ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/6079/22 Справа № 212/1458/21 Суддя у 1-й інстанції - Ваврушак Н. М. Доповідач - Макаров М. О.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 грудня 2022 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Дніпровського апеляційного суду в складі:

головуючого судді Макарова М.О.

суддів Демченко Е.Л., Куценко Т.Р.

розглянувши в порядку спрощеного провадження без повідомлення учасників справи в письмовому провадженні у м. Дніпрі цивільну справу за апеляційними скаргами Комунального підприємства теплових мереж Криворіжтепломережа на рішення Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 11 липня 2022 року та додаткове рішення Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 17 серпня 2022 року по справі за позовом Комунального підприємства теплових мереж "Криворіжтепломережа" до ОСОБА_1 про відшкодування майнової шкоди в порядку регресу,-

В С Т А Н О В И Л А:

У лютому 2021 року позивач звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1 про відшкодування майнової шкоди в порядку регресу. В обґрунтування позовних вимог посилався на те, що відповідач ОСОБА_1 працював на підприємстві КПТМ «Криворіжтепломережа» водієм автотранспортних засобів з 13 жовтня 2011 року по 25 серпня 2018 року. 03 лютого 2018 року о 15.35 годині, ОСОБА_1 , керуючи автомобілем марки «ЗІЛ 130А СПГ», номерний знак « НОМЕР_1 », по автодорозі по кільцевому руху в районі 95 кварталу пл. Горького, біля буд. 37 по проспекту Металургів в м. Кривому Розі Дніпропетровської області, при зміні напрямку руху, не впевнився в безпечності руху, в результаті чого допустив зіткнення з автомобілем марки «Volkswagen Passat», реєстраційний номер « НОМЕР_2 », під керуванням ОСОБА_2 , який рухався в попутному напрямку руху. Своїми діями ОСОБА_1 допустив порушення п.п.2.3 «б», 10.1 ПДР України. Власником автомобіля «Volkswagen Passat», номерний знак « НОМЕР_2 », є ОСОБА_3 . Власником автомобіля марки «ЗІЛ 130А СПГ», номерний знак « НОМЕР_1 », є комунальне підприємство теплових мереж «Криворіжтепломережа».

Провадження у справі про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ст.124 КУпАП, закрито у зв`язку з закінченням строку накладення адміністративного стягнення, передбаченого ч.2 ст.38 КупАП.

Рішенням Центрально-Міського районного суду м. Кривого Рогу від 10 червня 2020 року по справі №216/4225/18 було вирішено стягнути з КПТМ «Криворіжтепломережа» на користь ОСОБА_3 суму коштів в рахунок відшкодування матеріальної шкоди в розмірі 178084,94 грн. та судовий збір за подання позову в сумі 1780,85 грн.

Постановою Дніпровського апеляційного суду 15 жовтня 2020 року по справі №216/4225/18 апеляційну скаргу КПТМ «Криворіжтепломережа» задоволено частково, рішення Центрально-Міського районного суду м. Кривого Рогу від 10 червня 2020 року скасовано та ухвалено нове рішення, а саме: позовні вимоги ОСОБА_3 до КПТМ «Криворіжтепломережа» про відшкодування майнової шкоди задоволені частково, стягнуто з КПТМ «Криворіжтепломережа» на користь ОСОБА_3 матеріальну шкоду у розмірі 149895,14 грн., а також судові витрати по справі у розмірі 1068,51 грн. Постанова набрала законної сили з дня її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Позивачем - КПТМ «Криворіжтепломережа» було відшкодовано в повному обсязі збитки, завдані ОСОБА_3 - власнику автомобіля «Volkswagen Passat», номерний знак « НОМЕР_2 » у розмірі 149895,14 грн., а також судові витрати по справі №216/4225/18 у розмірі 1068,51 грн., що підтверджується платіжними дорученнями №1939 (#05) від 27 січня 2021 року та №1940 (#05) від 27 січня 2021 року.

З 25 серпня 2018 року відповідача було звільнено з посади водія автотранспортних засобів на підприємстві КПТМ «Криворіжтепломережа».

Отже, позивач звертається до ОСОБА_1 з позовною вимогою про відшкодування понесених ним витрат з відшкодування шкоди у регресному порядку відповідно до ст. 1191 ЦК України.

