Справа № 204/7497/21
Провадження № 2/204/546/22
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

(заочне)

23 червня 2022 року м. Дніпро

Красногвардійський районний суд м. Дніпропетровська, у складі:

головуючого судді Приваліхіної А.І.,

за участю секретаря судового засідання Лавриненко В.Д.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду у м. Дніпрі в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, -

В С Т А Н О В И В:

29 вересня 2021 року позивач АТ КБ «Приватбанк» звернувся до суду із позовною заявою до відповідачки ОСОБА_1 в якій прохає стягнути заборгованість за кредитним договором № б/н від 03 листопада 2005 року, у сумі 12445 гривень 16 копійок, яка складається із заборгованості: за тілом кредиту у сумі 7610 гривень 25 копійок, заборгованості за простроченим тілом кредиту у сумі 2974 гривні 74 копійки, заборгованості за відсотками у розмірі 520 гривень 52 копійки та заборгованості за простроченими відсотками у сумі 1339 гривень 65 копійок (а. с. 1-2 та на звороті, 73-75).

В обґрунтування позовних вимог вказав, що відповідачка звернулася до АТ КБ «Приватбанк» з метою отримання банківських послуг, у зв`язку з чим підписала заяву № б/н від 03 листопада 2005 року. При підписанні анкети-заяви відповідачка підтвердила свою згоду на те, що підписана заява разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг», «Тарифами», які викладені на банківському сайті www.privatbank.ua, складає між нею та банком Договір про надання банківських послуг. На підставі договору про надання банківських послуг 03 листопада 2005 року відповідачці відкрито картковий рахунок із початковим лімітом, розмір якого у подальшому було збільшено до 27000 гривень. Позивач свої зобов`язання виконав, надавши відповідачці можливість розпоряджатися кредитними коштами на умовах, передбачених договором, та в межах встановленого кредитного ліміту. Однак відповідачка своїх обов`язків за угодою не виконує, оскільки не надала своєчасно банку грошові кошти для погашення заборгованості за кредитом. Внаслідок цього, станом на 13 вересня 2021 року, за нею утворилася заборгованість у сумі 12445 гривень 16 копійок, яка складається із заборгованості: за тілом кредиту у сумі 7610 гривень 25 копійок, заборгованості за простроченим тілом кредиту у сумі 2974 гривні 74 копійки, заборгованості за відсотками у розмірі 520 гривень 52 копійки та заборгованості за простроченими відсотками у сумі 1339 гривень 65 копійок (а. с. 1-2 та на звороті, 73-75).

06 жовтня 2021 року позовну заяву залишено без руху, позивачу надано термін на усунення недоліків (а. с. 71-а).

09 листопада 2021 року недоліки, зазначені в ухвалі суду від 06 жовтня 2021 року, позивачем усунуто (а. с. 72-149).

Ухвалою суду від 10 лютого 2022 року у справі відкрито спрощене позовне провадження з викликом сторін та призначено судове засідання на 11 годину 30 хвилин 03 березня 2021 року (а. с. 150), копія якої надіслана відповідачці за вихідним № 3274/22-вих/2/204/546/22 від 15 лютого 2022 року (а. с. 151). 11 березня 2022 року на адресу суду з відміткою «адресат відсутній за вказаною адресою» повернуто конверт, яким відповідачці направлялись позовна заява з додатками та копія ухвали про відкриття провадження (а. с. 154).

Представник позивача в судове засідання не з`явився, надав заяву про розгляд справи за його відсутності (а. с. 70), в якій позовні вимоги підтримує в повному обсязі, не заперечує проти ухвалення заочного рішення по справі.

Відповідачка в судове засідання не з`явилася, про дату, час та місце розгляду справи повідомлена належним чином, шляхом розміщення на офіційному сайті «Судова влада» оголошення про її виклик (а. с. 159), про причини неявки суд не повідомила.

Дослідивши матеріали справи, оцінивши докази за своїм внутрішнім переконанням кожен окремо та в їх сукупності, суд дійшов висновку про залишення без задоволення позовних вимог та спираючись на вимоги ст. ст. 223, 280 ЦПК України, ухвалив заочне рішення.

Судом встановлено, що 03 листопада 2005 року відповідачка підписала заяву позивача № б/н від 03 листопада 2005 року про отримання банківських послуг. Відповідно до анкети-заяви, відповідачка погодилася з тим, що підписана заява разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг», «Тарифами», які викладені на банківському сайті www.privatbank.ua, складає між нею та Банком договір про надання банківських послуг. Відповідно до наданого суду розрахунку заборгованості, станом на 13 вересня 2021 року, за відповідачкою перед позивачем утворилася заборгованість у сумі 12445 гривень 16 копійок, яка складається із заборгованості: за тілом кредиту у сумі 7610 гривень 25 копійок, заборгованості за простроченим тілом кредиту у сумі 2974 гривні 74 копійки, заборгованості за відсотками у розмірі 520 гривень 52 копійки та заборгованості за простроченими відсотками у сумі 1339 гривень 65 копійок (а. с. 3-22, 78-97).

Згідно з вимогами ст. ст. 12, 13 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, при цьому суд розглядає цивільні справи не інакше як в межах заявлених вимог і на підставі наданих учасниками справи доказів.

Відповідно до вимог ст. ст. 76-79 ЦПК України, доказуванню підлягають обставини (факти), які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у учасників справи, виникає спір. Доказування по цивільній справі, як і судове рішення не може ґрунтуватися на припущеннях.

Нормами ст. 89 ЦПК України визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Згідно з вимогами ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Приписами п. 1 ч. 2 ст. 11 ЦК України визначено, що підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори.

Відповідно до вимог ч. ч. 1, 2 ст. 14 ЦК України, цивільні обов`язки виконуються у межах, встановлених договором або актом цивільного законодавства. Особа не може бути примушена до дій, вчинення яких не є обов`язковим для неї.

Згідно з вимогами ч. 1 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони.

Вимогами ч. 2 ст. 207 ЦК України, визначено, що правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Згідно з вимогами ч. 1 ст. 626 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Положеннями ст. 638 ЦК України визначено, що договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів цього виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї зі сторін має бути досягнуто згоди.

Згідно з вимогами ч. 1 ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Відповідно до статті 1049 ЦК України, позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, що встановлені договором.

Згідно з вимогами ч. 2 ст. 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами, то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася та сплати процентів.

Отже, передумовою для виникнення у позичальниці обов`язку повернути кредитні кошти та сплатити проценти за користування ними має бути встановлений факт отримання і використання кредитних коштів відповідачкою.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 1055 ЦК України, кредитний договір укладається у письмовій формі.

На підтвердження того, що між банком і відповідачкою було укладено договір про надання кредиту, позивачем надано в якості письмового доказу анкету-заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у АТ КБ «Приватбанк» (яка разом з Умовами та Правилами надання банківських послуг, становлять договір про надання банківських послуг) від 03 листопада 2005 року. Вказана Анкета-заява підписана 03 листопада 2005 року від імені ОСОБА_1 (а. с. 26, 100).

Згідно з вимогами ст. 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином, відповідно до умов договору.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлено строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Згідно з вимогами ст. 610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 623 ЦК України, боржник, що порушив зобов`язання, має відшкодувати кредиторові завдані цим збитки.

Згідно з вимогами ст. 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання.

Як вбачається із Анкети-заяви (а. с. 26, 100), у ній зазначені персональні дані відповідачки щодо дати народження, місця проживання, реквізитів паспорту громадянина України, РНОКПП, місця роботи, розміру доходу та бажання отримати кредитну карту «Універсальна» із кредитним лімітом 2000 гривень та зі сплатою відсоткової ставки за користування кредитом у розмірі 3 % в місяць. У вказаній заяві міститься інформація про те, що позичальниця ознайомилася з договором про надання банківських послуг та погодилася з ними, а екземпляр договору про надання банківських послуг згодна отримати шляхом самостійної роздруківки його з офіційного сайту www.privatbank.ua. Також зазначено, що позичальниця, зобов`язується виконувати Умови та Привила надання банківських послуг та регулярно знайомитися з їх змінами на вказаному сайті банку. Також позичальниця висловила свою згоду, що дана заява, разом з Умовами та Правилами надання банківських послуг у АТ КБ «Приватбанк», яка разом з пам`яткою клієнта, становлять договір про надання банківських послуг. Вказана Анкета-заява підписана позичальницею 03 листопада 2005 року (а. с. 26 та на звороті, 100 та на звороті).

Нижче, у цій заяві, у відмітках банку вказано, що відповідачці видано кредитну картку № НОМЕР_1 . Також, із даної анкети-заяви вбачається, що договір про надання банківських послуг відповідачці не видавався.

Позивачем до позову додано Витяг з Умов та правил надання банківських послуг у АТ КБ «Приватбанк» розміщеного на сайті www.privatbank.ua (а. с. 27-36, 101-110), які не містять відомостей щодо того, яку саме картку видано відповідачці, а також підпису останньої.

Приписами ч. ч. 1, 3 ст. 509 ЦК України визначено, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (у тому числі сплатити гроші), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості.

У даному випадку договірні правовідносини виникли між банком та фізичною особою - споживачем банківських послуг, відповідно до вимог ст. 11 Закону України від 12 травня 1991 року № 1023-XII «Про захист прав споживачів».

Згідно з вимогами п. 22 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про захист прав споживачів», споживач - фізична особа, яка придбаває, замовляє, використовує або має намір придбати чи замовити продукцію для особистих потреб, безпосередньо не пов`язаних з підприємницькою діяльністю або виконанням обов`язків найманого працівника.

Конституційний Суд України у Рішенні у справі за конституційним зверненням громадянина ОСОБА_2 щодо офіційного тлумачення положень другого речення преамбули Закону України від 22 листопада 1996 року «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань» від 11 липня 2013 року у справі № 1-12/2013 зазначив, що з огляду на приписи частини четвертої статті 42 Конституції України участь у договорі споживача як слабшої сторони, яка підлягає особливому правовому захисту у відповідних правовідносинах, звужує дію принципу рівності учасників цивільно-правових відносин та свободи договору, зокрема у договорах про надання споживчого кредиту.

Банк, пред`являючи вимоги про погашення кредиту, просив стягнути заборгованість за відсотками та заборгованість за простроченими відсотками.

У Анкеті-заяві позичальниці від 03 листопада 2005 року вказана процентна ставка у розмірі 3 % в місяць із розрахунку 360 днів у році (а. с. 26 та на звороті, 100 та на звороті), проте у ній відсутні умови договору щодо її збільшення та встановлення відповідальності у вигляді неустойки (пені, штрафів) за порушення зобов`язання у вигляді грошової суми та її визначеного розміру.

Позивач, обґрунтовуючи право вимоги, в тому числі розмір і порядок нарахування відсотків, пені і штрафів, крім самого розрахунку кредитної заборгованості за договором, посилався на Витяг з Умов та правил надання банківських послуг у АТ КБ «Приватбанк», розміщений на сайті www.privatbank.ua, як невід`ємні частини спірного договору.

У справі, що розглядається, неможливо застосувати до вказаних правовідносин правила ч. 1 ст. 634 ЦК України, за змістом якої договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому, оскільки Умови та правила надання банківських послуг, що розміщені на офіційному сайті позивача (www.privatbank.ua) неодноразово змінювалися самим АТ КБ «Приватбанк» в період із часу виникнення спірних правовідносин до моменту звернення до суду із вказаним позовом, тобто кредитор міг додати до позовної заяви Витяг з Тарифів та Витяг з Умов у будь-яких редакціях, що найбільш сприятливі для задоволення позову.

За таких обставин та без наданих підтверджень про конкретні запропоновані Умови та правила банківських послуг, відсутність у заяві домовленості сторін про сплату відсотків за користування кредитними коштами, пені та штрафів за несвоєчасне погашення кредиту, надані банком Витяг з Тарифів та Витяг з Умов не можуть розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із відповідачкою кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджують вказаних обставин та не містять підпису позичальниці про ознайомлення з ними під час укладення кредитного договору.

Надані позивачем Правила надання банківських послуг АТ КБ «Приватбанк», з огляду на їх мінливий характер, не можна вважати складовою кредитного договору й щодо будь-яких інших встановлених ними нових умов та правил чи можливості використання банком додаткових заходів, які збільшують вартість кредиту, чи щодо прямої вказівки про збільшення прав та обов`язків кожної із сторін, якщо вони не підписані та не визнаються позичальником, а також, якщо ці умови прямо не передбачені, як у даному випадку в анкеті-заяві позичальниці, яка безпосередньо підписана останньою і лише цей факт може свідчити про прийняття позичальницею запропонованих їй умов та приєднання як другої сторони до запропонованого договору.

Крім того, пересічний споживач банківських послуг з урахуванням звичайного рівня освіти та правової обізнаності, не може ефективно здійснити свої права бути проінформованим про умови кредитування за конкретним кредитним договором, який укладений у вигляді заяви про надання кредиту та Умов та правил надання банківських послуг, оскільки Умови та правила надання банківських послуг це значний за обсягом документ, що стосується усіх аспектів надання банківських послуг та потребує як значного часу, так і відповідної фахової підготовки для розуміння цих правил, тим більш співвідносно з конкретним видом кредитного договору.

Такий висновок також узгоджується з правовою позицією Верховного Суду, що викладено у постанові від 03 липня 2019 року у справі № 342/180/17.

Тому, відсутні підстави вважати, що при укладенні договору з відповідачкою АТ КБ «Приватбанк» дотримався вимог, передбачених частиною другою статті 11 Закону № 1023-XII про повідомлення споживача про умови кредитування та узгодження зі споживачем саме тих умов, які вважав узгодженими банк, а тому Витяг з Умов та правил надання банківських послуг у АТ КБ «Приватбанк» розміщений на сайті www.privatbank.ua/terms не можна розцінювати як частину кредитного договору, укладеного між сторонами 03 листопада 2005 року шляхом підписання заяви.

Інший висновок не відповідав би принципу справедливості, добросовісності та розумності та унеможливив покладання на слабшу сторону споживача, невиправданий тягар з`ясування змісту кредитного договору.

Крім того, роздруківка із сайту банку позивача належним доказом бути не може, оскільки цей доказ повністю залежить від волевиявлення і дій однієї сторони (банку), яка може вносити і вносить відповідні зміни в умови та правила споживчого кредитування.

Такий висновок узгоджується з правовою позицією Верховного Суду, що викладено у постанові від 11 березня 2015 року (провадження № 6-16цс15) і не спростовано позивачем при розгляді вказаної справи.

Судом встановлено та підтверджено матеріалами справи, що у анкеті-заяві зазначено: «Валюта: гривня; Кредитний ліміт: 2000 гривень; Базова процентна ставка 3 % в місяць з розрахунку 360 днів на рік. Строк дії кредитного ліміту: відповідає строку дії картки».

Тобто, із зазначеної анкети-заяви, яка підписана відповідачкою, вбачається, що сторони погодили розмір процентів за користування кредитом у розмірі 3 % в місяць (36 % річних).

Разом з цим, позивач прохає стягнути з відповідачки заборгованість за відсотками у розмірі 520 гривень 52 копійки та заборгованість за простроченими відсотками у розмірі 1339 гривень 65 копійок, на підтвердження чого надає суду розрахунок заборгованості відповідача за період часу з 29 листопада 2005 року по 13 вересня 2021 (а. с. 3-22, 78-97).

Приписами п. 336 Переліку типових документів, що створюються під час діяльності державних органів та органів місцевого самоврядування, інших установ, підприємств та організацій, із зазначенням строків зберігання документів, що затверджений наказом Міністерства юстиції України від 12 квітня 2012 року № 578/5 визначено, що первинні документи і додатки до них це документи, що фіксують факт виконання господарських операцій і стали підставою для записів у регістрах бухгалтерського обліку та податкових документах. До них відносяться: касові, банківські документи, ордери, повідомлення банків і переказні вимоги, виписки банків, корінці квитанцій, банківських чекових книжок, наряди на роботу, акти про приймання, здавання і списання майна й матеріалів, квитанції і накладні з обліку товарно-матеріальних цінностей, рахунки-фактури, авансові звіти тощо.

При цьому, з вказаного розрахунку заборгованості вбачається, що позивачем застосовувалися різні відсоткові ставки для нарахування відсотків, у порівнянні з іншими періодами (зокрема за 29 листопада 2005 року по 31 грудня 2012 року процентна ставка (поточна) 36 %, процентна ставка при порушенні умов кредитування 72 %, коефіцієнт 0; з 01 січня 2013 року по 31 січня 2013 року процентна ставка (поточна) 30 %, процентна ставка при порушенні умов кредитування 30 %, коефіцієнт 1; з 01 лютого 2013 року по 31 жовтня 2013 року процентна ставка (поточна) 30 %, процентна ставка при порушенні умов кредитування 30 %, коефіцієнт 0; з 01 листопада 2013 року по 31 серпня 2014 року процентна ставка (поточна) 30 %, процентна ставка при порушенні умов кредитування 30 %, коефіцієнт 2; з 01 вересня 2014 року по 31 січня 2015 року процентна ставка (поточна) 34,8 %, процентна ставка при порушенні умов кредитування 34,8 %, коефіцієнт 2; з 04 лютого 2015 року по 31 січня 2013 року процентна ставка (поточна) 32,4 %, процентна ставка при порушенні умов кредитування 32,4 %, коефіцієнт 2; з 01 квітня 2015 року по 31 травня 2015 року процентна ставка (поточна) 42 %, процентна ставка при порушенні умов кредитування 42 %, коефіцієнт 2; з 01 червня 2015 року по 06 вересня 2015 року процентна ставка 2,7 %, коефіцієнт 1; з 07 вересня 2015 року по 10 березня 2016 року процентна ставка (поточна) 3,5 %, коефіцієнт 1; з 11 березня 2016 року по 31 березня 2016 року процентна ставка (поточна) 3,5 %, коефіцієнт 0; з 01 квітня 2016 року по 31 серпня 2017 року процентна ставка (поточна) 3,5 %, коефіцієнт 1; з 01 вересня 2017 року по 10 вересня 2017 року процентна ставка (поточна) 3,5 %, коефіцієнт 2; з 15 вересня 2017 року по 31 березня 2018 року процентна ставка (поточна) 3,5 %, коефіцієнт 1; з 01 квітня 2018 року по 09 квітня 2018 року процентна ставка (поточна) 3,5 %, коефіцієнт 2; з 10 квітня 2018 року по 20 червня 2018 року процентна ставка (поточна) 3,5 %, коефіцієнт 1; з 21 червня 2018 року по 30 червня 2018 року процентна ставка (поточна) 3,5 %, коефіцієнт 0; з 01 липня 2018 року по 08 серпня 2022 процентна ставка (поточна) 3,5 %, коефіцієнт 1; з 09 серпня 2018 року по 31 жовтня 2018 року процентна ставка (поточна) 3,5 %, коефіцієнт 0; з 01 листопада 2018 року по 30 червня 2019 року процентна ставка (поточна) 3,5 %, коефіцієнт 1; з 01 липня 2019 року по 29 лютого 2020 року процентна ставка (поточна) 3,5 %, процентна ставка при порушенні умов кредитування 7 %, процентна ставка на прострочений кредит 84 %; з 01 березня 2020 року по 361 липня 2020 року процентна ставка (поточна) 3,5 %, процентна ставка при порушенні умов кредитування 3,5 %, процентна ставка на прострочений кредит 42 %; з 01 серпня 2020 року по 13 вересня 2021 року процентна ставка (поточна) 3,4 %, процентна ставка при порушенні умов кредитування 3,4 %, процентна ставка на прострочений кредит 40,8 %.

Натомість, ч. 3 ст. 1056-1 ЦК України, в редакції Закону України від 12 грудня 2008 року 1 661-VI «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо заборони банкам змінювати умови договору банківського вкладу та кредитного договору в односторонньому порядку» визначено, що фіксована процентна станка є незмінною протягом усього строку кредитного договору. Встановлений договором розмір фіксованої процентної ставки не може бути збільшено кредитором в односторонньому порядку. Умова договору щодо права кредитора змінювати розмір фіксованої процентної ставки в односторонньому порядку с нікчемною.

Розмір процентної ставки за користування кредитом у розмірі 3 % на місяць (36 % річних) мiж сторонами погоджено, про що свідчить підписана відповідачкою анкета-заява.

Однак, заява позичальниці не містить умов сплати процентів за несвоєчасне виконання зобов`язань у підвищеному розмiрi, зокрема у період часу: з 01 квітня 2015 року по 31 травня 2015 року процентна ставка (поточна) 42 %, процентна ставка при порушенні умов кредитування 42 %, коефіцієнт 2; з 07 вересня 2015 року по 10 березня 2016 року процентна ставка (поточна) 3,5 %, коефіцієнт 1; з 11 березня 2016 року по 31 березня 2016 року процентна ставка (поточна) 3,5 %, коефіцієнт 0; з 01 квітня 2016 року по 31 серпня 2017 року процентна ставка (поточна) 3,5 %, коефіцієнт 1; з 01 вересня 2017 року по 10 вересня 2017 року процентна ставка (поточна) 3,5 %, коефіцієнт 2; з 15 вересня 2017 року по 31 березня 2018 року процентна ставка (поточна) 3,5 %, коефіцієнт 1; з 01 квітня 2018 року по 09 квітня 2018 року процентна ставка (поточна) 3,5 %, коефіцієнт 2; з 10 квітня 2018 року по 20 червня 2018 року процентна ставка (поточна) 3,5 %, коефіцієнт 1; з 21 червня 2018 року по 30 червня 2018 року процентна ставка (поточна) 3,5 %, коефіцієнт 0; з 01 липня 2018 року по 08 серпня 2022 процентна ставка (поточна) 3,5 %, коефіцієнт 1; з 09 серпня 2018 року по 31 жовтня 2018 року процентна ставка (поточна) 3,5 %, коефіцієнт 0; з 01 листопада 2018 року по 30 червня 2019 року процентна ставка (поточна) 3,5 %, коефіцієнт 1; з 01 липня 2019 року по 29 лютого 2020 року процентна ставка (поточна) 3,5 %, процентна ставка при порушенні умов кредитування 7 %, процентна ставка на прострочений кредит 84 %; з 01 березня 2020 року по 361 липня 2020 року процентна ставка (поточна) 3,5 %, процентна ставка при порушенні умов кредитування 3,5 %, процентна ставка на прострочений кредит 42 %; з 01 серпня 2020 року по 13 вересня 2021 року процентна ставка (поточна) 3,4 %, процентна ставка при порушенні умов кредитування 3,4 %, процентна ставка на прострочений кредит 40,8 %, що є більше від обумовленої договором процентної ставки.

При цьому, заява позичальниці не містить будь-яких відомостей щодо розміру відсоткової за порушення умов кредитування.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 1056-1 ЦК України, в редакцii чинній на час підписання анкети-заяви про приєднання до Умов і Правил надання банківських послуг, процентна ставка за кредитом може бути фіксованою або змінюваною. Тип процентної ставки визначається кредитним договором.

Згідно з вимогами ч. 3 ст. 1056-1 ЦК України, в редакцii чинній на час підписання анкети-заяви про приєднання до Умов і Правил надання банківських послуг, фіксована процентна ставка є незмінною протягом усього року кредитного договору. Встановлений договором розмір фіксованої процентної ставки може бути збільшено банком в односторонньому порядку. Умова договору щодо права банку змінювати розмір фіксованої процентної ставки в односторонньому порядку є нікчемною.

Так, у ч. 4 цієї статті передбачено, що у разі застосування змінюваної процентної ставки кредитор самостійно, з визначеною у кредитному договорі періодичністю, має право збільшувати та зобов`язаний зменшувати процентну ставку відповідно до умов і в порядку, встановлених кредитним договором.

Кредитодавець зобов`язаний письмово повідомити позичальника, поручителя та інших зобов`язаних за договором осіб про зміну процентної ставки не пізніш як за 15 календарних днів до дати, з якої застосовуватиметься нова ставка.

У кредитному договорі встановлюється порядок розрахунку змінюваної процентної ставки із застосуванням погодженого сторонами індексу. Порядок розрахунку змінюваної процентної ставки повинен дозволяти точно визначити розмір процентної ставки за кредитом будь-який момент часу протягом строку дії кредитного договору. Кредитор не має права змінювати встановлений кредитним договором порядок розрахунку змінюваної процентної ставки без згоди позичальника.

З огляду на вищенаведене, боржник вважається належно повідомленим про збільшення розміру процентної ставки за користування кредитом в односторонньому порядку у тому разі, якщо банк не лише відправив на адресу такого боржника листа про зміну умов кредитного договору, а й довів факт його вручення адресатові під розписку.

Такий правовий висновок викладений у постанові Верховного Суду України від 01 жовтня 2017 року у справі № 6-1374цс17 та у постанові Верховного Суду від 03 липня 2019 року у справі № 342/180/17.

Між тим, суд зазначає, що матеріали справи не містять навіть посилання на тип процентної ставки (постійна, змінювана), застосованої банком, позивачем не надано доказів узгодження сторонами змінюваної процентної ставки, порядку та періодичності її зміни, порядку розрахунку змінюваної процентної ставки із застосуванням погодженого сторонами індексу, інших вимог, передбачених законом для застосування змінюваної процентної ставки.

Позивач не надав суду жодного належного доказу узгодження сторонами процентної ставки на рівні 36% річних та підстав її підвищення, також не надано жодного доказу оповіщення відповідачки про збільшення процентної ставки, що є прямим порушенням вимог ст. 1056-1 ЦК України.

Зміна розміру фіксованої процентної ставки в односторонньому порядку позивачем є нікчемною, оскільки докази того, що збільшення розміру процентної ставки погоджено із відповідачкою відсутні.

