Номер провадження: 22-ц/813/8306/22
Головуючий у першій інстанції Кремер І. О.
Доповідач Стахова Н. В.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14.11.2022 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого Стахової Н.В.

суддів: Карташова О.Ю., Коновалової В.А.

за участю секретаря

судового засідання Мокана В.В.

представника відповідача ОСОБА_1

учасники справи:

позивач - ОСОБА_2

відповідач - ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань Одеського апеляційного суду в порядку спрощеного провадження апеляційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Суворовського районного суду м. Одеси від 30 серпня 2022 року, ухвалене у складі судді Кремер І.О., в приміщенні того ж суду, у цивільній справі за позовною заявою ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про звільнення від обов`язку сплати аліментів та заборгованості по аліментам

ВСТАНОВИВ:

У вересні 2021 року ОСОБА_2 (далі позивач) звернувся до суду із позовом до ОСОБА_3 (далі відповідач), в якому просив звільнити його від обов`язку щодо сплати аліментів та виниклої заборгованості по аліментам, зняти арешт на майно і на права та обмеження у виїзді за кордон.

Позовна заява обґрунтована тим, що у період з 08.12.2012 по 26.11.2015 він перебував з відповідачкою у зареєстрованому шлюбі, який був розірваний між ними у листопаді 2015 року. ІНФОРМАЦІЯ_1 у них народилася донька ОСОБА_4 , а ІНФОРМАЦІЯ_2 - син ОСОБА_5 . Заочним рішенням Суворовського районного суду м. Одеси від 18.08.2015 з нього було стягнуто аліменти на користь ОСОБА_6 на утримання дітей ОСОБА_4 та ОСОБА_5 в розмірі 1000 грн на кожну дитину щомісячно і до досягнення дітьми повноліття, а також на утримання ОСОБА_7 в розмірі 1000 грн до досягнення ОСОБА_5 трьох років. Рішенням Суворовського районного суду м. Одеси від 23.10.2016 його було позбавлено батьківських прав відносно малолітніх дітей: ОСОБА_5 та ОСОБА_4 . Після розірвання шлюбу з відповідачкою, остання уклала шлюб із ОСОБА_3 . Рішенням Суворовського районного суду м. Одеси від 28.03.2019 заяву ОСОБА_8 про всиновлення було задоволено, дозволено усиновлення ОСОБА_8 та оголошено його батьком ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . Дане рішення не оскаржувалося та набуло законної сили. Вважає, що між ним та його дітьми припинено особисті та майнові права і обов`язки з моменту усиновлення, а тому, на його думку, у нього відсутній обов`язок щодо сплати аліментів, у зв`язку з чим просить суд звільнити його від сплати аліментів на користь ОСОБА_3 на утримання дітей ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , а також звільнити від сплати заборгованості по аліментах, яка утворилася з часу усиновлення його дітей, з 02.05.2019, зняти арешт на майно та обмеження у виїзді за кордон.

Ухвалою Суворовського районного суду м. Одеси від 30.08.2022 відмовлено ОСОБА_2 у прийнятті заяви про зменшення позовних вимог від 25.07.2022 та 10.08.2022 у цивільній справі № 523/16533/21 за позовом представника позивача ОСОБА_9 , в інтересах ОСОБА_2 , до ОСОБА_3 про звільнення від обов`язку сплати аліментів, зняття арешту з майна та обмеження у виїзді за кордон.

Ухвалою Суворовського районного суду м. Одеси від 30.08.2022 провадження по справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 в частині позовних вимог про зняття арешту з майна та обмеження у виїзді за кордон - закрито.

Рішенням Суворовського районного суду м. Одеси від 30.08.2022 у задоволенні позову ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про звільнення від обов`язку сплати аліментів та заборгованості по аліментам відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_5 , посилаючись на порушення судом норм матеріального права, просив скасувати рішення Суворовського районного суду м. Одеси від 30.08.2022 та ухвалити по справі нове рішення, яким задовольнити його позов.