Просять стягнути з відповідача на користь позивача в порядку регресу завдану майнову шкоду в розмірі 149895,14 грн., а також судові витрати по справі №216/4225/18 у розмірі 1068,51 грн. та суму сплаченого судового збору в розмірі 2270,00 грн.

Рішенням Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 11 липня 2022 року у задоволенні позову відмовлено.

Рішення суду мотивоване тим, що позивачем не надано до суду жодних належних та допустимих доказів, які б свідчили про функціональні обов`язки як водія, відповідно до яких ОСОБА_1 може нести повну матеріальну відповідальність перед Позивачем. Крім того, позивачем не надано суду доказів про розмір середнього місячного заробітку відповідача, внаслідок чого суд не може визначити розмір його обмеженої відповідальності.

Додатковим рішенням Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 17 серпня 2022 року заяву ОСОБА_1 про ухвалення додаткового рішення задоволено та ухвалено стягнути з КПТМ «Криворіжтепломережа» на користь ОСОБА_1 понесені судові витрати в розмірі 5554,00 грн.

Додаткове рішення мотивовано тим, що з урахуванням складності справи, ціни позову, обсягу виконаних адвокатом робіт та часом витраченим на виконання таких робіт, суд першої інстанції дійшов висновку про наявність підстав для задоволення заяви відповідача та стягнення з позивача 5100 гривень витрат на професійну правничу допомогу, та судового збору 454,00 гривень, всього 5554,00 гривень а тому наявні підстави для ухвалення додаткового рішення.

В апеляційних скаргах КПТМ «Криворіжтепломережа» просить рішення та додаткове рішення суду скасувати та ухвалити нове, яким задовольнити позовні вимоги в повному обсязі та у задоволенні заяви про ухвалення додаткового рішення відмовити, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права.

Апеляційні скарги мотивовані тим, що суд першої інстанції не повно з`ясував усі фактичні обставини справи та не дослідив і не надав належної оцінки наявним матеріалах справи доказам, не сприяв повному, об`єктивному та неупередженому її розгляду, а тому рішення та додаткове рішення суду не відповідають фактичним обставинам справи, є незаконними та необґрунтованими.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення та додаткового рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційних скарг і заявлених вимог, колегія суддів вважає, що апеляційні скарги необхідно залишити без задоволення, з наступних підстав.

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 274 ЦПК України у порядку спрощеного позовного провадження розглядаються малозначні справи.

Згідно з ч. 13 ст.7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Отже, враховуючи викладене апеляційні скарги Комунального підприємства теплових мереж Криворіжтепломережа на рішення Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 11 липня 2022 року та додаткове рішення Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 17 серпня 2022 року підлягають розгляду в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи та без їх виклику як малозначна.

Так, судом встановлено, що 03 лютого 2018 року о 15.35 годині, ОСОБА_1 , керуючи автомобілем марки «ЗІЛ 130А СПГ», номерний знак « НОМЕР_1 », по автодорозі по кільцевому руху в районі 95 кварталу пл. Горького, біля буд. 37 по проспекту Металургів в м. Кривому Розі Дніпропетровської області, при зміні напрямку руху, не впевнився в безпечності руху, в результаті чого допустив зіткнення з автомобілем марки «Volkswagen Passat», номерний знак « НОМЕР_2 », під керуванням ОСОБА_2 , який рухався в попутному напрямку руху. Своїми діями ОСОБА_1 допустив порушення п.п.2.3 «б», 10.1 ПДР України. Власником автомобіля «Volkswagen Passat», номерний знак « НОМЕР_2 », є ОСОБА_3 . Власником автомобіля марки ЗІЛ 130А СПГ, р/н НОМЕР_1 , є комунальне підприємство теплових мереж «Криворіжтепломережа».

