КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Апеляційне провадження
№ 22-ц/824/31/2022
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

15 лютого 2022 року місто Київ

справа №755/11876/17

Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: головуючого судді Борисової О.В.

суддів: Ратнікової В.М., Левенця Б.Б.

за участю секретаря судового засідання - Савлук І.М.

розглянув у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою представника відповідача ОСОБА_1 - ОСОБА_2 на рішення Дніпровського районного суду міста Києва від 24 травня 2018 року, ухвалене під головуванням судді Астахової О.О., у справі за позовом Публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,-

В С Т А Н О В И В:

У серпні 2017 року позивач ПАТ «Укрсоцбанк» звернувся до Дніпровського районного суду міста Києва з позовом до ОСОБА_1 , в якому просив стягнути з відповідача на свою користь заборгованість у розмірі 46948,10 доларів США, яка складається з: заборгованості за кредитом у розмірі 27955,29 доларів США, заборгованості за відсотками у розмірі 18992,81 доларів США, а також стягнути витрати по сплаті судового збору у розмірі 18209,11 грн.

В обґрунтування своїх вимог посилався на те, що 01 серпня 2008 року між АКБ соціального розвитку «Укрсоцбанк», правонаступником якого є ПАТ «Укрсоцбанк» та ОСОБА_1 укладено договір №021/697695-КR, відповідно до умов якого відповідач отримала кредит у розмірі 31043 доларів США, зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 12,55 % річних, з кінцевим терміном погашення заборгованості до 31 липня 2015 року.

Вказував, що погашення кредиту та відсотків за користування кредитом повинно було здійснюватись щомісячними платежами згідно графіку, передбаченого договором.

Позивач зазначав, що банк свої зобов`язання виконав належним чином, надавши відповідачукредит у повному обсязі, однак останняумови кредитного договору не виконує, грошові кошти не повертає, а тому просив стягнути з відповідача заборгованість за кредитним договором.

Заочним рішенням Дніпровського районного суду міста Києва від 24 травня 2018 року позов ПАТ «Укрсоцбанк» задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ПАТ «Укрсоцбанк» заборгованість за кредитом у сумі 27955,29 доларів США; заборгованість по процентам за користування кредитом у сумі 18992,81 доларів США, а всього 46948,10 доларів США, що відповідно до курсу НБУ становить в еквіваленті 1224406,45 грн. та судовий збір у розмірі 18209,11 грн.

Ухвалою Дніпровського районного суду міста Києва від 31 серпня 2021 року заяву відповідача ОСОБА_1 про перегляд заочного рішення залишено без задоволення.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, представник відповідача ОСОБА_1 - ОСОБА_2 подала апеляційну скаргу, в якій посилаючись на неправильне застосування норм матеріального і порушення норм процесуального права, просила рішення скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким відмовити у задоволенні позову.

На обґрунтування доводів апеляційної скарги посилалася на те, що кредит надавався позичальнику для оплати придбаного автомобіля «HONDA ACCORD», однак відповідач втратила можливість володіння та користування вищезазначеним автомобілем у 2011 році у зв`язку з тим, що його було вилучено з законного володіння відповідача шахрайським шляхом, що підтверджується копією довідки по кримінальному провадженню № 0001131.

Вказувала, що відповідно до довідки від 15 лютого 2017 року останній платіж за кредитним договором відповідач зробила 27 червня 2012 року, а відповідно до п.1.1.кредитного договору порядок погашення основної суми заборгованості здійснюється до 20 числа кожного місяця, згідно графіку, визначеному у п.1.1.1. договору.

Вважає, що оскільки останній платіж за кредитним договором було здійснено відповідачем у 2012 році, а позивач звернувся до суду за захистом своїх прав 07 серпня 2017 року, тому позивачем пропущено строк позовної давності, що визначений законодавством у три роки.

Зазначала, що строк дії кредитного договору, укладеного між сторонами становить - 31 липня 2015 року, отже, нараховані позивачем проценти за користування кредитом до 14 лютого 2017 є безпідставними і потребують перерахунку.

Відзиву на апеляційну скаргу представника відповідача до суду апеляційної інстанції не надійшло.

