Справа № 383/896/21
Номер провадження 2/383/31/22
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 лютого 2022 року Бобринецький районний суд Кіровоградської області у складі:

головуючої судді - Адаменко І.М.,

за участю:

секретаря судового засідання Зербул С.В.,

позивача ОСОБА_1 ,

представника позивача адвоката Замши Д.Д.,

відповідача ОСОБА_2 ,

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження у відкритому судовому засіданні в місті Бобринець Кіровоградської області в залі судових засідань Бобринецького районного суду Кіровоградської області справу №383/896/21 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ майна подружжя,-

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом про поділ майна подружжя, в якому просить визнати за нею право власності на Ѕ частину квартири, одночасно припинивши право власності на Ѕ частини квартири за ОСОБА_2 .

В обґрунтування позову зазначила, що перебуває у шлюбі з відповідачем. За час шлюбу вони за спільні кошти придбали чотирикімнатну квартиру за адресою: АДРЕСА_1 . Вказане житло придбане відповідно до договору купівлі-продажу від 08.04.1998 року, який посвідчено нотаріально та зареєстровано в бюро технічної інвентаризації. У зв`язку з тим, що відповідач не згоден на добровільний поділ майна подружжя, вона вимушена звернутися до суду з вказаним позовом.

Ухвалою Бобринецького районного суду Кіровоградської області від 04 жовтня 2021 року провадження у справі відкрито та призначено її до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження в судовому засіданні з викликом сторін.

Позивач ОСОБА_1 в судовому засіданні позовні вимоги підтримала в повному обсязі та просила їх задовольнити з підстав зазначених у позовній заяві.

Представник позивача адвокат Замша Д.Д. в судовому засіданні позов також підтримав та просив суд його задовольнити з підстав зазначених у позовній заяві.

Відповідач ОСОБА_2 в судовому засіданні в цілому визнав фактичні обставини справи та не заперечив проти задоволення позову.

Суд, заслухавши пояснення учасників процесу, дослідивши зібрані в судовому засіданні докази вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню виходячи з наступних підстав.

Судом встановлено, що сторони перебувають в зареєстрованому шлюбі з 22 лютого 1997 року, що підтверджується свідоцтвом про укладення шлюбу Серії НОМЕР_1 , виданого відділом реєстрації актів громадянського стану Бобринецького району Кіровоградської області від 22.02.1997 року, актовий запис № 9 (а.с.10).

За договором купівлі-продажу від 08.04.1998 року, який посвідчено нотаріально та зареєстрований в реєстрі №349, ОСОБА_2 придбав чотирикімнатну квартиру, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 (а.с.11), тобто дане майно набуте відповідачем у період шлюбу з позивачем.

Згідно технічного паспорту виготовлено 07.11.2018 року архітектурно-будівельною комісією збільшено загальну площу квартири на 2,6 кв.м. за рахунок балкону та лоджії, таким чином, загальна площа квартири складає 77,8 кв.м. (а.с.12-16).

В даній квартирі під АДРЕСА_2 зареєстровані ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 (а.с.17-23).

Згідно архівної довідки від 31.01.2022 року за №24 право власності на квартиру під АДРЕСА_2 , за архівними даними реєстрових книг обласного комунального підприємства «Кіровоградське обласне об`єднане бюро технічної інвентаризації», станом на 01.01.2013 рік, належало ОСОБА_2 на підставі договору купівлі-продажу від 08.04.1998 року, за реєстром №349 (а.с.85).

З Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, Реєстру прав власності на нерухоме майно №274654841 від 14.09.2021р. відомості щодо власника квартири під АДРЕСА_2 відсутні.

Відповідно до вимог ч. 3 ст. 368 ЦК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом.

Частиною 2 ст. 372 ЦК України встановлено, що у разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом.

Статтею 60 СК України встановлено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Частиною 1 ст. 61 СК України встановлено, що об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту.

Частиною 1 ст.63 СК України встановлено, що дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними.

Частиною 1 ст.69 СК України встановлено, що дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу.

Суб`єктивне право на поділ майна, що перебуває на праві спільної сумісної власності подружжя, належить кожному з них незалежно від того, в який момент здійснюється поділ: під час шлюбу або після його розірвання. Поділ може бути здійснений як за домовленістю подружжя, так і за судовим рішенням. В основу поділу покладається презумпція рівності часток подружжя, яка може бути спростована домовленістю подружжя або судовим рішенням.

Частинами 1, 2 ст. 70 СК України встановлено, що у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

Принцип рівності часток застосовується незалежно від того, чи здійснюється поділ у судовому або у позасудовому порядку.

Аналогічний висновок зроблено в постанові Верховного Суду від 12.02.2020 року у справі №725/1776/18.

Зі змісту п.п.23, 24 постанови Пленуму Верховного Суду України від 21.12.2007 №11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» вбачається, що вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з`ясовувати джерело і час його придбання. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу можуть бути будь-які види майна, незалежно від того, на ім`я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом. До складу майна, що підлягає поділу включається загальне майно подружжя, наявне у нього на час розгляду справи, та те, що знаходиться у третіх осіб.

Відповідно до п.30 цієї ж постанови, рівність прав кожного із подружжя на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності (якщо інше не встановлено домовленістю між ними) та необхідність взаємної згоди подружжя на розпорядження майном, що є об`єктом права його спільної сумісної власності, передбачено ч.1 ст.63, ч.1 ст.65 СК.

При цьому суд враховує правові позиції Верховного Суду з аналогічних спорів, в яких Верховний Суд роз`яснює, що у процесі розгляду спорів про поділ майна подружжя необхідно враховувати такі обставини: час придбання майна; кошти, за які таке майно було придбано (джерело придбання); мета придбання майна, яка дозволяє визначити правовий статус сумісної власності подружжя.

Верховний Суд у постанові від 09.07.2021 року у справі №161/8116/19 зазначає, що якщо майно придбано під час шлюбу, то реєстрація прав на нього (транспортний засіб, житловий будинок чи іншу нерухомість) лише на ім`я одного із подружжя не спростовує презумпцію належності його до спільної сумісної власності подружжя.

Таким чином враховуючи, що спірна квартира АДРЕСА_2 набута сторонами за час шлюбу за їх спільні кошти, тому є об`єктом спільної сумісної власності подружжя, відповідач в цілому визнав обставини справи та не заперечив проти задоволення позову, тому суд приходить висновку, що позов про поділ квартири шляхом визнання права власності на 1/2 частку на неї за кожним із сторін та припинення на неї права спільної сумісної власності подружжя є обґрунтованим та таким, що підлягає задоволенню.

Позивачем також заявлено про стягнення з відповідача на її користь витрат на правничу допомогу в сумі 7000,00 грн. Дослідивши докази на обґрунтування понесених позивачем судових витрат, та враховуючи думку відповідача, який не заперечив щодо покладення на нього судових витрат, суд вважає можливим задовольнити заяву в цій частині виходячи з наступного.

Згідно з п. 1 ч. 3, ч. 1ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.

Частиною 2 ст. 141 ЦПК України передбачено, що інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Згідно з ч. 2 ст. 137 ЦПК України за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою.

Згідно з ч. 4 ст. 137 ЦПК України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Відповідно до ч. 6 ст. 137 ЦПК України обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Як вбачається з матеріалів справи, повноваження представника позивача адвоката Замши Д.Д. підтверджуються ордером серії ВА № 1019602 від 14.09.2021 року (а.с.32) та свідоцтвом про право на зайняття адвокатською діяльністю серії КР №000203 від 02.07.2018 року (а.с.20).

На підтвердження наданих адвокатом позивачу послуг додано витяг з угоди про захист /представництво/ та надання правової /правничої/ допомоги від 01.09.2021 року (а.с.31) та квитанцію до прибуткового касового ордеру від 01.09.2021 року про оплату ОСОБА_1 правової допомоги в сумі 7000,00 грн., відповідно до угоди №85 від 01.09.2021 року (а.с.30).

Також позивачка у позові зазначила про суму понесених нею витрат на правничу допомогу 7000,00 грн.

З огляду на вказане та враховуючи складність справи, час, витрачений адвокатом на виконання робіт, обсяг наданих послуг, значення справи для позивача, суд приходить до висновку, що з відповідача на користь позивача слід стягнути 7000,00 грн. витрат на професійну правничу допомогу.

На підставі ч.1 ст.141 ЦПК України суд стягує з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судовий збір в загальній сумі 6688,00 грн.

Керуючись ст.ст.368, 372 ЦК України, ст.ст.60, 61, 63, 69, 70,71 СК України,ст.ст.12, 13, 80, 81, 82, 133, 137, 141, 258, 259, 263-265 ЦПК України, суд,-

УХВАЛИВ :

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ майна подружжя задовольнити повністю.

Визнати за ОСОБА_1 у порядку поділу майна подружжя право власності на Ѕ частку квартири за АДРЕСА_2 .

Визнати за ОСОБА_2 у порядку поділу майна подружжя право власності на Ѕ частку квартири за АДРЕСА_2 , позбавивши права на цілу частку вказаного майна та припинивши на нього право спільної сумісної власності подружжя.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судовий збір в сумі 6688,00 грн. та витрати на правову допомогу в сумі 7000,00 грн..

Рішення суду може бути оскаржене шляхом подання апеляційної скарги.

Апеляційна скарга на рішення може бути подана протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Кропивницького апеляційного суду. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , по ІД паспорту № НОМЕР_2 , орган видачі 3515, виданий 03.07.2020 року, дійсний до 03.07.2030 року, реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_3 , зареєстрована та фактична адреса проживання: АДРЕСА_3 .

Відповідач: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , по ІД паспорту № НОМЕР_4 , орган видачі 3515, виданий 26.06.2017 року, дійсний до 26.06.2027 року, реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_5 , зареєстрована та фактична адреса проживання: АДРЕСА_3 .

Повне судове рішення складено 18.02.2022 року.

Суддя І. М. Адаменко