Факт дорожньо-транспортної пригоди та визнання особи, винної у ДТП, встановлений постановою судді Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 14 травня 2018 року, якою встановлено, що водій автомобіля марки «ЗІЛ 130А СПГ», ОСОБА_1 , під час здійснення руху по колу на пл. Горького (95 квартал) в м. Кривому Розі Дніпропетровської області, дійсно змінював смугу руху з середньої на крайню ліву, в якій рухався в той момент водій автомобіля марки «Volkswagen Passat», номерний знак « НОМЕР_2 », увімкнувши покажчик повороту. Однак з огляду на те, що в безпечності маневру він не переконався, не врахував швидкість транспортного засобу, що рухався обабіч від нього позаду, дистанцію між ними, габарити його транспортного засобу, дорожнє покриття, специфіку колового руху, в результаті чого спровокував виникнення аварійної ситуації на дорозі. Факт перестроювання ОСОБА_1 під час колового руху підтверджується характером отриманих транспортними засобами механічних пошкоджень, місцем їх зіткнення, слідовою інформацією на дорожньому покритті, у зв`язку з чим спростовує доводи водія щодо не змінювання ним напрямку руху в той момент. За даних обставин суд прийшов до висновку про доведеність порушення ним вимог п.п.2.3 «б», 10.1 ПДР України, а відтак наявність в його діях складу адміністративного правопорушення, передбаченого ст.124 КУпАП за ознаками: порушення учасниками дорожнього руху правил дорожнього руху, що спричинило пошкодження транспортних засобів. (а.с. 5)

Провадження у справі про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ст.124 КУпАП, закрито у зв`язку з закінченням строку накладення адміністративного стягнення, передбаченого ч.2 ст.38 КУпАП. Постанова не оскаржена та набрала законної сили 25 травня 2018 року.

Рішенням Центрально-Міського районного суду м. Кривого Рогу від 10 червня 2020 року по справі №216/4225/18 стягнуто з КПТМ «Криворіжтепломережа» на користь ОСОБА_3 суму коштів в рахунок відшкодування матеріальної шкоди в розмірі 178084,94 грн. та судовий збір за подання позову в сумі 1780,85 грн. (а.с.6-9)

Постановою Дніпровського апеляційного суду 15 жовтня 2020 року по справі №216/4225/18 апеляційну скаргу КПТМ «Криворіжтепломережа» задоволено частково, рішення Центрально-Міського районного суду м. Кривого Рогу від 10 червня 2020 року скасовано та ухвалено нове рішення, а саме: позовні вимоги ОСОБА_3 до КПТМ «Криворіжтепломережа» про відшкодування майнової шкоди задоволені частково, стягнуто з КПТМ «Криворіжтепломережа» на користь ОСОБА_3 матеріальну шкоду у розмірі 149895,14 грн., а також судові витрати по справі у розмірі 1068,51 грн. Постанова набрала законної сили з дня її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає. Зазначено, оскільки ОСОБА_1 перебував з комунальним підприємством теплових мереж «Криворіжтепломережа» у трудових відносинах та в момент вчинення дорожньо-транспортної пригоди 03 лютого 2018 року, виконував свої трудові обов`язки, завдані збитки мають відшкодовуватися згідно зі ст.ст. 1187, 1188 ЦК України, власником джерела підвищеної небезпеки, а не безпосередньо винним водієм. (а. с. 15-19).

КПТМ «Криворіжтепломережа» виконано рішення, відшкодовано збитки, завдані ОСОБА_3 - власнику автомобіля марки «Volkswagen Passat», номерний знак « НОМЕР_2 » у розмірі 149895,14 грн., а також судові витрати по справі №216/4225/18 у розмірі 1068,51 грн., що підтверджується платіжними дорученнями №1939 (#05) від 27 січня 2021 року та №1940 (#05) від 27 січня 2021 року. (а.с. 22-23)

Судом встановлено, що не оспарювалось сторонами, що відповідач ОСОБА_1 працював на підприємстві КПТМ «Криворіжтепломережа» водієм автотранспортних засобів з 13 жовтня 2011 року (наказ про прийом від 13 жовтня 2011 №124-к.) Під час виконання трудових обов`язків ОСОБА_1 скоїв ДТП.

Трудовий договір розірвано 25 серпня 2018 року (наказ про звільнення від 23 серпня 2018 року №350-к), що підтверджується наданою КПТМ «Криворіжтепломережа» довідкою від 16 лютого 2021 року. (а.с.20)

Письмових договорів про повну матеріальну відповідальність з Позивачем ОСОБА_1 не укладав.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, районний суд обґрунтовано виходив з того, що позивачем не надано до суду жодних належних та допустимих доказів, які б свідчили про функціональні обов`язки як водія, відповідно до яких ОСОБА_1 може нести повну матеріальну відповідальність перед Позивачем. Крім того, позивачем не надано суду доказів про розмір середнього місячного заробітку відповідача, внаслідок чого суд не може визначити розмір його обмеженої відповідальності.