Ухвалою Дніпровського районного суду міста Києва від 11 лютого 2020 року замінено стягувача ПАТ «Укрсоцбанк» його правонаступником АТ «Альфа-Банк» по виконавчому листу №755/11876/17, виданому Дніпровським районним судом міста Києва.

Представник відповідача доводи апеляційної скарги підтримала, просила її задовольнити з вищевказаних підстав.

Позивач ПАТ «Укрсоцбанк» та представник АТ «Альфа-Банк» у судове засідання не з`явилися, про день, час та місце розгляду справи повідомлялися належним чином.

Колегія суддів вважає за можливе розглядати справу у їх відсутність на підставі ч.2 ст.372 ЦПК України.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення представника відповідача, з`ясувавши обставини справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню частково з наступних підстав.

Частиною 1 ст.367 ЦПК України визначено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Згідно вимог ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Задовольняючи позовні вимоги суд першої інстанції виходив з їх доведеності та обґрунтованості.

Колегія суддів не погоджується в повній мірі з таким висновком суду виходячи з наступного.

Як вбачається з матеріалів справи, 01 серпня 2008 року між АКБ соціального розвитку «Укрсоцбанк», правонаступником якого є ПАТ «Укрсоцбанк» та ОСОБА_1 укладено договір кредиту №021/697695-КR на купівлю автотранспортних засобів, відповідно до умов якого банк надав позичальнику у користування на умовах забезпеченості, повернення строковості, платності та цільового характеру використання грошові кошти у сумі 31043 доларів США, зі сплатою 12,55 процентів річних та наступним порядком погашення суми основної заборгованості до 20 числа кожного місяця згідно графіку, який вказаний в п.п.1.1.1 п.1.1. ст.1 договору, з кінцевим терміном погашення заборгованості до 31 липня 2015 року, на умовах визначених цим договором.

Кредит надавався позичальнику на наступні цілі: для оплати придбаного автомобіля марки «HONDAACCORD», 2008 року випуску, червоного кольору, згідно з договором купівлі-продажу №2334 від 17 липня 2008 року, укладеним з ЗАТ «Дніпро Мотор інвест» (п.1.2 договору кредиту).

В якості забезпечення позичальником виконання своїх зобов`язань щодо погашення кредиту, сплати відсотків, можливих штрафних санкцій, а також інших витрат на здійснення забезпеченої заставою вимоги, сторони уклали договір застави транспортного засобу визначеного п.1.2 цього договору, заставною вартістю 192180 грн., що за офіційним курсом гривні до долара США встановленим НБУ на день укладення цього договору становить 39664,82 доларів США, який також забезпечує виконання зобов`язань позичальника за додатковим договором (п.1.3 договору кредиту).

Відповідно до п.2.1 договору кредиту надання кредиту здійснюється шляхом видачі позичальнику готівкових коштів в іноземній валюті доларів США з поточного рахунку № НОМЕР_1 шляхом конвертації через касу банку для подальшого перерахування позичальником на цілі, визначені у п.1.2 цього договору.

Моментом (днем) надання кредиту вважається день видачі позичальнику готівкових коштів в іноземній валюті доларів США в сумі кредиту згідно даного договору (п.2.2 договору кредиту).

Моментом (днем) повернення кредиту вважається день зарахування на відповідні рахунки кредитора суми кредиту, нарахованих процентів та можливих пені і штрафних санкцій, визначених цим договором, якщо інше не випливає з умов цього договору (п.2.3 договору кредиту).

З довідки ПАТ «Укрсоцбанк» від 15 лютого 2017 року вбачається, що відповідач погашала кредитну заборгованість та заборгованість за відсотками, в період з 12 вересня 2008 року по 27 червня 2012 року, останньою було сплачено 3087,71 доларів США на погашення основної заборгованості за кредитом та 11573,08 доларів США на погашення відсотків.

Згідно розрахунку заборгованості, наданого позивачем станом на 15 лютого 2017 року заборгованість ОСОБА_1 за кредитним договором становить 46948,10 доларів США, з яких: заборгованість по кредиту - 27955,29 доларів США, заборгованості по відсоткам - 18992,81 доларів США.

