Справа № 457/252/22
провадження №2/457/155/22
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 червня 2022 року м. Трускавець

Трускавецький міський суд Львівської області

в складі головуючої-судді Василюк Т.В.

з участю секретаря Кушнір М.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Трускавці за правилами спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Трускавецької міської ради, треті особи: ОСББ «Центральне-2017», Управління комунальної власності Трускавецької міської ради про визнання права постійного користування квартирою,

в с т а н о в и в:

ОСОБА_1 звернувся до Трускавецького міського суду Львівської області з позовом до Трускавецької міської ради, треті особи: ОСББ «Центральне-2017», Управління комунальної власності Трускавецької міської ради про визнання права постійного користування квартирою.

Свої вимоги мотивував тим, що він з 1985 року по даний час фактично проживає у квартирі АДРЕСА_1 . Квартира на праві власності належала його товаришу- ОСОБА_2 , який ІНФОРМАЦІЯ_1 помер у Росії. ОСОБА_2 був самотній: у нього не було ні дружини, ні дітей. У той час, позивач розлучився зі своєю дружиною, а ОСОБА_2 запропонував йому своє помешкання. З того часу (з 1985) вони з ОСОБА_2 проживали спільно у квартирі по АДРЕСА_2 , були пов`язані спільним побутом, він ставився до нього як до брата. Періодично ОСОБА_2 їздив вахтовим методом на роботу в Росію, а він залишався вдома та утримував квартиру, робив поточний ремонт, оплачував рахунки, встановлював сантехніку. Останній раз ОСОБА_2 поїхав на роботу у 1998 році та більше додому не повернувся. Позивач продовжував проживати у його квартирі, розшукував товариша, а у 1999 році, йому стало відомо, що ОСОБА_2 помер. Проживаючи у вказаній квартирі, він з першого дня оплачував комунальні послуги, в ній зберігаються всі його особисті речі, це помешкання є для нього єдиним місцем проживання, жодної заборгованості по утриманню квартири у нього немає. Він володіє квартирою відкрито, жодних дій для приховування такого факту ним не вчинялося. Інших осіб, які б мали право на дану квартиру немає. Просить визнати за ним, право постійного користування житлом-квартирою АДРЕСА_1 , що належить на праві власності ОСОБА_2 (померлому ІНФОРМАЦІЯ_1 ).

Від міського голови Трускавецької міської ради Кульчинського А.Б. надійшов відзив на позовну заяву, у якому він просить вважати позовні вимоги безпідставними, необґрунтованими та такими, що не підлягають до задоволення. Відзив обґрунтовує тим, що на даний час за рішенням Трускавецького міського суду від 17.02.2022 року у справі 457/156/20 визнано відумерлою спадщину, яка відкрилась після смерті ОСОБА_2 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_2 , у вигляді однокімнатної квартири житловою площею-15,6 кв.м., загальною площею-29,7 кв.м., яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_3 , а також передано у комунальну власність територіальної громади м. Трускавця в особі Трускавецької міської ради Львівської області зазначену квартиру. Виходячи зі змісту позовної заяви позивач вказав, що він проживав з ОСОБА_2 у вищезазначеній квартирі з 1985 року по даний час, але фактично проживає за адресою АДРЕСА_4 . Відповідно до рішення виконавчого комітету Трускавецької міської ради від 17.09.2015 року № 198 за поданими ОСОБА_1 заявою та клопотанням відділу культури проведено покращення житлових умов сім`ї за рахунок звільненого житлового приміщення. Виходячи з довідки від 03.08.2015 року про склад сім`ї та прописки позивач з 28.03.1989 року зареєстрований за адресою АДРЕСА_4 . У 2015 році позивач разом із членами своєї сім`ї брав участь у приватизації квартири за адресою за місцем реєстрації і відповідно до свідоцтва про право власності на квартиру від 16. 11.2015 року, виданого Управлінням комунальної власності Трускавецької міської ради, набув право власності на 1/5 частку вказаної квартири, що вказує його місце постійного проживання і спростовує доводи наведені в позовній заяві. Відомості про те, що ОСОБА_1 був зареєстрованим в спірній квартирі і що він взагалі ставив таке питання відсутні, а також він не звертався до виконавчого комітету Трускавецької міської ради щодо його проживання у квартирі разом із колишнім власником квартири АДРЕСА_1 . За таких обставин висновки про те, що позивач проживав у спірній квартирі з дотриманням правил, передбачених нормами ст. ст. 65, 64 ЖК є помилковими. Та обставина, що рішенням суду встановлений факт спільного проживання в спірній квартирі позивача разом із ОСОБА_2 не свідчить про дотримання ним передбачених законом правил про вселення в спірну квартиру і набуття права користування нею. А факт участі ОСОБА_1 у приватизації іншого житлового приміщення, де він зареєстрований до цього часу свідчить про те, що він зберігає за собою постійне місце проживання за адресою АДРЕСА_4 . Вважає, що у позивача відсутні будь-які правові підстави для визнання права постійного користування кв. АДРЕСА_1 . Тому просить відмовити ОСОБА_1 у задоволенні позову.