Ухвалюючи додаткове рішення по справі, суд першої інстанції обґрунтовано виходив з того, що з урахуванням складності справи, ціни позову, обсягу виконаних адвокатом робіт та часом витраченим на виконання таких робіт, суд першої інстанції дійшов висновку про наявність підстав для задоволення заяви відповідача та стягнення з позивача 5100 гривень витрат на професійну правничу допомогу, та судового збору 454,00 гривень, всього 5554,00 гривень а тому наявні підстави для ухвалення додаткового рішення.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції, з огляду на наступне.

Нормою ч.1 ст. 1191 ЦК України передбачено, що особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом.

Кодекс законів про працю України регулює трудові відносини всіх працівників, сприяючи зростанню продуктивності праці, поліпшенню якості роботи, підвищенню ефективності суспільного виробництва і піднесенню на цій основі матеріального і культурного рівня життя трудящих, зміцненню трудової дисципліни і поступовому перетворенню праці на благо суспільства в першу життєву потребу кожної працездатної людини. Законодавство про працю встановлює високий рівень умов праці, всемірну охорону трудових прав працівників (ст.1 КЗпП України).

Згідно вимог ч. 1 ст. 3 КЗпП України трудові відносини працівників усіх підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, виду діяльності і галузевої належності, а також осіб, які працюють за трудовим договором з фізичними особами, регулює законодавство про працю.

Відповідно до ч. 1 ст. 20 КЗпП України трудовий договір є угода між працівником і власником підприємства, установи, організації або уповноваженого ним органу чи фізичною особою, за якою працівник зобов`язується виконувати роботу, визначену цією угодою, з підляганням внутрішньому трудовому розпорядку, а власник підприємства, установи, організації або уповноважений ним орган чи фізична особа зобов`язується виплачувати працівникові заробітну плату і забезпечувати умови праці, необхідні для виконання робот, передбачені законодавством про працю, колективним договором і угодою сторін.

Відповідно до вказаної правової норми саме власник підприємства є роботодавцем.

Стаття 130 КЗпП України передбачає, що працівники несуть матеріальну відповідальність за шкоду, заподіяну підприємству, установі, організації внаслідок порушення покладених на них трудових обов`язків.

При покладенні матеріальної відповідальності права і законні інтереси працівників гарантуються шляхом встановлення відповідальності тільки за пряму дійсну шкоду, лише в межах і порядку, передбачених законодавством, і за умови, коли така шкода заподіяна підприємству, установі, організації винними протиправними діями (бездіяльністю) працівника. Ця відповідальність, як правило, обмежується певною частиною заробітку працівника і не повинна перевищувати повного розміру заподіяної шкоди, за винятком випадків, передбачених законодавством.

На працівників не може бути покладена відповідальність за шкоду, яка відноситься до категорії нормального виробничо-господарського ризику, а також за шкоду, заподіяну працівником, що перебував у стані крайньої необхідності. Відповідальність за не одержаний підприємством, установою, організацією прибуток може бути покладена лише на працівників, що є посадовими особами.

Ст. 132 КЗпП України встановлено, що за шкоду, заподіяну підприємству, установі, організації при виконанні трудових обов`язків, працівники, крім працівників, що є посадовими особами, з вини яких заподіяно шкоду, несуть матеріальну відповідальність у розмірі прямої дійсної шкоди, але не більше свого середнього місячного заробітку.

Матеріальна відповідальність понад середній місячний заробіток допускається лише у випадках, зазначених у законодавстві.

Згідно ст. 138 КЗпП України для покладення на працівника матеріальної відповідальності за шкоду власник або уповноважений ним орган повинен довести наявність умов передбачених статтею 130 цього Кодексу.

При матеріальній відповідальності в межах середнього місячного заробітку він визначається відповідно до затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 8 лютого 1995 року №100 Порядку обчислення середньої заробітної плати, а саме виходячи з виплат за останні два календарні місяці роботи, що передують вирішенню судом справи про відшкодування шкоди, або за фактично відпрацьований час, якщо працівник пропрацював менше двох місяців, а в разі коли працівник останні місяці перед вирішенням справи не працював або справа вирішується після його звільнення - виходячи з виплат за попередні два місяці роботи на даному підприємстві (в установі, організації).