Як вбачається з матеріалів справи, спір між сторонами виник з приводу неналежного виконання відповідачем кредитних зобов`язань.

Згідно з ч.1 ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Відповідно до змісту статті 526 ЦК України зобов`язання повинно виконуватись належним чином згідно з умовами договору й вимогами ЦК України.

За статтею 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Згідно з пунктами 3 та 4 ч.1 ст.611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки, відшкодування збитків. Згідно з частиною першою статті 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Отже, для належного виконання зобов`язання необхідно дотримувати визначені у договорі строки (терміни), зокрема щодо сплати процентів, а прострочення виконання зобов`язання є його порушенням.

Згідно з ч.1 ст.625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Відповідно до ст.629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Статтею 599 ЦК України визначено, що зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Статтею 253 ЦК України визначено, що перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок.

При цьому початок перебігу позовної давності пов`язується не стільки зі строком дії (припинення дії) договору, як з певними подіями (фактами), які свідчать про порушення прав особи (стаття 261 ЦК України).

За змістом цієї норми початок перебігу позовної давності збігається з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд.

Якщо умовами договору (графіком погашення кредиту) встановлено окремі самостійні зобов`язання, які деталізують обов`язок боржника повернути весь борг частинами та встановлюють самостійну відповідальність за невиконання цього обов`язку, то право кредитора вважається порушеним з моменту недотримання боржником строку погашення кожного чергового траншу, а тому й початок перебігу позовної давності за кожний черговий платіж починається з моменту порушення строку його погашення.

Такий правовий висновок викладений Верховним Судом України у постанові від 30 вересня 2015 року у справі №6-154цс15.

Відповідно до ч.ч.3, 4 ст.267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення.

Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

Згідно з п.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на справедливий розгляд його справи судом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру.

Так, відповідач ОСОБА_1 , звертаючись до суду першої інстанції з заявою про перегляд заочного рішення та до суду апеляційної інстанції з апеляційною скаргою, вказувала на те, що ПАТ «Укрсоцбанк» звернувся до суду з даним позов з пропуском строку позовної давності.

Крім того, вказувала на те, що про розгляд справи у Дніпровському районному суді міста Києва вона не була належним чином повідомлена.

Як вбачається з матеріалів справи, відповідач ОСОБА_1 згідно з вимогами процесуального закону не була належним чином повідомленай про час і місце розгляду справи у суді першої інстанції, оскільки конверти з судовими повістками про призначення справи до розгляду на 06 листопада 2017 року, 12 лютого 2018року, 24 травня 2018 року повернулися на адресу суду з відміткою «за закінченням встановленого строку зберігання».

А відтак відповідач не мала рівних з позивачем можливостей подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості, а також не могла нарівні з позивачем довести у суді першої інстанції ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх заперечень.

Отже, висновок суду першої інстанції про можливість розгляду справи у відсутності відповідача, належним чином повідомленого про розгляд справи, суперечив вимога ЦПК України.

Тобто судом першої інстанції при ухваленні рішення були порушені норми процесуального права, оскільки справу було розглянуто за відсутності відповідача, не повідомленої належним чином про дату, час та місце судового розгляду, що є підставою для скасування рішення суду відповідно до п.3 ч.3 ст.376 ЦПК України.

Відповідно до висновку Верховного Суду, який викладений у постанові від 17 квітня 2018 року у справі №200/11343/14-ц якщо суд першої інстанції, не повідомивши належно відповідача про час і місце розгляду справи, ухвалить у ній заочне рішення, відповідач вправі заявити про застосування позовної давності у заяві про перегляд такого рішення. У разі відмови суду першої інстанції у задоволенні цієї заяви, відповідач може заявити про застосування позовної давності в апеляційній скарзі на заочне рішення суду першої інстанції.

Той факт, що відповідач, який не був належно повідомлений судом першої інстанції про час і місце розгляду справи, не брав участі у такому розгляді, є підставою для вирішення апеляційним судом заяви цього відповідача про застосування позовної давності, навіть якщо така заява не подавалася ним у суді першої інстанції.

Як вбачається з матеріалів справи, відповідач зобов`язалася повністю погасити заборгованість за кредитом та процентами до 31 липня 2015 року.