Доводами апеляційної скарги є те, що ОСОБА_8 , з яким відповідачка зареєструвала шлюб, є усиновлювачем ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_2 , а тому вважається їх батьком, а отже набув прав та обов`язків, які мають батьки. Висновок суду про те, що він не сплачував аліменти не відповідає дійсності, оскільки ним перераховувалися на картку відповідача кошти, але чеки не вважав за необхідне зберігати. Окрім того, змінилося його сімейне становище, він одружився і в шлюбі народилися двоє дітей, один з яких ІНФОРМАЦІЯ_3 . Вважає, що між ним та його дітьми припинено особисті та майнові права і обов`язки з моменту усиновлення іншою особою, а тому у нього припинився обов`язок щодо сплати аліментів. Виключення запису про батьківство позивача є обставиною, що має істотне значення в розумінні ст. 197 СК України і, відповідно, є підставою для звільнення його від сплати заборгованості за аліментами, яка утворилася з часу вступу в силу рішення суду про усиновлення і по сьогоднішній день. Скаржник також посилається на те, що судом першої інстанції не було враховано висновків, викладених у постанові Верховного Суду від 15.05.2019 у справі № 511/219/18 від 21.07.2021 у справі № 477/1165/20, від 31.08.2022 у справі № 522/5039/21.

У відзиві на апеляційну скаргу відповідач зазначає, що відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції правомірно виходив як із фактичних обставин справи, так і із приписів ч.1 ст. 232 СК України, які дозволяють стверджувати, що при усиновленні суб`єктний склад може не змінюватися, а доповнюватися , оскільки батьківськи права та обов`язки щодо дитини виконуватимуться і батьками, і усиновлювачами. Крім того, рішення Суворовського районного суду м.Одеси про стягнення аліментів з позивача передувало рішенню Суворовського районного суду про усиновлення. Однак,за такий проміжок часу, а саме з 2015 по 2019 позивач (апелянт) знехтував своїм обов`язком по сплаті аліментів та продовжує це робити, що вказує на той факт, що усиновлення дітей позивача ніяк не впливає на його свідому поведінку.

В судове засідання ОСОБА_5 не з`явився, надав письмову заяву про слухання справи за його відсутності.

ОСОБА_3 у судове засідання не з`явилася, належним чином повідомлена про дату,час та місце судового розгляду справи,про що свідчить розписка про отримання судової повістки.

Представник ОСОБА_3 - адвокат Ніц А.С. в судовому засіданні апеляційну скаргу не визнав, просив залишити її без задоволення, рішення суду без змін, надав пояснення аналогічні викладеним у відзиві на апеляційну скаргу.

Заслухавши суддю - доповідача, доводи представника відповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційну скарга підлягає частковому задоволенню з огляду на наступне.

Відповідно до частин 1, 2 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Згідно ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Вказаним вимогам закону рішення суду першої інстанції не відповідає.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що наявні в матеріалах справи докази не підтверджують порушеного права позивача, оскільки за ситуації усиновлення однією особою (другим із подружжя) закон вказує на можливість збереження майнових обов' язків (права на аліменти). Суб`єктний склад може не змінюватися, а доповнюватися,оскільки батьківські права та обов`язки щодо дитини виконуватимуться і батьками , і усиновлювачами. Загальною умовою реалізації права на аліменти є виявлення бажання другим з батьків за походженням на отримання аліментів. Крім того, суд констатував, що рішення Суворовського районного суду про стягнення аліментів із ОСОБА_2 передувало рішенню Суворовського районного суду про усиновлення, однак за такий значний проміжок часу, а саме з 2015 року по 2019 рік позивач ОСОБА_2 знехтував своїм обов`язком по сплаті аліментів та продовжує це робити, що вказує на той факт, що усиновлення дітей ніяк не впливає на свідому поведінку ОСОБА_2 .

Проте колегія суддів не погоджується з висновком суду першої інстанції, оскільки він не ґрунтується на законі та не відповідає фактичним обставинам справи.

Судом встановлено, що ОСОБА_2 та ОСОБА_6 перебували у зареєстрованому шлюбі, який рішенням Суворовського районного суду м. Одеси від 26.11.2015 було розірвано, що підтверджується наявною в матеріалах справи копією рішення Суворовського районного суду м. Одеси від 26.11.2015.