Згідно з роз`ясненнями, викладеними у п.8 постанови Пленуму Верховного Суду України №14 від 29.12.1992 року «Про судову практику в справах про відшкодування шкоди, заподіяної підприємствам, установам, організаціям їх працівниками», розглядаючи справи про матеріальну відповідальність на підставі письмового договору, укладеного працівником з підприємством, установою, організацією, про взяття на себе повної матеріальної відповідальності за незабезпечення цілості майна та інших цінностей (недостача, зіпсуття), переданих йому для зберігання або інших цілей (п.1 т.134 КЗпП), суд зобов`язаний перевірити, чи належить відповідач до категорії працівників, з якими згідно з ст. 135-1 КЗпП може бути укладено такий договір та чи був він укладений. При відсутності цих умов на працівника за заподіяну ним шкоду може бути покладена лише обмежена матеріальна відповідальність, якщо згідно з чинним законодавством працівник з інших підстав не несе матеріальної відповідальності у повному розмірі шкоди.

Відповідно до Постанови Держкомпраці СРСР і Секретаріату ВЦРПС № 447/24 від 28.12.1977 «Про затвердження переліку посад і робіт, що заміщаються або виконуються робітниками, з якими підприємством, установою, організацією можуть укладатися письмові договори про повну матеріальну відповідальність за незабезпечення збереження цінностей, переданих ним для збереження, обробки, продажу (відпуску), перевезення або застосування в процесі виробництва, а також типового договору про повну індивідуальну матеріальну відповідальність» (чинна на території України, згідно з постановою ВРУ від 12.09.1991№ 1545-XII) посада «водія автотранспортних засобів відділу будівництва, експлуатації будівель та господарського обслуговування» не відносяться до переліку осіб, з якими може бути укладений договір про повну матеріальну відповідальність.

Доводи апеляційної скарги про те, що судом першої інстанції не враховано наявність довідки про розмір середньомісячної заробітної плати відповідача, а тому суд першої інстанції безпідставно відмовив у задоволенні позову, колегія суддів не може прийняти до уваги з огляду на наступне.

При матеріальній відповідальності в межах середнього місячного заробітку він визначається відповідно до затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 8 лютого 1995 року N 100 Порядку обчислення середньої заробітної плати (зі змінами, внесеними постановою Кабінету Міністрів України від 16 травня 1995 року N 348, а саме виходячи з виплат за останні два календарні місяці роботи, які передують вирішенню судом справи про відшкодування шкоди, або за фактично відпрацьований час, якщо працівник пропрацював менше двох місяців, а в разі коли працівник останні місяці перед вирішенням справи не працював або справа вирішується після його звільнення - виходячи з виплат за попередні два місяці роботи на даному підприємстві (в установі, організації).

Так, позивачем надано до суду довідку про середньомісячну заробітну плату за період з лютого 2018 року по липень 2018 року.

ДТП сталася 03 лютого 2018 року, а тому для вирахування середньомісячної заробітної плати позивачу необхідно було надати довідку за грудень 2017 року та січень 2018 року, які передували події, яка сталася.

Відповідно до вимог статті 2 ЦПК України завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданням цивільного судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі.

Частиною 4 ЦПК України визначено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до статті 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін.

Згідно зі статтею 81 ЦПК кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ч. 6 ст. 81 ЦПК України).

За приписами статті 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Доказів того, що відповідач може нести повну матеріальну відповідальність перед позивачем, а також довідки про середньомісячну заробітну плату за належний період, позивачем ні в суді першої інстанції, ні в апеляційній інстанції надано не було.

Встановивши вищевказані обставини, суд першої інстанції прийшов до обґрунтованого висновку про відмову у задоволенні позову в повному обсязі, з висновком якого погоджується й апеляційний суд.

Що стосується додатково рішення суду, то колегія суддів вважає за необхідне зазначити наступне.

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 270 ЦПК України суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо судом не вирішено питання про судові витрати.

Згідно до ч. 1 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

У п. 1 ч. 3 ст. 133 ЦПК України передбачено, що витрати на професійну правничу допомогу відносяться до витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Відповідно до вимог частин 1, 2 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Статтею 60 ЦПК України встановлено, що представником у суді може бути адвокат або законний представник.

Згідно зі ст. 15 ЦПК України представництво у суді як вид правничої допомоги здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом.

У відповідності до статті 1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» адвокатська діяльність - це незалежна професійна діяльність адвоката щодо здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту.

Договір про надання правової допомоги - домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання ) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.

Відповідно до ст. 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.

Частинами 1-3 статті 137 ЦПК України передбачено, що витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат:

1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Сума судових витрат підтверджена документами, що містяться в матеріалах цивільної справи, а саме: оригіналом договору про надання правової допомоги № 421 від 14 вересня 2021 року, актом погодження вартості правничої допомоги у суді 1-ї інстанції від 14 липня 2022 року.

Відповідачем надано попередній (орієнтовний) розрахунок судових витрат, які заявлені у сумі 16548,00 гривень, що є витратами на професійну правничу допомогу та суми судового збору за зверненням з заявою про перегляд судового рішення 454,00 гривень. 21 липня 2022 року до суду надійшло заперечення з приводу судових витрат від позивача. Де зазначено що вони просять суд відмовити у ухвалення додаткового рішення з приводу судових витрат, оскільки відсутні підтвердження їх понесення.

У Акті приймання-передачі наданих послуг від 04 липня 2022 року зазначено, ОСОБА_1 оплатив за надані послуги адвокатом 5100 гривень, а тому фактичні витрати наданої послуги складає 5100 гривень.

Так, обов`язок доведення не співмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами, що вказано у ч. 6 ст. 137 ЦПК України.

З вище викладено вбачається, що суд вправі зменшувати розмір витрат на правову допомогу, але лише в разі подання іншою стороною клопотання про їх не співмірність. Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 29 березня 2018 року (справа № 907/357/16).

Відповідно до ч. 4 ст. 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Таким чином, враховуючи вищевикладене, приймаючи до уваги обставини справи, норми права, наявні в матеріалах справи докази щодо підтвердження витрат на правничу допомогу, керуючись нормами ст. 141 ЦПК України, колегія суддів дійшла висновку про відсутність підстав для задоволення апеляційної скарги щодо скасування додаткового рішення суду першої інстанції, оскільки суд першої інстанції з врахуванням співмірності, розумності, дійшов обґрунтованого висновку про задоволення заяви та стягнення судових витрат.

З вищевикладеного вбачається, що судом першої інстанції при ухваленні оскаржуваного додаткового рішення не допущено порушення норм матеріального чи процесуального права, висновки суду стосуються лише питання стягнення судових витрат за надання правничої допомоги адвокатом, які не були вирішені судом при ухваленні рішення по суті розглянутих позовних вимог, яким відмовлено у задоволенні позовних вимог, а тому суд відповідно до вимог закону при відмови у задоволенні позовних вимог, стягнув судові витрати з позивача на користь відповідача додатковим рішенням.

Приведені в апеляційній скарзі доводи апелянтом не можуть бути прийняті до уваги, оскільки зводяться до переоцінки доказів і незгоди з висновками суду по їх переоцінці та особистого тлумачення апелянтом норм процесуального закону.

Відповідно до вимог ст. 89 ЦПК України оцінка доказів є виключною компетенцією суду, переоцінка доказів діючим законодавством не передбачена.

Крім цього, зазначене також узгоджується з практикою Європейського суду з прав людини, відповідно до якої пункт перший статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматися як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Проніна проти України» від 18 липня 2006 року).

Суд з дотриманням приписів процесуального законодавства правильно і повно встановив фактичні обставини справи, правильно визначив правовідносини сторін, які виникли із встановлених ним обставин, правові норми що підлягають застосуванню до цих правовідносин та вирішив спір відповідно до закону.

Враховуючи зазначене, відповідно до ст. 375 ЦПК України апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення та додаткове рішення залишенню без змін.

Керуючись ст.ст. 259, 367, 374, 375 ЦПК України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційні скарги Комунального підприємства теплових мереж Криворіжтепломережа залишити без задоволення.

Рішення Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 11 липня 2022 року та додаткове рішення Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 17 серпня 2022 року - залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів у випадках передбачених пунктом 2 частини 3 статті 389 ЦПК України.

Головуючий суддя М.О. Макаров

Судді Е.Л. Демченко

Т.Р. Куценко