Справа № 2-253/03
Провадження № 4-с/191/1/22
У Х В А Л А

іменем України

04 липня 2022 року м. Синельникове

Синельниківський міськрайонний суд Дніпропетровської області у складі:

головуючого судді Прижигалінської Т.В.

за участю секретаря Лобової Ю.Л.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Синельникове скаргу ОСОБА_1 , стягувач ОСОБА_2 , зацікавлена особа: старший державний виконавець Синельниківського міськрайонного відділу ДВС Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції Бігма Г.О. на дії державного виконавця щодо розрахунку заборгованості зі сплати аліментів, -

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_1 звернувся до суду за скаргою на дії державного виконавця щодо розрахунку заборгованості зі сплати аліментів.

В обґрунтування своїх вимог скаржник зазначив, що 18.01.2022 року державним виконавцем було надано новий розрахунок заборгованості, згідно якого у нього існує переплата зі сплати аліментів у розмірі 17839 грн. 62 копійки. При цьому згідно даного розрахунку, незважаючи на усі подані довідки державним виконавцем нараховується заборгованість зі сплати аліментів з вересня 2002 року по лютий 2017 року. Нарахування даної заборгованості державний виконавець пояснює тим, що згідно змін, які було внесено до Сімейного кодексу України у 2018 році вона має право донарахувати дану заборгованість, якщо 1/4 доходів боржника була меншою, ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку у даний період. З отриманим розрахунком заборгованості виконавця не погоджується, вважає його здійсненим неправильно, а нарахування заборгованості у період з вересня 2002 року по лютий 2017 року є неправомірним. Крім того, внаслідок неправомірного нарахування державним виконавцем йому заборгованості зі сплати аліментів у нього переплата зі сплати аліментів у розмірі 17 839 грн. 62 коп. Розрахунок заборгованості вважає здійсненим не правильно, виходячи з наступного. До червня 2021 року перерахунок заборгованості здійснювався без урахування 50% мінімуму для дитини відповідного віку, а в червні 2021 року та січні 2022 року з урахуванням 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, що у наслідку призвело до збільшення заборгованості на суму 5540,61 грн. Крім того, дані донарахування виконавцем було здійснено без врахування того, що до моменту такого перерахунку обов`язок по утриманню дитини ним було виконано. Нараховуючи заборгованість державний виконавець посилається на норму ст.71 ч.1, ч.4 ст.71 ЗУ «Про виконавче провадження», з чим він не погоджується, адже на його думку дану норму можна застосовувати лише до правовідносин, які виникли після 03.07.2018 року, а саме у випадку, коли виконавчий лист було пред`явлено до виконання після 03.07.2018 року. Отже, вважає застосування положень п.1 ст.71 Закону України «Про виконавче провадження» в частині перерахування заборгованості неправомірним.

У зв`язку з цим, скаржник просить визнати неправомірними дії старшого державного виконавця Синельниківського міськрайонного відділу ДВС Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції ( м. Дніпро) Бігми Г.О. в частині донарахування заборгованості зі сплати аліментів у період з вересня 2002 року по лютий 2017 року в частині різниці між ј частиною доходів та 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку; Зобов`язати старшого державного виконавця Синельниківського міськрайонного відділу ДВС Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції ( м. Дніпро) Бігму Г.О. здійснити перерахунок заборгованості зі сплати аліментів з вересня 2002 року по лютий 2017 року відповідно до законодавства, що діяло на момент виникнення даних правовідносин.

Скаржник та його представник в судовому засіданні заявлені вимоги підтримали повністю та просили їх задовольнити. Крім того, пояснили, що підставою для звернення до суду з даною вимогою слугувало те, що з квітня 2018 року в провадженні Синельниківського міськрайонного суду перебуває справа за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення пені за прострочення зі сплати аліментів.

ОСОБА_2 в судове засідання не з`явилася, однак до його початку надала заяву про розгляд скарги без її участі. Проти задоволення скарги заперечувала.

Старший державний виконавець Синельниківського МРВ Бігма Г.О. в судовому засіданні пояснила, що розрахунок від 18.01.2022 року був здійснений на підставі ст.182 СК України в редакції ЗУ № 2901-VI від 22.09.2005 року, в якому було зазначено мінімальний розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку - 30%. Крім того, з серпня 2003 року по грудень 2007 року боржником не були надані квитанції про сплату заборгованості. В цей період ОСОБА_1 працював, але з підприємства, де він працював не було надано звітів про відрахування аліментів з його заробітної плати. Виконавчий лист в цей період знаходився на підприємстві. Цей період був врахований в довідку від 18.01.2022 року. 15.10.2019 року було завершено виконавче провадження згідно п.9 ст.39 ЗУ «Про виконавче провадження» у зв`язку з повним виконанням рішення, борг відсутній. З вересня 2002 року по лютий 2017 року нараховувалася заборгованість, так як в матеріалах виконавчого провадження були відсутні документальні підтвердження про сплату боржником аліментів. На час складання довідки від 18.01.2022 року про розрахунок заборгованості виконавцем були отримані всі відповідні документи, згідно яких боржник сплачував аліменти і на час завершення виконавчого провадження борг відсутній. Навіть враховуючи те, що були здійснені донарахування аліментів в розмірі 1/4 частини, але не менше ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, борг відсутній.

Суд, заслухавши пояснення скаржника та його представника, державного виконавця, дослідивши матеріали цивільної справи № 2-253/03 та оцінивши їх у сукупності, дійшов наступного висновку.

Частиною 1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Згідно ст.447 ЦПК України, с торони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.

Відповідно до ст. 1, ч.1 ст.5 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження, як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню. Примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких встановлюються Законом України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів».

Згідно із ч.1 ст. 18 Закону України «Про виконавче провадження» виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Виконання судових рішень у цивільних справах є складовою права на справедливий суд та однією з процесуальних гарантій доступу до суду, що передбачено ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року.

Рішенням Синельниківського районного суду Дніпропетровської області від 28.01.2003 року, з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 були стягнуті аліменти на утримання сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в розмірі 1/4 частини з усіх видів заробітку, щомісячно, до досягнення дитиною повноліття.

Відповідно до п. 9 ч. 1ст. 39 ЗУ «Про виконавче провадження» виконавче провадження підлягає закінченню у разі фактичного виконання в повному обсязі рішення згідно з виконавчим документом.

Постановою старшого державного виконавця Синельниківського МРВ ДВС ГТЮУ у Дніпропетровській області Бігма Г.О. від 15.10.2019 року виконавче провадження з виконання виконавчого листа № 2-253 про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліментів було закрито на підставі ст.39 п.9 ЗУ «Про виконавче провадження», а саму у зв`язку з фактичним повним виконанням рішення.

Згідно копії розрахунку заборгованості № 14563 від 17.06.2021 року заборгованість ОСОБА_1 станом на 01.06.2021 року відсутня.

Також, згідно копії розрахунку від 18.01.2022 року № 722 заборгованість ОСОБА_1 зі сплати аліментів складає 0,00 грн.. Розрахунок був здійснений за період з вересня 2002 року по вересень 2019 року.

В матеріалах справи містяться довідки № 1233 від 19.03.2018 року та №28 від 19.03.2014 року, з яких вбачається, що за період з серпня 2003 року по грудень 2007 року, з березня 2013 року по лютий 2014 року з заробітної плати ОСОБА_1 були здійсненні відрахування по сплаті аліментів.

Ухвалою Синельниківського міськрайонного суду від 30.06.2022 року позовну заяву ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів залишено без розгляду на підставі ч.1 п.3 ст.257 ЦПК України.