Крім того, умовами кредитного договору встановленопорядок погашення суми основної заборгованості до 20 числа кожного місяця згідно графіку, який вказаний в п.п.1.1.1 п.1.1. ст.1 договору.

Відповідно до графіку погашення заборгованості по кредиту, відповідач у період з вересня 2008 року по червень 2015 року повинна була вносити до 20 числа кожного місяця по 370 доларів США, а у липні 2015 року - 703 долари США.

Отже, щодо кожного платежу застосовується строк позовної давності.

З даним позовом банк звернувся до суду 02 серпня 2017 року.

Враховуючи вищевикладене та той факт, що умовами спірного договору встановлено окремі самостійні зобов`язання, які деталізують обов`язок відповідача повернути весь борг частинами, а також те, що позивач звернувся з позовом лише 02 серпня 2017 року, колегія суддів з урахуванням заяви відповідача про застосування наслідків пропуску строку позовної давності, приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню лише в межах трьохрічного строку позовної давності, починаючи з 02 серпня 2014 року до закінчення дії правочину - 31 липня 2015 року.

З наданих позивачем розрахунків та графіку погашення заборгованості по кредиту вбачається, що з урахуванням строків позовної давності сума заборгованості відповідача за кредитом становить 4773 доларів США, а саме: враховуються платежі, які відповідач повинна була сплатити з серпня 2014 року по 31 липня 2015 року (370 доларів США + 370 доларів США + 370 доларів США + 370 доларів США + 370 доларів США + 370 доларів США + 370 доларів США + 370 доларів США + 370 доларів США + 370 доларів США + 370 доларів США + 703 долари США).

Оскільки, ОСОБА_1 не виконувала належним чином своїх зобов`язань за договором кредиту, що призвело до виникнення заборгованості, колегія суддів приходить до висновку про наявність правових підстав для стягнення з відповідача на користь ПАТ«Укрсоцбанк» заборгованості за кредитом у розмірі 4773 доларів США.

Разом з тим, колегія суддів вважає, що вимоги позивача про стягнення з ОСОБА_1 заборгованості за відсотками у розмірі 18992,81 доларів США не підлягають задоволенню, з огляду на наступне.

У разі порушення позичальником терміну внесення чергового платежу, передбаченого договором (прострочення боржника), відповідно до частини другої статті 1050 ЦК України кредитодавець до спливу визначеного договором строку кредитування вправі заявити вимоги про дострокове повернення тієї частини кредиту, що залишилася, і нарахованих згідно зі статтею 1048 ЦК України, але не сплачених до моменту звернення кредитодавця до суду, процентів, а також попередніх невнесених до такого моменту щомісячних платежів у межах позовної давності щодо кожного із цих платежів. Невнесені до моменту звернення кредитора до суду щомісячні платежі підлягають стягненню у межах позовної давності, перебіг якої визначається за кожним з платежів окремо залежно від настання терміну сплати кожного з цих платежів.

Після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється. Права та інтереси кредитодавця в охоронних правовідносинах забезпечуються частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання.

Аналогічна правова позиція викладена упостанові Великої Палати Верховного Суду від 28 березня 2018 року у справі №444/9519/12-ц.

Відтак, у межах строку кредитування до 31 липня 2015 року відповідач мала, зокрема, повертати позивачеві кредит і сплачувати проценти періодичними (щомісячними) платежами до 20 числа кожного місяця. Починаючи з 01 серпня 2015 року, відповідач мав обов`язок незалежно від пред`явлення вимоги позивачем повернути всю заборгованість за договором, а не вносити її періодичними платежами, оскільки останні були розраховані у межах строку кредитування.

Позивач, звертаючись до суду з даним позовом, зазначав, що заборгованість відповідача по відсоткам станом на 15 лютого 2017 року становить 18992,81 доларів США, яка складається з: заборгованості нарахованої на строкову заборгованість за період з 01 серпня 2008 року по 14 лютого 2017 року у розмірі 14174,79 доларів США та заборгованості нарахованої на прострочену заборгованість за період з 23 березня 2009 року по 14 лютого 2017 року у розмірі 4818,02 доларів США, на підтвердження чого банк надав відповідні розрахунки (т.1 а.с.13-16).

Враховуючи, що право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування, то колегія суддів приходить до висновку, що ПАТ «Укрсоцбанк» мав право стягнути з відповідача суму відсотків, яка була нарахована в межах строку кредитування до 31 липня2015 року.

При цьому, з урахуванням заяви відповідача про застосування наслідків строку позовної давності, враховуючи, що банк звернувся до суду з даним позовом 02 серпня 2017 року - ПАТ «Укрсоцбанк» має право на стягнення відсотків за період з 02 серпня 2014 року по 31 липня 2015 року.

Як вбачається з розрахунку заборгованості відсотків нарахованих на строкову заборгованість (т.1 а.с.13 зворот) за період з 01 серпня 2008 року по 14 лютого 2017 року становить 14174,79 доларів США. Заборгованість по відсотках нарахованих на строкову заборгованість за період з 02 серпня 2014 року по 31 липня 2015 року, з урахуванням заяви про застосування строку позовної давності, становить 330,21 доларів США.

Згідно розрахунку заборгованості по відсотках, нарахованих на прострочену заборгованість (т.1 а.с.13 зворот, 14) загальна сума заборгованості по відсотках за період з 23 березня 2009 року по 14 лютого 2017 року становить 16391,10 доларів США, сплачено відповідачем відсотків - 11573,08 доларів США, залишок несплачених відсотків 4818,02 доларів США (16391,10 доларів США - 11573,08 доларів США).

При цьому, як вбачається з вказаного розрахунку заборгованості в загальну суму заборгованості по відсотках - 16391,10 доларів США банком було неправомірно включено суму відсотків за період з 03 серпня 2015 року по 14 лютого 2017 року у розмірі 5475,04 доларів США.

Заборгованість відповідача по відсотках, нарахованих на прострочену заборгованість становить: 4818,02 доларів США - 5475,04 доларів США = -657,02 доларів США (від'ємне значення).

Отже, загальна заборгованість відповідача за відсотками за період з 02 серпня 2014 року по 31 липня2015 року становить (-657,02 доларів США (від'ємне значення) - 330,21 доларів США = -326,81 доларів США).

Оскільки заборгованість по відсоткам становить від'ємне значення, а відтак відсутні правові підстави для задоволення позовних вимог про стягнення з відповідача на користь банку заборгованості по відсотках у розмірі 18992,81 доларів США.

Враховуючи вищезазначене, колегія суддів приходить до висновку про скасування рішення Дніпровського районного суду міста Києва від 24 травня 2018 року та ухвалення нового судового рішення про стягнення з ОСОБА_1 на користь ПАТ «Укрсоцбанк» заборгованості за кредитом у розмірі 4773 доларів США.

Згідно з ч.ч.1, 13 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Колегія суддів вважає необхідним стягнути з ОСОБА_1 на користь ПАТ «Укрсоцбанк» судові витрати в розмірі 2058,55 грн., а з ПАТ «Укрсоцбанк» на користь відповідача - 1954,84 грн. пропорційно до задоволеної частини позовних вимог.

Керуючись ст.ст.268, 367, 368, 374, 376, 381-383 ЦПК України, Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ,

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу представника відповідача ОСОБА_1 - ОСОБА_2 - задовольнити частково.

Рішення Дніпровського районного суду міста Києва від 24 травня 2018 року - скасувати та ухвалити нове рішення.

Позов Публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , яка проживає за адресою: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2 на користь Публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк», місцезнаходження: місто Київ, вул. Ковпака, 29, заборгованість за тілом кредиту у розмірі 4773 доларів США.

В задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Стягнути з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , яка проживає за адресою: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2 на користь Публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк», місцезнаходження: місто Київ, вул. Ковпака, 29, судові витрати в розмірі 2058 грн. 55 коп.

Стягнути з Публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк», місцезнаходження: місто Київ, вул. Ковпака, 29, на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , яка проживає за адресою: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2 судові витрати в розмірі 1954 грн. 84 коп.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня її проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частину постанови зазначений строк обчислюється з дня складання повного тексту постанови.

Повний текст постанови складено 21 лютого 2022 року.

Головуючий:

Судді: