КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 липня 2022 року місто Київ.

Справа 753/8261/21

Апеляційне провадження № 22-ц/824/5549/2022

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді Желепа О.В.

суддів Кравець В.А., Стрижеуса А.М.

секретар судового засідання Вєтчінова О.О.

розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 в інтересах ОСОБА_2 на рішення Дарницького районного суду міста Києва від 13 грудня 2021 року ( у складі судді Шаповалової К.В., повний текст складено 24 грудня 2021 року)

в справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про стягнення неустойки (пені) за несвоєчасну виплату аліментів,-

ВСТАНОВИВ:

23 квітня 2021 року позивач звернулась до суду з позовом, в якому просила стягнути з відповідача пеню за несвоєчасну сплату аліментів за період з 01 серпня 2010 року по 31 січня 2021 року в сумі 285 965, 39 грн.

Рішенням Дарницького районного суду м. Києва від 13 грудня 2021 року позов задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь позивача пеню за несвоєчасну сплату аліментів за період з 01 серпня 2010 року по 31 січня 2021 року у розмірі 285 965, 39 грн.

Не погодившись з таким рішенням, відповідач через свого представника подав апеляційну скаргу, в якій просив зменшити розмір пені до 2 859 грн. 65 коп. на підставі ч.2 ст. 196 СК України та просив стягнути витрати на правову допомогу .

Скарга обґрунтована тим, що суд безпідставно не зменшив розмір пені та не врахував, що відповідач є інвалідом, у нього на утриманні перебуває хворий батько, не врахував відсутність доходів у відповідача для погашення заборгованості з аліментів і визначений до стягнення розмір неустойки , який є непомірним тягарем для відповідача.

В судовому засіданні апеляційного суду представник відповідача - ОСОБА_1 доводи скарги підтримав.

Позивачка та її представник ОСОБА_4 проти задоволення скарги заперечували.

Заслухавши доповідь судді Желепи О.В., учасників справи, що з`явились в судове засідання,перевіривши матеріали справи, розглянувши справу в межах заявлених позовних вимог та доводів апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню.

Згідно ч. 1 - ч. 3 ст. 196 СК України, 1. У разі виникнення заборгованості з вини особи, яка зобов`язана сплачувати аліменти за рішенням суду або за домовленістю між батьками, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка суми несплачених аліментів за кожен день прострочення від дня прострочення сплати аліментів до дня їх повного погашення або до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені, але не більше 100 відсотків заборгованості. У разі застосування до особи, яка зобов`язана сплачувати аліменти за рішенням суду, заходів, передбачених частиною чотирнадцятою статті 71 Закону України "Про виконавче провадження", максимальний розмір пені повинен дорівнювати різниці між сумою заборгованості та розміром застосованих заходів примусового виконання, передбачених частиною чотирнадцятою статті 71 Закону України "Про виконавче провадження". 2. Розмір неустойки може бути зменшений судом з урахуванням матеріального та сімейного стану платника аліментів. 3. Неустойка не сплачується, якщо платник аліментів є неповнолітнім.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом, позивач та відповідач у період з 6 червня 2008 року по 11 березня 2010 року перебували у зареєстрованому шлюбі.

У шлюбі у подружжя народився син ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , про що відділом реєстрації актів цивільного стану Деснянського районного управління юстиції у м. Києві внесено актовий запис № 502 (а.с.6).

Рішенням Дарницького районного суду м. Києва від 7 грудня 2009 року ухвалено стягувати з ОСОБА_2 аліменти на користь ОСОБА_6 на утримання сина ОСОБА_7 в розмірі 1/3 частини від усіх видів заробітку (доходу), починаючи з 14 серпня 2009 року і до повноліття дитини.

Встановлено, що на виконання рішення Дарницького районного суду м. Києва від 7 грудня 2009 року видано виконавчий лист 3 лютого 2010 року, копія якого наявна в матеріалах виконавчого провадження, надісланого суду виконавчою службою за запитом суду.

27 лютого 2010 року державним виконавцем відділу ДВС Деснянського районного управління юстиції у м. Києві винесено постанову про відкриття виконавчого провадження.

29 вересня 2016 року державним виконавцем винесено постанову про закінчення виконавчого провадження з огляду на те, що було встановлено, що відповідач працює на Згурівському цукровому заводі, а отже подальші виконавчі дії мають бути виконані Згурівським РВДВС.

Постановою державного виконавця ДВС Деснянського районного управління юстиції у м. Києві від 25 січня 2019 року відновлено виконавче провадження.

Відповідно до розрахунку заборгованості від 28 грудня 2020 року станом на 1 грудня 2020 року заборгованість ОСОБА_2 зі сплати аліментів становила 319181,24 грн.

30 грудня 2020 року ОСОБА_2 (боржник) звернувся до державного виконавця ДВС Деснянського районного управління юстиції у м. Києві із заявою, де вказав місце фактично проживання: АДРЕСА_1 .

Протягом грудня 2020 року державним виконавцем було винесено ряд постанов відносно відповідача щодо тимчасової заборони у виїзді за межі України, у праві полювання, у праві користування вогнепальною зброєю, у керуванні транспортними засобами, а також внесено відомості до Єдиного реєстру боржників.

5 січня 2021 року відповідач надав державному виконавцю довідку про доходи та просив здійснити перерахунок аліментів за 2019 рік.

28 січня 2021 року боржник подав заяву до державного виконавця про розблокування його банківських карток.

24 березня 2021 року за постановою державного виконавця Деснянського РВДВС у м. Києві передано виконавче провадження на виконання до Дарницького РВДВС у м. Києві за зареєстрованим місцем проживання боржника.

З розрахунку заборгованості зі сплати аліментів, складеного державним виконавцем Деснянського РВ ДВС м. Києва ЦМУМЮ м. Київ Вахрамєєвої Я.В. вбачається, що відповідач аліменти не сплачував, у зв`язку з чим станом на 01 лютого 2021 року утворилась заборгованість у сумі 285965,39 грн. (а.с. 19).

За розрахунком позивача пеня за прострочення сплати аліментів за період з 1 серпня 2010 року до 31 січня 2021 року складає 4837534 грн.

Вищенаведені обставини справи, які суд вважав встанволеними є доведеними.

Стягуючи з відповідача пеню в розмірі заборгованості відповідача, суд виходив з того, що відповідач не просив суд зменшити розмір пені , а посилався на відсутність його вини у несплаті аліментів.

Колегія суддів з таким висновком повністю погодитись не може з огляду на те, що суд не вірно застосував норми матеріального права не повно врахував встановлені судом обставини та безпідставно не застосував ч.2 ст. 196 СК України.

Згідно ч.2 ст. 196 СК України розмір неустойки може бути зменшений судом з урахуванням матеріального та сімейного стану платника аліментів.

Матеріалами справи доведено, що відповідач відповідно до акту МСЕК серії 12 ААБ № 787562 є інвалідом 3 групи безстроково та отримує пенсію 2116 грн. 72 коп. Також з матеріалів справи вбачається, що відповідач проживає зі своїм батьком ОСОБА_8 , який є інвалідом 2 групи в якого в грудні 2021 року діагностовано інсульт і останній потребує догляду. З матеріалів справи також встановлено, що відповідач отримує дохід в розмірі 4900 грн. на місяць. Також матеріалами справи доведено, що відповідач має обов`язок сплачувати аліменти на утримання дитини від іншого шлюбу.

Всі вищенаведені обставини свідчать про те, що з урахуванням майнового та сімейного стану відповідача наявні підстави для зменшення розміру неустойки на підставі ч.2 ст. 196 СК України.

Посилання суду на відсутність заяви відповідача про зменшення розміру неустойки, апеляційний суд не приймає, оскільки відповідно до наведеної норми суд наділений такими повноваженнями Законом і подання заяви не є обов`язковим.

Крім того відповідно до рішення Конституційного Суду України від 11.07.2013 року зазначено, що неустойка має на меті стимулювати боржника до виконання грошового зобов`язання та не повинна перетворюватись на несправедливий непомірний тягар для споживача. Інститут зменшення неустойки є ефективним механізмом забезпечення балансу інтересів сторін порушеного зобов`язання.

Визначений до стягнення розмір неустойки з огляду на майновий стан відповідача є непомірним тягарем для відповідача.

З огляду на те, що позивач звернулась з вимогами про стягнення неустойки за 10 років, враховуючи тривалість не виконання боржником рішення суду про стягнення аліментів, вищенаведені обставини, щодо майнового та сімейного стану боржника, а також враховуючи загальні засади цивільного судочинства , колегія суддів вважає, що справедливим буде зменшення розміру неустойки до 90 000 грн., що приблизно дорівнює розміру заборгованості по аліментам за три роки, що передували зверненню до суду.

При цьому суд не погоджується з доводами відповідача, що розмір неустойки має бути зменшений до 2859 грн. 65 коп. , що становить всього 1% від суми заборгованості, оскільки такий розмір не буде виконувати стимулюючу функцію, щодо боржника який на протязі 10 років так і не вжив заходів для погашення заборгованості та виконання свого обов`язку щодо утримання неповнолітньої дитини, поклавши увесь тягар утримання на свою колишню дружину.

Згідно з п. 2 ч. 1 ст. 374 ЦПК України за наслідками розгляду апеляційної скарги суд апеляційної інстанції має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

колегія встановила, що суд першої інстанції, увалюючи рішення порушив норми матеріального та процесуального права, які призвели до не повного встановлення обставин справи, які мали правове значення для вирішення спору, а тому у відповідності до вимог ст. 376 ЦПК України воно підлягає зміні.

Відповідно до ч. 13 ст. 141 ЦПК України якщо суд апеляційної або касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Оскільки позивач звільнена від сплати судового збору на підставі пункту 3 частини першої статті 5 Закону України «Про судовий збір», тому судовий збір сплачений відповідачем за подачу апеляційної скарги покладається на нього.

З огляду на те, що розмір неустойки зменшується апеляційним судом до 31% неустойки від заявленого позивачем, витрати на правову допомогу відповідача мають бути компенсовані позивачем пропорційно до задоволених вимог на суму 3450 грн. .

В зв`язку з тим, що ціна позову в даній справі не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, справа згідно п. 1 ч. 6 ст. 19 ЦПК України є малозначною і в силу вимог п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України ухвалене по ній апеляційним судом судове рішення не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п.п. а) г) п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 376, 381-384 ЦПК України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 в інтересах ОСОБА_2 задовольнити частково.

Рішення Дарницького районного суду міста Києва від 13 грудня 2021 року змінити.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 пеню за несвоєчасну сплату аліментів за період з 01 серпня 2010 року по 31 січня 2021 року у розмірі 90 000 (дев`яносто тисяч) грн. та витрати на правову допомогу 3450 грн.

В іншій частині рішення залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків, встановлених п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України.

Повний текст постанови складено 06 липня 2022 року.

Головуючий О.В. Желепа

Судді: В.А. Кравець

А.М. Стрижеус