За період перебування у шлюбі у сторін народилися діти - ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

18.08.2015 року рішенням Суворовського районного суду м. Одеси було стягнуто з ОСОБА_2 аліменти на користь ОСОБА_6 в розмірі 1000 грн на утримання дитини ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , щомісячно, починаючи з 16.06.2015 року та до досягнення нею повноліття, тобто по ІНФОРМАЦІЯ_4 включно, та в розмірі 1000 грн. щомісячно на утримання ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 до досягнення ним повноліття, тобто по ІНФОРМАЦІЯ_5 включно, починаючи з 16.06.2015 року, стягнуто з ОСОБА_2 кошти на утримання ОСОБА_6 в розмірі 1000 грн., починаючи з 16.06.2015 року та досягнення дитиною ОСОБА_5 віку трьох років, тобто по ІНФОРМАЦІЯ_6 включно, що підтверджується наявною в матеріалах справи копією вищеозначеного рішення.

Постановою державного виконавця Суворовського відділу державної виконавчої служби Одеського міського управління юстиції Федорченко Л.В. від 18.12.2015 року відкрито виконавче провадження ВП № 49688203 з виконання виконавчого листа № 523/9310/15-ц, виданого 04.09.2015 року.

Після розірвання шлюбу з позивачем, відповідач ОСОБА_6 уклала шлюб з ОСОБА_8 . Прізвище відповідача після укладення шлюбу було змінене на « ОСОБА_10 ».

Рішенням Суворовського районного суду м. Одеси від 28.03.2019 року по справі №523/2317/19 ОСОБА_8 оголошено усиновлювачем дітей ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , а також внесено відповідні зміни до актового запису про народження дітей.

У частині другій статті 51 Конституції України зазначено, що батьки зобов`язані утримувати дітей до їх повноліття.

Аналогічний обов`язок закріплений у частині першій статті 180 СК України.

Відповідно до частини першої статті 207 СК України усиновленням є прийняття усиновлювачем у свою сім`ю особи на правах дочки чи сина, що здійснене на підставі рішення суду, крім випадку, передбаченого статтею 282 цього Кодексу.

Відповідно до частини першої статті 225 СК України усиновлення вважається здійсненим у день набрання чинності рішенням суду про усиновлення.

За змістом частини другої статті 231 СК України якщо усиновлювач записується батьком дитини, відповідно змінюється по батькові дитини.

Згідно із частиною першою статті 232 СК України з моменту здійснення усиновлення припиняються особисті та майнові права і обов`язки між батьками та особою, яка усиновлена, а також між нею та іншими її родичами за походженням. При усиновленні дитини однією особою ці права та обов`язки можуть бути збережені за бажанням матері, якщо усиновлювачем є чоловік, або за бажанням батька, якщо усиновлювачем є жінка.

З моменту усиновлення виникають взаємні особисті немайнові та майнові права і обов`язки між особою, яка усиновлена (а в майбутньому - між її дітьми, внуками), та усиновлювачем і його родичами за походженням (частина третя статті 232 СК України).

Частинами четвертою, п`ятою статті 232 СК України визначено, що усиновлення надає усиновлювачеві права і накладає на нього обов`язки щодо дитини, яку він усиновив, у такому ж обсязі, який мають батьки щодо дитини. Усиновлення надає особі, яку усиновлено, права і накладає на неї обов`язки щодо усиновлювача у такому ж обсязі, який має дитина щодо своїх батьків.

Ухвалюючи судове рішення про відмову у задоволенні позову, суд першої інстанції вважав, що аналіз положень частини першої статті 232 СК України дає підстави для наступних висновків:

-юридичний акт усиновлення змінює суб`єктний склад батьківських правовідносин - батьки усиновленої особи перестають бути суб`єктами батьківських прав та обов`язків, і водночас, між усинолювачем та усиновленим встановлюються правові зв`язки, які існують між батьками та дітьми;

-суб`єктний склад може не змінюватися, а доповнюватися, оскільки батьківські права та обов`язки щодо дитини виконуватимуться і батьками, і усиновлювачами.

Таким чином, за такої конструкції ч. 1 ст. 232 СК України вбачається альтернативність підходу щодо збереження батьківських прав та обов`язків в залежності від особливостей усиновлення. При чому за ситуації усиновлення однією особою (другий з подружжя) (абз. 2 ч. 1 ст. 232 СК України) закон вказує на можливість збереження майнових обов`язків (права на аліменти). Загальною умовою реалізації права на аліменти є виявлення бажання другим з батьків за походженням на отримання аліментів.

Колегія суддів вважає, що судом першої інстанції допущене неправильне застосування норм матеріального права, а саме помилкове тлумачення закону, оскільки аналіз вищенаведених положень сімейного законодавства свідчить про те, що обов`язок утримувати дитину до її повноліття заснований на факті батьківства, натомість усиновлення змінює суб`єктний склад правовідносин матері, батька та дитини.

Щодо тлумачення положень абзацу другого частини першої статті 232 СК України в контексті збереження прав та обов`язків з дитиною одним із батьків за походженням, то їх треба розуміти таким чином, що законодавець передбачив можливість дитині, яка усиновлена однією особою, зберегти правовий зв`язок із батьком або матір`ю за походженням, які не позбавлені батьківських прав та надали згоду на усиновлення.

При цьому таке збереження правового зв`язку можливо лише у спосіб, який виключає ситуацію в якій у дитини, з юридичної точки зору, будуть одночасно наявні дві матері або два батька.

Тобто у разі, якщо дитина усиновлена чоловіком, збереження прав та обов`язків між дитиною та її батьком за походженням (біологічним батьком) виключене, однак можливе збереження прав та обов`язків між матір`ю та дитиною.

Відповідно, якщо усиновлювачем є жінка, збереження прав та обов`язків між дитиною та її матір`ю за походженням (біологічною матір`ю) виключається, але можуть бути збережені права та обов`язки між батьком та дитиною.

Сімейне законодавство України не передбачає обов`язку батька за походженням, чия дитина усиновлена іншим чоловіком, утримувати таку дитину до досягнення нею повноліття (вказаний висновок викладений у постанові Верховного Суду від 31.08.2022 у справі № 522/5039/21).

У розглядуваній справі судом встановлено, що в 2015 році на підставі рішення суду, ОСОБА_5 та ОСОБА_4 були усиновлені ОСОБА_8 , а отже з моменту здійснення усиновлення, саме у ОСОБА_8 в силу закону виник обов`язок утримувати дітей, натомість особисті та майнові права і обов`язки між ОСОБА_2 і ОСОБА_5 , ОСОБА_4 припинені, у тому числі в частині обов`язку утримувати дітей до їх повноліття, та не можуть бути відновлені лише за бажанням матері дітей ОСОБА_3 .

Відомості про визнання недійсним або скасування усиновлення ОСОБА_8 у матеріалах справи відсутні.

Виходячи з наведеного, суд першої інстанції інстанцій дійшов помилкового висновку про відсутність правових підстав для звільнення позивача від сплати аліментів та заборгованості по аліментам.

Разом з тим, колегія суддів не приймає до уваги доводи скаржника щодо його звільнення від сплати заборгованості по аліментам з 02.05.2019, оскільки на час виникнення заборгованості ОСОБА_2 не був звільнений від обов`язку утримувати дітей.

Відповідно до п.2 ч.1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Відповідно до п.1,3,4 ч.1 ст. 376 ЦПК України, підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміні рішення є неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи, порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Таким чином, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, а рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню із ухваленням нового судового рішення про часткове задоволення позову ОСОБА_5 .

Керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 376, 381-384,389,390 ЦПК України, апеляційний суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити частково.

Рішення Суворовського районного суду м. Одеси від 30 серпня 2022 року скасувати.

Ухвалити по справі нове рішення, яким позовну заяву ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про звільнення від обов`язку сплати аліментів та заборгованості по аліментам задовольнити частково.

Звільнити ОСОБА_2 від обов`язку по сплаті аліментів, стягнутих на підставі рішення Суворовського районного суду м. Одеси від 18 серпня 2015 року на користь ОСОБА_6 на утримання ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , з дня набрання рішенням законної сили.

Звільнити ОСОБА_2 від обов`язку по сплаті заборгованості за аліментами, стягнутих з ОСОБА_2 на підставі рішення Суворовського районного суду м. Одеси від 18 серпня 2015 року на користь ОСОБА_6 на утримання ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , з дня набрання рішенням законної сили.

Постанова Одеського апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту.

Дата складення повного тексту постанови - 18 листопада 2022 року.

Головуючий

Судді: