналоги (у тому числі, його електронний/електронний цифровий підпис) обов`язковим при здійсненні операцій за всіма рахунками, які відкриті або будуть відкриті йому в банку; засвідчив генерацію ключової пари з особистим ключем та відповідним йому відкритим ключем, яка буде використовуватися для накладення електронного цифрового підпису у мобільному додатку з метою засвідчення даних згідно з договором. Також визнав, що електронний цифровий підпис є аналогом власноручного підпису та його накладення має рівнозначні юридичні наслідки із власноручним підписом на документах та паперових носіях. Підтвердив, що всі наступні правочини (у тому числі, підписання договорів, угод, листів, повідомлень) можуть вчинятися ним та/або банком з використанням електронного цифрового підпису. Усе листування щодо цього договору просив здійснювати через мобільний додаток або через інші дистанційні канали відповідно до умов договору (пункти 6, 11 анкети-заяви).

У пункті 9 анкети-заяви ОСОБА_1 підтвердив, що ця анкета-заява є також заявою на відкриття рахунку і карткою із зразком його підпису.

Підпунктами 4.3., 4.8.1. пунктом 5.1 розділу І Умов обслуговування рахунків фізичної особи встановлено, що клієнт погоджується, що операції, здійснені з використанням коду доступу до додатка, визнаються вчиненими клієнтом і оскарженню не підлягають, за винятком випадків, прямо передбачених законодавством України. Клієнт може скористатися послугами банку через мобільний додаток та інші канали обслуговування в Інтернет для отримання інформації та здійснення операцій. Банк та клієнт погодили, що всі правочини (у тому числі, підписання договорів, угод, листів, повідомлень) можуть вчинятися сторонами або кожною стороною окремо з використанням електронного цифрового підпису у мобільному додатку.

Підпунктами 3.1, 3.4, 3.5 пункту 3 розділу ІІ Умов визначено, що для надання послуг банк видає клієнту картку. Підписанням анкети-заяви клієнт і банк укладають договір про надання банківських послуг «Мonоbank», датою укладення якого є дата підписання клієнтом анкети-заяви та отримання картки. Платіжна карта передається клієнту не активованою. Платіжна картка активується банком при додаванні інформації з картки в мобільний додаток з авторизацією за номером телефону. При проведенні операції з карткою встановлюється ПІН-код, який є аналогом власноручного підпису клієнта. Клієнт погоджується, що використання картки і правильного ПІН-коду є належною і достатньою ідентифікацією держателя платіжної картки.

Пунктом 8.1 Умов обслуговування рахунків фізичної особи передбачено Тарифи, у яких визначено пільгову процентну ставку 0,00001%. Розмір обов`язкового щомісячного платежу - 5% від заборгованості (не менше 100,00 грн, але не більше залишку заборгованості), базову процентну ставку на залишок заборгованості - 3,2% на місяць, збільшену процентну ставку на місяць на суму загальної заборгованості - 6,4%, а також штрафи та комісії.

З наданого банком розрахунку заборгованості вбачається, що станом на 03 грудня 2020 року у ОСОБА_1 утворилась заборгованість в розмірі 35 530,96 грн, яка складається з загального залишку заборгованості за наданим кредитом (тілом кредиту) 35 530,96 грн.

З вказаного розрахунку заборгованості вбачається, що за період з 14 липня 2019 року по 03 грудня 2020 року ОСОБА_1 вносив в рахунок погашення заборгованості грошові кошти в загальному розмірі 15 200,00 грн (а.с.5).

Також матеріали справи містять рух коштів по картці від 08 грудня 2021 року (виписку) за період з 14 липня 2019 року по 01 жовтня 2020 року, з якої вбачається, що кредитний ліміт (станом на 03 грудня 2020 року) становить 15 000,00 грн, заборгованість (станом на 03 грудня 2020 року) складає 35 530,96 грн, баланс на початок періоду - 6000,00 грн, баланс на кінець періоду - 20 530,96 грн (а.с.60-61).

При цьому з цієї виписки вбачається, що ОСОБА_1 надано кредитний ліміт в розмірі 6000,00 грн. В свою чергу ним внесено в рахунок погашення заборгованості - 17 673,81 грн, а знято з картки 23 658,73 грн.

У відповідності до статті 6 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (частина перша статті 627 ЦК України).

За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася (частина друга статті 639 ЦК України).

Абзац другий частини 2 статті 639 ЦК України передбачає, що договір, укладений за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем за згодою обох сторін вважається укладеним в письмовій формі.

Відповідно до частин першої, другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Аналізуючи викладене, слід дійти висновку про те, що будь-який вид договору, який укладається на підставі Цивільного або Господарського кодексів України може мати електронну форму. Договір, укладений в електронній формі, є таким, що укладений у письмовому вигляді (статті 205,207 ЦК України).

Аналогічні висновки викладені у постановах Верховного Суду від 09 вересня 2020 року у справі № 732/670/19, від 23 березня 2020 року у справі № 404/502/18, від 07 жовтня 2020 року у справі № 127/33824/19.

Згідно частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові в розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити відсотки (частина перша статті 1048 ЦК України).

За змістом статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

В разі укладення кредитного договору проценти за користування кредитними коштами та неустойка поділяються на встановлені законом (розмір та підстави, стягнення яких визначаються актами законодавства) та договірні (розмір та підстави, стягнення яких визначаються сторонами в самому договорі).

Одними із основоположних принципів цивільного судочинства є справедливість, добросовісність та розумність, що передбачено у пункті 6 частини першої статті 3 ЦК України.

Тобто, дії учасників цивільних правовідносин мають відповідати певному стандарту поведінки та характеризуватися чесністю, відкритістю та повагою до інтересів іншої сторони чи сторін договору.

У даному випадку договірні правовідносини виникли між банком та фізичною особою - споживачем банківських послуг (частина перша статті 11 Закону України від 12 травня 1991 року № 1023-XII «Про захист прав споживачів» (далі - Закон № 1023-XII).

Згідно з пунктом 22 частини першої статті 1 Закону № 1023-XII споживач - фізична особа, яка придбаває, замовляє, використовує або має намір придбати чи замовити продукцію для особистих потреб, безпосередньо не пов`язаних з підприємницькою діяльністю або виконанням обов`язків найманого працівника.

Конституційний Суд України у Рішенні від 11 липня 2013 року у справі №1-12/2013 зазначив, що з огляду на приписи частини четвертої статті 42 Конституції України участь у договорі споживача як слабшої сторони, яка підлягає особливому правовому захисту у відповідних правовідносинах, звужує дію принципу рівності учасників цивільно - правових відносин та свободи договору, зокрема, у договорах про надання споживчого кредиту.

Як вбачається з наданих банком доказів, анкета-заява містить лише підпис відповідача. Водночас, анкета-заява не містить відповідних істотних умов кредитного договору, в ній відсутні будь-які дані стосовно оформлення кредиту, суми кредитного ліміту, строку повернення кредиту, визначення розміру процентів за користування кредитом, неустойки та інших істотних умов.

При цьому, банком надано належні докази на підтвердження отримання відповідачем кредитного ліміту у розмірі 6000,00 грн, зокрема, рух коштів по картці з 14 липня 2019 року по 01 жовтня 2020 року (виписка по рахунку), розрахунок заборгованості.

Витягом з Умов обслуговування рахунків фізичної особи в Акціонерному товаристві «Універсал Банк», що надані позивачем на підтвердження позовних вимог, визначені тарифи користування кредитною карткою «Monobank», в тому числі: пільговий період користування коштами, процентна ставка, права та обов`язки клієнта (позичальника) і банку, відповідальність сторін, зокрема, штраф за несвоєчасне погашення кредиту та/або відсотків, порушення строків платежів за будь-яким із грошових зобов`язань та їх розміри і порядок нарахування, а також містяться додаткові положення, в яких, зокрема, визначено дію договору, та інші умови.

При цьому, матеріали справи не містять підтверджень, що саме ці умови та тарифи розумів відповідач та ознайомився і погодився з ними, підписуючи анкету-заяву, а також те, що вказані документи на момент отримання відповідачем кредитних коштів взагалі містили умови, зокрема, й щодо сплати процентів за користування кредитними коштами, неустойки саме у зазначеному в цих документах, що додані банком до позовної заяви, розмірах і порядку нарахування.

Наданий позивачем примірник умов належним доказом бути не може, оскільки цей доказ повністю залежить від волевиявлення і дій однієї сторони (банку), яка може вносити відповідні зміни в умови та правила споживчого кредитування.

У даному випадку також неможливо застосувати до вказаних правовідносин правила частини першої статті 634 ЦК України, за змістом якої договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому, оскільки кредитор мав можливість додати до позовної заяви витяг з Умов у будь-яких редакціях, що найбільш сприятливі для задоволення позову. За таких обставин та без наданих підтверджень про конкретні запропоновані відповідачу Умови обслуговування рахунків фізичної особи, відсутні підстави для врахування наведених сум при визначенні розміру заборгованості та її подальшого стягнення.

Надані позивачем Умови з огляду на їх мінливий характер не можна вважати складовою кредитного договору й щодо будь-яких інших встановлених ними нових умов та правил, чи можливості використання банком додаткових заходів, які збільшують вартість кредиту, чи щодо прямої вказівки про збільшення прав та обов`язків кожної із сторін, якщо вони не підписані позичальником, а також, якщо ці умови прямо не передбачені, як у даному випадку - в анкеті-заяві позичальника, яка безпосередньо підписана ним і лише цей факт може свідчити про прийняття позичальником запропонованих йому умов та приєднання як другої сторони до запропонованого договору.

Зазначений висновок узгоджується з висновками постанови Великої Палати Верховного Суду від 03 липня 2019 року у справі № 342/180/17.

Враховуючи, що фактично отримані та використані позичальником кошти в добровільному порядку Акціонерному товариству «Універсал Банк» не повернуті, а також вимоги частини другої статті 530 ЦК України, за змістом якої, якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку визначено моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання в будь-який час, що свідчить про порушення його прав, колегія суддів вважає, що банк вправі вимагати захисту своїх прав через суд шляхом зобов`язання виконання боржником обов`язку з повернення фактично отриманої суми кредитних коштів, тобто тільки щодо стягнення тіла кредиту без враховання суми автоматичного списання відсотків, щомісячних платежів, списання розстрочки та за прострочення за кредитом.

З наданого Акціонерним товариством «Універсал Банк» розрахунку вбачається, що розмір заборгованості відповідача за кредитним договором визначено з урахуванням відсотків, які нараховані згідно з умовами обслуговування рахунків фізичної особи, а тому цей розрахунок не є належним доказом щодо розміру коштів, які фактично отримані позичальником, та його заборгованості.

Крім того, як вбачається з наданого банком розрахунку заборгованості, загальний залишок заборгованості за кредитом (тіло кредиту) становить 35 530,96 грн. Проте, фактично ця сума не є заборгованістю лише за тілом кредиту, оскільки банком також нараховувались проценти на заборгованість за кредитом.

ОСОБА_1 неодноразово вносив кошти у рахунок погашення кредитної заборгованості, однак сплачені ним кошти розподілялись банком на погашення процентів, які передбачені Умовами обслуговування рахунків фізичної особи, що відповідачем не підписані, тобто не спрямовувались на погашення тіла кредиту, у зв`язку з чим заборгованість зростала.

При цьому, як вбачається з виписки щодо руху коштів по картці ОСОБА_1 , банком також здійснювалось автоматичне списання відсотків, щомісячних платежів, списання розстрочки та за прострочення за кредитом, що теж враховано ним як заборгованість за тілом кредиту, однак фактично такою не є.

Матеріали справи свідчать про те, що ОСОБА_1 надано кредитний ліміт в розмірі 6000,00 грн, в свою чергу ним внесено в рахунок погашення заборгованості - 17 673,81 грн, а знято з картки 23 658,73 грн.

Таким чином, з моменту укладення договору ОСОБА_1 витрачено, але не погашено кредитних коштів на загальну суму 5984,92 грн (23 658,73грн 17 673,81 грн), що і підлягає стягненню з відповідача. Інші нарахування - це списання відсотків, щомісячних платежів, списання розстрочки та за прострочення за кредитом, не узгоджених умовами договору, які не є сумами грошових коштів, фактично використаних відповідачем.

Твердження банку про те, що розмір заборгованості за тілом кредиту становить 35 530,96 грн, колегія суддів відхиляє, оскільки з виписки вбачається, що до вказаної суми банком також враховано суми автоматичного списання відсотків, щомісячних платежів, списання розстрочки та за прострочення за кредитом, а їх нарахування у відповідності до Умов обслуговування рахунків фізичної особи, що відповідачем не підписані, є безпідставним. Доказів щодо наявності у нього заборгованості перед банком саме в заявленому в позові розмірі немає.

Статтею 263 ЦПК України передбачено, що судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Не в повній мірі дослідивши обставини справи та наявні у справі докази, не надавши їм належну оцінку, не з`ясувавши належним чином фактичні обставини справи щодо заявлених вимог і того, яка саме правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин, що має суттєве значення для правильного вирішення спору суд першої інстанції безпідставно відмовив банку в задоволенні позову.

За таких обставин заочне рішення суду підлягає скасуванню, а апеляційна скарга - частковому задоволенню.

Відповідно до статті 141 ЦПК України, а також згідно із пунктом 35 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах» № 10 від 17 жовтня 2014 року із змінами зазначено, що вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд має враховувати положення статті 141 ЦПК України та керуватися тим, що судовий збір та інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи покладаються на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Оскільки позовні вимоги та вимоги апеляційної скарги задоволено на 16,84%, тому судовий збір за подачу позовної заяви в розмірі 382,27 грн та судовий збір за подачу апеляційної скарги в розмірі 573,40 грн, а всього 955,67 грн підлягає стягненню з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства «Універсал Банк».

Керуючись ст. ст. 367, 368, п.2 ч.1 ст.374, ст.376, ст. ст. 381-384, 389 ЦПК України

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства «Універсал Банк» задовольнити частково.

Заочне рішення Дзержинського районного суду м. Харкова від 29 жовтня 2021 року скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким позов Акціонерного товариства «Універсал Банк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства «Універсал Банк» 5984,92 грн заборгованості за тілом кредиту за кредитним договором № б/н від 24 червня 2019 року та 955,67 грн судового збору за подачу позову та апеляційної скарги.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом 30 днів з дня набрання законної сили.

Головуючий І.В. Бурлака

Судді А.В. Котелевець

О. В. Маміна

Повний текст постанови складено 21 лютого 2022 року.