З огляду на викладене суд доходить висновку про безпідставність дій банку з приводу нарахування відповідачці збільшеної відсоткової ставки, неузгодженої належним чином.

Крім того, суд зазначає, що позивач просить стягнути з відповідачки заборгованість за відсотками у розмірі 520 гривень 52 копійки та заборгованості за простроченими відсотками у сумі 1339 гривень 65 копійок, при цьому, не розкриває таке поняття як «заборгованість за простроченими відсотками», його правову природу та підстави нарахування.

Більш того, судом встановлено та підтверджено матеріалами справи, що підстави нарахування «заборгованості за простроченими відсотками» не передбачені й самими Умовами та Правилами надання банківських послуг.

З огляду на викладене, суд доходить висновку, що розрахунок заборгованості, що наданий позивачем на обґрунтування позовних вимог, є неналежним та недостатнім доказом для підтвердження позовних вимог, а тому суд не приймає його до уваги.

Тобто, докази, якими позивач підтверджує обставини щодо погодження між сторонами розміру відсотків, якими обґрунтовує свої вимоги, викладені в позовній заяві щодо стягнення з відповідачки заборгованості за відсотками у розмірі 520 гривень 52 копійки та заборгованості за простроченими відсотками у сумі 1339 гривень 65 копійок, в розумінні ст. ст. 77, 79, 80 ЦПК України, є неналежними та недостатніми для підтвердження позовних вимог.

З наданої позивачем довідки про зміну умов кредитування (а. с. 24, 99) вбачається, що 29 листопада 2005 року відповідачці було встановлено кредитний ліміт у розмірі 2000 гривень за карткою № 852767, який в подальшому було зменшено/збільшено, зокрема: 13 серпня 2017 року збільшено до 8500 гривень, 21 травня 2008 року збільшено до 10000 гривень, 26 грудня 2008 року зменшено до 7000 гривень, 22 лютого 2009 року зменшення до 5000 гривень, 13 квітня 2011 року збільшення до 6000 гривень, 20 липня 2011 року збільшення до 8000 гривень, 19 серпня 2011 року збільшення до 10000 гривень, 02 жовтня 2011 року зменшення до 8000 гривень, 04 лютого 2015 року зменшення до 8000 гривень, 10 лютого 2016 року збільшення до 15000 гривень, 30 січня 2019 року збільшення до 16000 гривень, 30 січня 2019 року збільшення до 20000 гривень, 09 грудня 2019 року збільшення до 27000 гривень, 18 березня 2020 року зменшення до 26995 гривень 17 копійок, 31 березня 2020 року зменшення до 25605 гривень 62 копійок, 14 квітня 2020 року зменшення до 25605 гривень 62 копійок, 27 квітня 2020 року зменшення до 25281 гривні 14 копійок, 08 та 19 травня 2020 року зменшення до 25281 гривні 14 копійок, 01, 12 та 23 червня 2020 року зменшення до 25281 гривні 14 копійок, 06 липня 2020 року зменшення до 24337 гривень 06 копійок, 17 липня та 07 серпня 2020 року зменшення до 14148 гривень 42 копійки, 18 серпня 2020 року зменшення до 14010 гривень 84 копійок, 09 вересня 2020 року зменшення до 13301 гривні 44 копійок, 24 вересня 2020 року зменшення до 13208 гривень 08 копійок, 07 жовтня 2020 року зменшення до 0 гривень.

При цьому, вказані відомості не відповідають виписці по картковому рахунку відповідачки. Так, відомості щодо зменшення кредитного ліміту 04 лютого 2015 року до 8000 гривень, стосуються картки НОМЕР_2 , а не картки № НОМЕР_3 , яка по суті є спеціальним платіжним засобом, оскільки саме її зазначено в анкеті-заяві відповідачки від 03 листопада 2005 року. Також, не відповідають дійсності відомості щодо збільшення кредитного ліміту 30 січня 2019 року до 16000 гривень, 30 січня 2019 року до 20000 гривень та 09 грудня 2019 року до 27000 гривень, оскільки вони стосуються картки № НОМЕР_4 , а не картки № НОМЕР_3 .

Крім того, судом встановлено та підтверджено матеріалами справи, що взагалі не підтверджені випискою по картковому рахунку відповідачки відомості щодо збільшення/зменшення їй кредитного ліміту: 10 лютого 2016 року, 18 та 31 березня 2020 року, 14 та 27 квітня 2020 року, 08 та 19 травня 2020 року, 01, 12 та 23 червня 2020 року,06 та 17 липня 2020 року, 07 та 18 серпня 2020 року ,09 та 24 вересня 2020 року, 07 жовтня 2020 року.

Таким чином, інформація з довідки про зміну умов кредитування картки № НОМЕР_3 не відповідає даним з виписки по картковому рахунки відповідачки.

Згідно з вимогами ст. 1 Закону України «Про платіжні системи», платіжна картка - це електронний платіжний засіб у вигляді емітованої в установленому законодавством порядку пластикової чи іншого виду картки, що використовується для лініювання переказу коштів з рахунка платника або з відповідного рахунку банку з метою оплати вартості товарів і послуг, перерахування коштів зі своїх рахунків на рахунки інших осіб, отримання коштів у готівковій формі в касах банків через банківські автомати, а також здійснення інших операцій, передбачених відповідним договором.

