Справа № 523/3715/20
Провадження №2/523/943/22
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"07" липня 2022 р. Суворовський районний суд міста Одеси в складі

головуючого судді Сувертак І.В.

за участю секретаря Мельніченко Г. О.

розглянув в відкритому судовому засіданні, в порядку загального позовного провадження, в залі суду №5 в місті Одесі, цивільну справу за позовом -

ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ) до ОСОБА_2 ( АДРЕСА_1 ), ОСОБА_3 ( АДРЕСА_1 ), ОСОБА_4 ( АДРЕСА_1 ), треті особи: ОСОБА_5 ( АДРЕСА_1 ), ОСОБА_6 ( АДРЕСА_1 ), ОСОБА_7 ( АДРЕСА_1 ), ОСОБА_8 ( АДРЕСА_1 ) про визначення порядку користування домоволодінням та зобов`язання не порушувати визначений порядок користування домоволодінням,-

Установив

ОСОБА_1 10 березня 2020 року звернувся до Суворовського районного суду м. Одеси з позовом до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про визначення порядку користування житловим приміщенням домоволодінням АДРЕСА_2 .

В обґрунтування позовних вимог зазначив, що він зареєстрований у АДРЕСА_3 . В даному домоволодінні на праві власності йому належить 23/360 його частини, на підставі рішення Суворовського районного суду м. Одеси № 2-153 від 05 липня 2005 року.

В даному домоволодінні також зареєстровані, але фактично не проживають інші заінтересовані особи, а саме: ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 та ОСОБА_8 .

Відповідачам на підставі рішення Суворовського районного суду м. Одеси № 2-153 від 05 липня 2005 року на праві власності, належать частки даного домоволодіння, а саме: ОСОБА_2 - 23/360 частини, ОСОБА_3 - 23/360 частини та ОСОБА_4 - 1/8 частина.

Проте, в домоволодінні АДРЕСА_2 провулок фактично проживає лише ОСОБА_2 .

Як зазначив позивач у своєму позові, з моменту отримання у власність відповідної частки житлової будівлі, а саме з липня 2005 року, він проживав у житловій кімнаті площею 14м2.

Проте, вже протягом тривалого часу позивач не може належно користуватися своєю частиною домоволодіння АДРЕСА_2 та його спільними приміщеннями (кухнею, коридорами, іншими підсобними приміщеннями), так як йому систематично перешкоджає в їх користуванні та володінні ОСОБА_2 .

24 квітня 2013 року Суворовським районним судом м. Одеси було прийнято рішення по справі №1527/5326/11 про вселення позивача у вказане домоволодіння та про зобов`язання інших співвласників не здійснювати перешкод у користуванні домоволодінням АДРЕСА_2 .

Проте, незважаючи на вселення, згідно з рішенням суду та попередження про стягнення штрафу за вчинення перешкод. Відповідач ОСОБА_2 зайнявши усі приміщення своїми речами продовжує створювати такі умови, за яких жити в цьому домоволодінні неможливо.

На даний час, ОСОБА_2 вимушений проживати у гуртожитках, що знаходяться в аварійному стані, хоча має власне житло. Спірна частина домоволодіння має дві житлові кімнати площею 8,8 м2 та 14,0 м2, два коридори площею 4,2 м2 та 7,2 м2, а також кухню площею 8,3 кв.м. Кожна кімната, а також коридори мають окремі виходи, ізольованою є лише кухня.

Як зазначив позивач, виділення кімнати площею 8,8 м2 та залишення у загальному користуванні кухні та коридорів, не порушить житлових прав та інтересів Відповідачів, оскільки спірні правовідносини не стосуються розподілу майна для припинення права спільної часткової власності і такий правовий режим зберігається, суд виділяє в користування сторонам спору в натурі частки, адекватні розміру їх часток у праві власності на спільне майно. При цьому допускається можливість відійти в незначних обсягах від відповідності реальних часток ідеальним у зв`язку з неможливістю забезпечити їх точну відповідність. Таке рішення не змінює розміру часток співвласників у праві власності на спільне майно, не порушує їх прав як власників.

Як вважає позивач, кімната площею 8,8 м2, яку він просить суд виділити у користування, є менше за його реальну частку у спільному майні.

Підсумовуючи викладене в позові позивач просив визначити порядок користування домоволодінням АДРЕСА_2 провулок наступним чином: кімнату житловою площею 8, 8 м2, що має спільні входи до коридорів виділити у користування позивача ОСОБА_1 , а кухню та коридори залишити у загальному користуванні; зобов`язати ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 не порушувати визначений порядок користування домоволодінням АДРЕСА_2 .

Ухвалою суду від 25 березня 2020 року суддею Сувертак І. В. прийнято до свого провадження зазначену цивільну справу у порядку загального позовного провадження та ухвалою суду від 12 січня 2022 року підготовче засідання закрито та призначено судовий розгляд по суті позову. (а.с. 34,35,175,176).

Представником позивача-адвокатом Дерев,янко М. О. нададо клопотання про розгляд справи за його відсутності та відсутності позивача, позовні вимоги підтримав та наполягав на задоволенні позову в повному обсязі. (а.с. 174).

Стороною відповідача ОСОБА_2 адвокатом Попроцьким Д. М. надано відзив на позовну заяву. (а.с. 68). Предстанвик відповідача просив відмовити у задоволенін позову в повному обсязі, оскільки позивачу належить лише 23/360 частин спірного домоволодіння та якщо перерахувати ідеальні частки всіх співвласників позивачу належить 1,46 кв. м. частин спірної житлової площі, тому виділити кімнату розміром 8,8 кв. м. не можливо. Окрім того позивачем не залучено до участі у справі всіх співвласників спірного нерухомого майна - ОСОБА_9 належить 1/40 частина; ОСОБА_10 належить 1/40 частина; ОСОБА_11 належить 1/40 частина; ОСОБА_12 належить 3/25 частини; ОСОБА_13 належить 1/40 частина. (а.с. 69,70).

Відповідачі ОСОБА_3 та ОСОБА_4 в судове засідання не прибули, про розгляд справи неодноразово повідомлялись належним чином за встановленим місцем реєстрації. Відзиву чи пояснень по суті позовних вимог не надали та з заявою про відкладення розгляду справи не звертались.

Треті особи в судове в судове засідання не прибули, про розгляд справи про розгляд справи повідомлялись належним чином, з заявою про відкладення розгляду справи не звертались.

Враховуючи вимоги ст. 223 ЦПК України та ст.6 Конвенції Про захист прав людини та основних свобод, ратифікованої Законом України 17.07.1997 року, з метою недопущення затягування розгляду справи, суд вважає за необхідне розгляд справи провести за відсутності відповідачів.

Суд, вивчивши матеріали справи, встановив факти та відповідні до них правовідносини, дійшов до висновку про те, що позов не підлягає задоволенню в повному обсязі з наступних підстав.

Судом встановлено, що відповідач ОСОБА_1 зареєстрований у АДРЕСА_3 . В даному домоволодінні на праві власності йому належить 23/360 його частини, на підставі рішення Суворовського районного суду м. Одеси № 2-153 від 05 липня 2005 року. (а.с. 6-10).

Відповідачам на підставі рішення Суворовського районного суду м. Одеси № 2-153 від 05 липня 2005 року на праві власності, належать частки даного домоволодіння, а саме: ОСОБА_2 - 23/360 частини, ОСОБА_3 - 23/360 частини та ОСОБА_4 - 1/8 частина. (а.с. 6-9).

Окрім того, іншими співвласниками нерухомого майна є: ОСОБА_9 належить 1/40 частина; ОСОБА_10 належить 1/40 частина; ОСОБА_11 належить 1/40 частина; ОСОБА_12 належить 3/25 частини; ОСОБА_13 належить 1/40 частина, що підтверджується Інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно №128957734. (а.с. 69,70).

Cуд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбаченому цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності (частини 1 та 3 статті 13 ЦПК України).

Згідно з вимогами до форми та змісту позовної заяви вона повинна, зокрема, містити ім`я (найменування) інших учасників справи, а також зміст позовних вимог: спосіб (способи) захисту прав або інтересів, передбачених законом чи договором, або інший спосіб (способи) захисту прав та інтересів, який не суперечить закону і який позивач просить суд визначити у рішенні; якщо позов подано до кількох відповідачів - зміст позовних вимог щодо кожного з них (пункти 2 і 3 частини 2 статті 175 ЦПК України).

Відповідно до статті 51 ЦПК України суд першої інстанції має право за клопотанням позивача до закінчення підготовчого провадження, а у разі розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження - до початку першого судового засідання залучити до участі у ній співвідповідача.

Якщо позов подано не до тієї особи, яка повинна відповідати за позовом, суд до закінчення підготовчого провадження, а у разі розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження - до початку першого судового засідання, за клопотанням позивача замінює первісного відповідача належним відповідачем, не закриваючи провадження у справі.

Після спливу строків, зазначених в частинах 1 та 2 цієї статті, суд може залучити до участі у справі співвідповідача або замінює первісного відповідача належним відповідачем виключно у разі, якщо позивач доведе, що не знав та не міг знати до подання позову у справі про підставу залучення такого співвідповідача чи заміну неналежного відповідача.

Про залучення співвідповідача чи заміну неналежного відповідача постановляється ухвала. За клопотанням нового відповідача або залученого співвідповідача розгляд справи починається спочатку.

Отже, наведеними нормами процесуального закону визначено, що вирішення питання щодо заміни належного відповідача, залучення до участі у справі співвідповідача здійснюється лише під час розгляду справи в суді першої інстанції до початку розгляду справи по суті.

Згідно зі статтею 175 ЦПК України позивач формулює позовні вимоги і зобов`язаний зазначити належний склад відповідачів у позові, а суд згідно вимог пункту 4 частини другої статті 197 ЦПК України - уточнити склад осіб, які беруть участь у справі.

За теоретичним визначенням «відповідач» - це особа, яка має безпосередній зв`язок зі спірними матеріальними правовідносинами та, на думку позивача, порушила, не визнала або оспорила його права, свободи чи інтереси і тому притягується до участі у цивільній справі для відповіді за пред`явленими вимогами.

Найчастіше під неналежними відповідачами розуміють таких відповідачів, щодо яких судом під час розгляду справи встановлено, що вони не є зобов`язаними за вимогою особами.

Для правильного вирішення питання щодо визнання відповідача неналежним недостатньо встановити відсутність у нього обов`язку відповідати за даним позовом. Установлення цієї умови - підстава для ухвалення судового рішення про відмову в позові. Щоб визнати відповідача неналежним, крім названої умови, суд повинен мати дані про те, що обов`язок відповідати за позовом покладено на іншу особу. Про неналежного відповідача можна говорити тільки в тому випадку, коли суд може вказати особу, що повинна виконати вимогу позивача, - належного відповідача.

Отже, неналежний відповідач - це особа, притягнута позивачем як відповідач, стосовно якої встановлено, що вона не повинна відповідати за пред`явленим позовом за наявності даних про те, що обов`язок виконати вимоги позивача лежить на іншій особі - належному відповідачеві.

Тлумачення статті 51 ЦПК України свідчить, що належним відповідачем є особа, яка має відповідати за позовом.

Якщо позивач не заявляє клопотання про заміну неналежного відповідача або залучення інших співвідповідачів в окремих справах згідно специфіки спірних правовідносин, суд відмовляє у задоволенні позову.

Отже, визначення відповідачів, предмета та підстав спору є правом позивача. Разом з тим установлення належності відповідачів й обґрунтованості позову є обов`язком суду, який виконується під час розгляду справи.

Такий правовий висновок викладено у постановах Великої Палати Верховного Суду від 17 квітня 2018 року у справі № 523/9076/16-ц.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 17 квітня 2018 року у справі № 523/9076/16-ц (провадження № 14-61цс18) зроблено висновок, що пред`явлення позову до неналежного відповідача не є підставою для відмови у відкритті провадження у справі, оскільки заміна неналежного відповідача здійснюється в порядку, визначеному ЦПК України. За результатами розгляду справи суд відмовляє в позові до неналежного відповідача та приймає рішення по суті заявлених вимог щодо належного відповідача. Тобто визначення відповідачів, предмета та підстав спору є правом позивача. Водночас встановлення належності відповідачів й обґрунтованості позову - обов`язок суду, який виконується під час розгляду справи, а не на стадії відкриття провадження.

Визначення позивачем у позові складу сторін у справі (позивача та відповідача) має відповідати реальному складу учасників спору у спірних правовідносинах та має на меті ефективний захист порушених прав (свобод, інтересів) особи, яка вважає, що вони порушені, із залученням необхідного кола осіб, які мають відповідати за позовом. Незалучення до участі у справі особи як співвідповідача за умови наявності обов`язкової процесуальної співучасті є підставою для відмови у задоволенні позову через неналежний суб`єктний склад.

Таким чином, позивачем не залучено до участі у справі всіх співвласників нерухомого майна та рішення по зазначеній справі вплине на їх права та обов`язки, оскільки визначення порядку користування спірним домоволодінням та виділення будь-кому частини нерухомого майна у користування без залучення всіх співвласників, призведе до порушення іх конституційних прав, як власників нерухомого майна.

Окрім того, суд не приймає до уваги доводи сторони позивача, що виділення кімнати площею 8,8 кв.м. сіпірного домоволодіння, є адекватною розміру його части у спірному майні, оскільки частка ОСОБА_1 у спірному майні є незначною, та значно меншою ніж ним пораховано.

Щодо заявленої стороною відповідача заяви про застосування строків позовної давності, суд відмовляє у її задоволенні, виходячи з наступного.

В листі Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ від 28.01.2013 р. № 24-150/0/4-13 «Про практику застосування судами законодавства під час розгляду цивільних справ про захист права власності та інших речових прав», зазначено, що вирішуючи питання застосування строків позовної давності, суди мають приділяти належну увагу такому поняттю як момент, з якого особа дізналася про порушення свого права, та керуватися доказами, які підтверджують його настання. Встановивши, що строк позовної давності пропущено без поважних причин, суд у рішенні зазначає про відмову в позові з цих підстав, якщо стороною у спорі заявлено вимогу до ухвалення ним рішення про застосування строку позовної давності, крім випадків, коли позов не доведено, що є самостійною підставою для відмови. Тобто, якщо суд на підставі досліджених у судовому засіданні доказів встановить, що право позивача, про захист якого він просить, не порушено, ухвалюється рішення суду про відмову в задоволенні позову саме на цій підставі, а не через пропуск строку позовної давності. Якщо ж встановлено, що таке право порушено і строк позовної давності пропущено без поважних причин, суд ухвалює рішення про відмову в позові у зв`язку із закінченням строку позовної давності. Якщо ж причину пропуску цього строку суд визнає поважною, порушене право повинно бути захищене. Саме загальна позовна давність застосовується до вимог, що стосуються захисту права власності та інших речових прав. Особливістю вирішення спору про захист порушеного права за умови пропуску строку позовної давності є те, що сплив строку позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові лише за умови обґрунтованості позову, тобто за умови наявності порушеного права.

У зв`язку з необґрунтованістю позовних вимог ОСОБА_2 , суд відмовляє у задоволенні заяви представника відповідача ОСОБА_2 адвоката Попроцького Д. М., оскільки в задоволенні позову відмовлено на інших правових підставах.

Згідно з ч.3 ст.12 та ч.1 ст.81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до позиції Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи), сформованої в пункті 58 рішення у справі «Серявін та інші проти України» (№4909/04): згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain) № 303-A, пункт 29.

Таким чином, враховуючи вищевикладене та оцінюючи належність, допустимість кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд приходить до висновку про відмову у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 в повному обсязі.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 3, 11-13,17- 18,109,131,137, 141, 211, 223, 263-265, 268, 352,354 ЦПК України, суд,-

Вирішив:

Позовні вимоги ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ) до ОСОБА_2 ( АДРЕСА_1 ), ОСОБА_3 ( АДРЕСА_1 ), ОСОБА_4 ( АДРЕСА_1 ), треті особи: ОСОБА_5 ( АДРЕСА_1 ), ОСОБА_6 ( АДРЕСА_1 ), ОСОБА_7 ( АДРЕСА_1 ), ОСОБА_8 ( АДРЕСА_1 ) про визначення порядку користування домоволодінням та зобов`язання не порушувати визначений порядок користування домоволодінням залишити без задоволення.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до суду апеляційної інстанції протягом тридцяти днів з дня його проголошення через Суворовський районний суд м. Одеси.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення складено 11 липня 2022 року.

Суддя