Від Голови ОСББ «Центральне-2017 року» надійшов відзив на позовну заяву в якій, вона зазначає, що ОСОБА_1 стосовної даної квартири вже двічі звертався в суд з позовними вимогами до Трускавецької міської ради. Один раз- про визнання за ним права власності на дану квартиру в порядку спадкування за законом, другий раз- про визнання права власності за набувальною давністю. В обох випадках йому було відмовлено у задоволенні позову судом. Окрім того, стосовно даної квартири вже є задоволена Трускавецьким міським судом заява Трускавецької міської ради про визнання спадщини відумерлою. Відтак, станом на тепер дана квартира на законних підставах належить не померлому ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_2 , як стверджує ОСОБА_1 у своїй позовній заяві, а Трускавецькій територіальній громаді в особі Трускавецької міської ради і міська рада вправі надати цю квартиру в користування дійсно потребуючим цього особам, які перебувають на відповідному квартирному обліку. Згідно виданої ОСББ «Стебницька 78» довідки про склад сім`ї № 1206 від 11.09.2019 року, де зазначено, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , зареєстрований у наданій йому рішенням Трускавецьго міськвиконкому № 198 від 17.09.2015 року трикімнатній квартирі АДРЕСА_5 житловою площею 35,2 кв.м. з кухнею та комунальними вигодами, являється власником даної квартири і окрім нього у цій квартирі зареєстрована лише його внучка ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_4 . А також зазначає, що ОСОБА_1 продовжує незаконно використовувати дану квартиру у своїх особистих цілях. В той же час, незаконне використання, та ще й в умовах воєнного стану, державного майна чи майна територіальної громади є кримінальним правопорушенням (злочином). Просила суд відмовити у задоволенні позову.

Від Управління комунальної власності Трускавецької міської ради надійшов відзив на позовну заяву в якому зазначено, що вони вважають вимоги позивача безпідставними, необґрунтованими, та такими, що не підлягають до задоволення з наступних підстав. Відповідно до рішення виконавчого комітету Трускавецької міської ради народних депутатів № 275 від 16 серпня 1984 року «Про видачу дозволу на обмін жилої площі в АДРЕСА_6 квартиронаймач ОСОБА_4 на жилу площу в АДРЕСА_7 квартиронаймач ОСОБА_2 надано дозвіл на міжміський обмін жилої площі громадянам. Так громадянин ОСОБА_2 вселився в квартиру АДРЕСА_8 ). 06 липня 1993 року ОСОБА_2 звернувся з заявою до органу щодо здійснення приватизації квартири АДРЕСА_1 складом сім`ї одна особа (він). Розпорядженням органу приватизації № 321 від 09.09.1993 року видано свідоцтво про право власності на квартиру АДРЕСА_1 на ім`я ОСОБА_2 . Твердження позивача про те, що квартира АДРЕСА_1 є його єдиним місцем проживання є неправильним, оскільки рішенням Трускавецького міськвиконкому № 77 від 23.03.1989 року, йому було виділено квартиру АДРЕСА_5 . На даний час в квартирі АДРЕСА_5 зареєстровані лише ОСОБА_1 та його внучка ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_4 . Таким чином ОСОБА_1 у відповідності до законодавства є таким, що забезпечений житлом. Враховуючи вищенаведене позивач ОСОБА_1 порушує право комунальної власності Трускавецької територіальної громади міста Трускавця в особі Трускавецької міської ради, зазіхаючи на майно громади.

Позивач у судовому засіданні пояснив, що з 1985 року проживав у квартирі АДРЕСА_1 , робив там ремонт, оплачував комунальні послуги, в квартирі знаходяться його особисті речі. Він звертався до суду щодо визнання права власності на квартиру, проте йому було відмовлено у позові двічі. Суду також пояснив, що на момент подання заяв, клопотань та довідок до Трускавецької міської ради щодо розширення та приватизації квартири АДРЕСА_5 , проживав разом зі своєю сім`єю за цією адресою. Станом на сьогодні діти уже проживають у м.Києві. Просив задовольнити його позовні вимоги.

Представник позивача у судовому засіданні позов підтримала, вважала його обґрунтованим та таким, що підлягає задоволенню. Пояснила, що її довіритель з 1985 року проживав з ОСОБА_2 спільно в квартирі АДРЕСА_1 . ОСОБА_2 довіряв ОСОБА_1 , дав йому ключі від квартири, видав довіреність на приватизацію квартири. Зазначила, що це його єдине житло. Просила визнати за позивачем право постійного користування житлом.

Представник відповідача в судове засідання не з`явився, у відзиві просив у задоволенні позову відмовити.

Представник ОСББ «Центральне-2017» в судове засідання не з`явилася, проте у своєму відзиві просила у задоволенні позову відмовити, судовий розгляд цивільної справи проводити за її відсутності.

Представник Управління комунальної власності Трускавецької міської ради в судовому засіданні зазначила, що рішенням Трускавецького міськвиконкому № 77 від 23.03.1989 року, ОСОБА_1 було виділено квартиру АДРЕСА_5 . У 1992 році за зверненням позивача йому було виділено для розширення ще одну кімнату. У 2015 році відповідно до рішення виконавчого комітету Трускавецької міської ради за поданими ОСОБА_1 заявою та клопотанням відділу культури проведено покращення житлових умов сім`ї за рахунок звільненого житлового приміщення. На даний час це є повноцінна трьохкімнатна квартира. В квартирі АДРЕСА_5 на теперішній час зареєстровані та проживають лише ОСОБА_1 та його внучка ОСОБА_3 . Таким чином ОСОБА_1 у відповідності до законодавства є таким, що забезпечений житлом, а тому просить відмовити у задоволенні позову.

Заслухавши учасників судового розгляду, дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються заявлені вимоги, об`єктивно дослідивши і оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення її по суті, суд приходить до наступних висновків.

В судовому засіданні встановлено, що квартира АДРЕСА_1 належала ОСОБА_2 згідно свідоцтва про право власності на житло, виданого 10.09.1993 року госпрозрахунковим житловим відділом при Трускавецькому міськвиконкомі та зареєстровано Дрогобицьким міжміським бюро технічної інвентаризації у реєстрову книгу за № 337 /арк. справи 88/. Дана квартира складається з однієї житлової кімнати площею 15,6 кв.м., кухні, коридора, санвузла, загальною площею 29,7 кв.м. ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , помер ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Відповідно до рішення Трускавецького міського суду Львівської області у справі №457/156/20 від 17 лютого 2022 року заяву Трускавецької міської ради про визнання спадщини відумерлою було задоволено. Спадщину, яка відкрилась після смерті ОСОБА_2 померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 , у вигляді однокімнатної квартири житловою площею- 15,6 кв.м., загальною площею 29,7 кв.м., яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_3 визнано відумерлою. Передано у комунальну власність територіальної громади м. Трускавця в особі Трускавецької міської ради Львівської області, квартиру АДРЕСА_1 . Рішення суду набрало законної сили 22.03.2022 року /арк. справи 99-101/.

Відповідно до витягу Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності квартира АДРЕСА_1 знаходиться у комунальній власності, власником є Трускавецька міська рада /арк. справи 102/.

Згідно із ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності.

Власникові, згідно із ст. 317 ЦК України, належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном.

Статтею 319 ЦК України передбачено, що власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону.

Згідно із ч. 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Відповідно до вищенаведеного Трускавецька міська рада є власником квартири АДРЕСА_1 , а тому наділена правом володіння, користування та розпорядження цим майном.

Відомості про те, що ОСОБА_1 був зареєстрованим в спірній квартирі і що він взагалі ставив таке питання відсутні, а також він письмово не звертався до виконавчого комітету Трускавецької міської ради щодо його проживання у квартирі разом із колишнім власником квартири АДРЕСА_1 . Також позивач не звертався до власника (Трускавецької міської ради), що підтвердив в судовому засіданні, щодо надання йому в користування квартири АДРЕСА_1 .

Доводи позивача стосовно того, що квартира АДРЕСА_1 є його єдиним місцем проживання є необґрунтованими та не заслуговують на увагу, з огляду на наступне.

Судом встановлено, що відповідно до рішення виконавчого комітету Трускавецької міської ради від 17 вересня 2015 року ОСОБА_1 було покращено житлові умови за місцем його проживання, а саме АДРЕСА_9 в житловому приміщенні 2 б, що складалося з двох кімнат, житловою площею 22,1 кв.м., з загальною кухнею та загальними комунальними вигодами за рахунок приєднання до його жилого приміщення суміжного звільненого приміщення АДРЕСА_5 . ОСОБА_1 та членів його сім`ї було зареєстровано за цією адресою по АДРЕСА_4 . ОСОБА_1 було знято з квартирного обліку де він перебував з 21.06.1990 року в загальній черзі під № 138 у зв`язку з покращенням житлових умов /арк. справи 35-36/.