Тобто, з урахуванням вищевикладеного, вбачається, що використання платіжної картки можливе лише за наявності відкритого рахунку.

Позивач не надав суду у якості доказу належним чином оформлений розрахунковий документ, який підтверджує факт видачі/перерахування кредитних коштів на підставі вказаної заяви від 03 листопада 2005 року та кредитного договору б/н від 03 листопада 2005 року на відповідний рахунок відповідачки, та згідно з яким можна було б встановити суму, яку позивач надав/перерахував відповідачці саме як кредитні кошти.

Позивачем на підтвердження своїх вимог, щодо користування відповідачкою кредитними коштами позивача за договором № б/н від 03 листопада 2005 року та наявності у останньої заборгованості за ним, надано суду виписку по карткових рахунках відповідачки. Вказана виписка є первинним банківським документом, а тому може бути належним доказом у справі. Однак надана позивачем виписка по карткових рахунках відповідачки, не береться судом до уваги, оскільки вона надана за період часу з 29 листопада 2005 року по 01 вересня 2021 року, а стягнути заборгованість позивач прохає станом на 13 вересня 2021 року. Тобто вказана виписка не охоплює весь період заборгованості, а відтак у суду відсутня можливість перевірити рух коштів по вказаним у ній рахункам, а також достовірно встановити суми використаних кредитних коштів відповідачкою за казаним кредитним договором та суми внесених нею коштів в рахунок погашення заборгованості.

Крім того, судом встановлено, що вказана виписка містить інформацію про рух/списання/надходження грошових коштів з/на рахунку відповідачки, зокрема: 31 січня 2006 року, 28 лютого 2006 року, 31 березня 2006 року, 28 квітня 2006 року, 31 травня 2006 року, 30 червня 2006 року, 31 липня 2006 року, 31 серпня 2006 року, 29 вересня 2006 року, 31 жовтня 2006 року, 31 листопада 2006 року, 29 грудня 2006 року, 31 січня 2007 року, 28 лютого 2007 року, 30 березня 2007 року, 30 квітня 2007 року, 06 травня 2007 року, 31 травня 2007 року, 29 червня 2007 року, 31 липня 2007 року, 28 серпня 2007 року, 31 серпня 2007 року, 10 вересня 2007 року, 28 вересня 2007 року, 16 жовтня 2007 року, 31 жовтня 2007 року, 14 листопада 2007 року, 31 листопада 2007 року, 05 грудня 2007 року, 28 грудня 2007 року, 31 грудня 2007 року, 08 січня 2008 року, 14 січня 2008 року, 16 лютого 2008 року, 29 лютого 2008 року,31 березня 2008 року, 30 квітня 2008 року, 30 травня 2008 року, 03 та 30 червня 2008 року, 02 липня 2008 року, 05 та 29 серпня 2008 року, 30 вересня 2008 року, 31 жовтня 2008 року, 07 та 28 листопада 2008 року, 31 грудня 2008 року, 30січня 2009 року, 27 лютого 2009 року, 31 березня 2009 року, 01. 02 та 30 квітня 2009 року, 29 травня 2009 року, 19 та 30 червня 2009 року, 31 липня 2009 року, 31 серпня 2009 року, 30 вересня 2009 року, 26 жовтня 2009 року, 31 жовтня 2009 року, 28 та 30 листопада 2009 року, 03 та 31 грудня 2009 року, 26 та 31 січня 2010 року, 03, 05 та 28 лютого 2010 року, 05 та 31 березня 2010 року, 26 та 31 травня 2010 року, 30 червня 2010 року, 31 липня 2010 року, 08 та 31 серпня 2010 року, 22 та 30 вересня 2010 року, 31 жовтня 2010 року, 30 листопада 2010 року, 31 грудня 2010, 31 січня 2011 року, 28 лютого 2011 року, 31 березня 2011 року, 30 квітня 2011 року, 31 травня 2011 року, 30 червня 2011 року, 31 серпня 2011 року, 30 вересня 2011 року, 31 жовтня 2011 року, 30 листопада 2011 року, 31 грудня 2011 року, 05 та 06 січня 2012 року, 01 та 02 лютого 2012 року, 01 та 02 березня 2012 року, 01 та 02 квітня 2012 року, 01 та 02 травня 2012 року, 01 та 02 червня 2012 року, 01 та 02 липня 2012 року, 01 та 02 серпня 2012 року, 01 та 02 вересня 2012 року, 31 жовтня 2012 року, 30 листопада 2012 року, 31 грудня 2012 року, 31 січня 2013 року, 28 лютого 2013 року, 31 березня 2013 року, 30 квітня 2013 року, 31 травня 2013 року, 30 червня 2013 року, 27 липня 2013 року, 31 серпня 2013 року, 30 вересня 2013 року, 30 листопада 2013 року, 31 грудня 2013 року, 31 січня 2014 року, 31 березня 2014 року, 30 квітня 2014 року, 31 травня 2014 року, 30 червня 2014 року, 31 липня 2014 року, 31 серпня 2014 року, 30 вересня 2014 року, 01, 02 та 31 жовтня 2014 року, 30 листопада 2014 року, 31 грудня 2014 року, 31 січня 2015 року, 28 лютого 2015 року, 30 квітня 2015 року, 31 травня 2015 року, 01 липня 2015 року, 01 серпня 2015 року, 01 вересня 2015 року, 01 жовтня 2015 року, 01 листопада 2015 року, 01 грудня 2015 року, 01 січня 2016 року, 01 березня 2016 року, 01 квітня 2016 року, 01 травня 2016 року, 01 червня 2016 року, 01 липня 2016 року, 01 серпня 2016 року, 01 вересня 2016 року, 01 жовтня 2016 року, 01 листопада 2016 року, 01 грудня 2016 року, 01 січня 2017 року, 01 лютого 2017 року, 01 березня 2017 року, 01 квітня 2017 року, 01, 26 та 29 травня 2017 року, 01 червня 2017 року, 01 та 26 липня 2017 року, 01 та 08 серпня 2017 року, 01 вересня 2017 року, 01 жовтня 2017 року, 01 листопада 2017 року, 01 грудня 2017 року, 01 січня 2018 року, 01 лютого 2018 року, 01 березня 2018 року, 01 квітня 2018 року, 01 травня 2018 року, 01 червня 2018 року, 01 липня 2018 року, 01 серпня 2018 року, 01 вересня 2018 року, 01 грудня 2018 року, 01 січня 2019 року, 01 лютого 2019 року, 01 березня 2019 року, 01 квітня 2019 року, 01 травня 2019 року, 01 червня 2019 року, 01 липня 2019 року, 01 серпня 2019 року, 01 вересня 2019 року, 01 жовтня 2019 року, 01 листопада 2019 року, 01 грудня 2019 року, 01 січня 2020 року, 01 лютого 2020 року, 01 березня 2020 року, 01 квітня 2020 року, 01 травня 2020 року, 01 червня 2020 року, 01 липня 2020 року, 01 серпня 2020 року, 01 вересня 2020 року, 01 жовтня 2020 року, 01 листопада 2020 року, 01 грудня 2020 року, 01 січня 2021 року, 01 лютого 2021 року, 01 березня 2021 року, 01 квітня 2021 року, 01 травня 2021 року, 01 червня 2021 року, 01 липня 2021 року, 01 серпня 2021 року, 01 вересня 2021 року без зазначення з якого карткового рахунку здійснюється списання.