Відповідно до ч.1,4 ст.71 ЗУ «Про виконавче провадження» в иконавець стягує з боржника аліменти у розмірі, визначеному виконавчим документом, але не менше мінімального гарантованого розміру, передбаченого Сімейним кодексом України. Виконавець зобов`язаний обчислювати розмір заборгованості із сплати аліментів щомісяця, а також проводити індексацію розміру аліментів відповідно до частини першої цієї статті.

Згідно абзацу 2 пункту 26 постанови Пленуму ВССУ від 07.02.2014 р. № 6 «Про практику розгляду судами скарг на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судових рішень у цивільних справах» спір щодо розміру заборгованості зі сплати аліментів вирішується судом за заявою заінтересованої особи.

Згідно пункту 3.4 рішення Конституційного Суду України у справі про охоронюваний законом інтерес від 01 грудня 2004 р. № 18-рп/2004, виходячи зі змісту частини 1 статті 8 Конституції України охоронюваний законом інтерес перебуває під захистом не тільки закону, а й об`єктивного права у цілому, що панує у суспільстві, зокрема справедливості, оскільки інтерес у вузькому розумінні зумовлюється загальним змістом такого права і є його складовою. Одним з проявів верховенства права, - підкреслюється у підпункті 4.1 рішення Конституційного Суду України у справі про призначення судом більш м`якого покарання від 02 листопада 2004 р. № 15-рп/2004, - є те, що право не обмежується лише законодавством як однією з його форм, а включає й інші соціальні регулятори, зокрема норми моралі, традиції, звичаї тощо, які легітимовані суспільством і зумовлені історично досягнутим культурним рівнем суспільства. Всі ці елементи права об`єднуються якістю, що відповідає ідеології справедливості, ідеї права, яка значною мірою дістала відображення в Конституції України.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись, як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент.

Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи («Проніна проти України» від 18 липня 2006 р.).

Відповідно до ч.1,3 3 ст. 451 ЦПК України за результатами розгляду скарги суд постановляє ухвалу. Якщо оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність були прийняті або вчинені відповідно до закону, в межах повноважень державного виконавця або іншої посадової особи органу державної виконавчої служби, приватного виконавця і право заявника не було порушено, суд постановляє ухвалу про відмову в задоволенні скарги.

Отже, в судовому засіданні було встановлено, а також підтверджено матеріалами справи, що державним виконавцем дійсно станом на 01.02.2017 року, на 01.03.2018 року, на 01.10.2018 року була нарахована ОСОБА_1 заборгованість зі сплати аліментів, оскільки боржником не було надано документів, які б підтверджували останнім сплату аліментів на утримання сина. Однак, після надання відповідних документів, державним виконавцем було здійснено перерахування заборгованості, а тому станом на 10.09.2019 року заборгованості по сплаті аліментів на утримання сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у ОСОБА_1 не має, тому відсутні законні підстави для задоволення скарги, а дії державного виконавця під час здійснення розрахунку заборгованості згідно довідки від 18.01.2022 року № 722 були правомірними.

На підставі викладеного, ст. ст. 5,18,39,71 Закону України «Про виконавче провадження», п.26 постанови Пленуму ВССУ від 07.02.2014 р. № 6 «Про практику розгляду судами скарг на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судових рішень у цивільних справах», керуючись ст. ст. 10, 12, 13, 81, 89, 258 261, 263, 447, 451ЦПК України, суд,-

У Х В А Л И В:

В задоволенні вимог ОСОБА_1 , стягувач ОСОБА_2 , зацікавлена особа: старший державний виконавець Синельниківського міськрайонного відділу ДВС Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції Бігма Г.О. на дії державного виконавця щодо розрахунку заборгованості зі сплати аліментів відмовити.

Ухвала може бути оскаржена до Дніпровського апеляційного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня складення повного тексту ухвали.

Учасник справи, якому ухвала суду не була вручена у день її проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Повний текст ухвали складено 08.07.2022 року.

Суддя : Т. В. Прижигалінська