Відповідно до довідки (виписки з домової книги про склад сім`ї) від 03.08.2015 року ОСОБА_1 з 28.03.1989 року був основним квартиронаймачем та постійним жильцем квартири по АДРЕСА_9 . Також це підтверджується свідоцтвом про право власності на квартиру серії НОМЕР_1 від 16 листопада 2015 року яке було видане Управлінням комунальної власності Трускавецької міської ради та згідно якого квартира за адресою: АДРЕСА_4 дійсно належить на праві приватної, спільної часткової власності ОСОБА_1 та члена його сім`ї /арк. справи 40,42/.

У своїх заявах, клопотаннях та довідках які він подавав для приватизації квартири до Трускавецької міської ради ОСОБА_1 неодноразово зазначав своєю адресою місця проживання АДРЕСА_4 та зазначав, що проживає там разом з своєю сім`єю. Також в судовому засіданні ОСОБА_1 ствердив той факт, що на момент подання вищевказаних заяв, клопотань та довідок разом зі своєю сім`єю проживав за адресою АДРЕСА_4 /арк. справи 37, 38-40, 44-46, 64/.

Факт участі ОСОБА_1 у розширенні житла та приватизації іншого житлового приміщення, де він зареєстрований до цього часу свідчить про те, що він зберігає за собою постійне місце проживання за адресою АДРЕСА_4 . Окрім того, в судовому засіданні встановлено, що у трьох кімнатній квартирі АДРЕСА_5 позивач зареєстрований разом з онукою. Однак як він сам пояснив у судовому засіданні, що діти проживають у м.Києві, що дає підстави для висновку про те що позивач повність забезпечений житлом так як проживає сам у тьох кімнатній квартирі яка перебуває у його власності.

Що стосується посилань позивача про те, що у рішення суду в справі № 457/90/20 встановлений факт, що він набув права користування квартирою АДРЕСА_1 та є підставою для звільнення від доказування, суд вважає такі доводи не обгрунтованими з огляду на наступне.

За правилом, яке міститься у ч. 4 ст. 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Дана норма процесуального права закріплює поняття преюдиції, за яким обставини приймаються судом без доказування та перевірки фактів, якщо вони вже були встановлені судом у іншій справі. Однак, на переконання суду, кваліфікація обставин як преюдиційних не може відбуватися формально та на шкоду об`єктивній істині у справі, а самі преюдиційні факти необхідно чітко відмежовувати від оцінки судом обставин справи.

Саме на цьому наголосила Велика Палата Верховного Суду у п. 32 постанови від 03.07.2018 р. № 917/1345/17, де вказала, що преюдиціальне значення у справі надається обставинам, встановленим судовими рішеннями, а не правовій оцінці таких обставин, здійсненій іншим судом. Преюдиціальне значення мають лише рішення зі справи, в якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Преюдицію утворюють виключно ті обставини, які безпосередньо досліджувались і встановлювались судом, що знайшло своє відображення у мотивувальній частині судового рішення. Преюдиціальні факти відрізняються від оцінки іншим судом обставин справи.

А у Постанові від 11.12.2019 р. по справі №320/4938/15-ц Верховний Суд зокрема вказав, що не потребують доказування обставини, встановлені рішенням суду, тобто ті обставини, щодо яких мав місце спір і які були предметом судового розгляду. Не має преюдиційного значення оцінка судом конкретних обставин справи, які сторонами не оспорювалися, мотиви судового рішення, правова кваліфікація спірних відносин. Преюдиційне значення можуть мати ті факти, щодо наявності або відсутності яких виник спір, і які, зокрема зазначені у резолютивній частині рішення.

Здійснена судом першої та апеляційної інстанції у мотивувальній частині рішення оцінка обставин справи що стосувалася права користування спірною квартирою, не може бути визнана як така, що має преюдиційне значення для розгляду даної справи, з огляду на те, що ці спори мають різний предмет доказування, Обставина постійного проживання у спірній квартирі не входила до предмету доказування у справі № 457/90/20, де і суб`єктний склад учасників був відмінний.

Статтею 319 ЦК України передбачено, що власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд, оскільки власником квартири АДРЕСА_1 є Трускавецька міська рада, а тому саме вона наділена правом володіння, користування та розпорядження майном. А тому відсутні правові підстави для задоволення позову ОСОБА_1 у визнанні права постійного користування квартирою.

За таких обставин суд дійшов висновку про безпідставність заявленого позову.

На підставі наведеного та керуючись ст. ст. 10, 12, 13, 76-81, 89, 141, 263-265, 268 ЦПК України, суд,-

в и р і ш и в:

У задоволенні позову ОСОБА_1 до Трускавецької міської ради, треті особи: ОСББ «Центральне-2017», Управління комунальної власності Трускавецької міської ради про визнання права постійного користування квартирою- відмовити.

Рішення може бути оскаржене до Львівського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасники справи, яким повне рішення не було вручено у день його проголошення, мають право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення їм повного рішення суду.

Апеляційна скарга подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції.

Суддя: Т. В. Василюк