Більш того, з вказаної виписки вбачається, що починаючи з 31 січня 2006 року позивачем з відповідачки списувалися відсотки за користування кредитом, відсотки за простроченим кредитом, «служебная операция», «списание с карточного счета», «SAMDN4448», «ACQUIRING FEE», пеня та штраф за простроченим кредитом, однак не зрозуміло по якому саме кредитному договору.

Також, з аналізу вказаних банківських документів вбачається, що відповідачка здійснювала користування вказаними коштами, сума фактично використаних коштів позичальницею за весь час користування кредитом склала 299670 гривень 13 копійок, з останньою транзакцією 31 березня 2020 року, після чого фактичне користування кредитними коштами банку відповідачкою не здійснювалося, а тіло кредиту збільшувалося за рахунок стягнення відсотків за користування кредитом, комісії, пені та штрафів у загальному розмірі 46145 гривень 01 копійка. При цьому, розмір кредитного ліміту розширявся за рахунок списання відсотків, нарахування яких здійснювалося на суму фактично наданої відповідачці позики та розміру відсотків за попередній місяць. Разом з цим, розмір заборгованості збільшувався не тільки за рахунок списання відсотків, а також за рахунок списання з рахунку відповідачки суми комісії та пені, тобто сума відсотків вже нараховувалася на суму позики + розмір відсотків за попередні місяці + розмір пені та комісій.

Крім того, з наданої позивачем виписки по картковому рахунку відповідачки вбачається, що останньою у зазначений період часу з 29 листопада 2005 року по 01 вересня 2021 року внесено грошові кошти на загальну суму 328243 гривні 31 копійка.

Оскільки фактично відповідачка використала кредитних коштів на суму 299670 гривень 13 копійок, а повернула банку кошти в розмірі 328243 гривні 31 копійка, при цьому, позивачем з відповідачки безпідставно було стягнуто грошові кошти у сумі 100 гривень, у вигляді штрафу та пені, які фактично не були обумовлені договором і повинні бути зараховані до погашення боргу за тілом кредиту, суд доходить висновку, що у відповідачки, за вищевказаний період часу, відсутня заборгованість за кредитом, оскільки сума внесених коштів значно перевищує, як витрачену суму кредитних коштів позивача, так і заявлену позивачем вимогу за тілом кредиту (7610 гривень 25 копійок) та простроченим тілом кредиту (2974 гривні 74 копійки), що в сумі становить 10584 гривень 99 копійок.

При цьому, позивачем не розкрито таке поняття як «заборгованість за простроченим тілом кредиту» його правова природа та підстави нарахування не передбачені самими Умовами та Правилами надання банківських послуг, у зв`язку з чим суд позбавлений можливості визначити відмінності між термінами і поняттями «тіло кредиту» та «прострочене тіло кредиту», що, з урахуванням принципу юридичної визначеності, виключає підстави для покладення на споживача банківських послуг обов`язку по його поверненню.

Тобто, докази, якими позивач підтверджує обставини щодо наявності у відповідачки заборгованості за тілом кредиту у розмірі 7610 гривень 25 копійок та простроченим тілом кредиту у сумі 2974 гривні 74 копійки, в розумінні ст. ст. 77, 79, 80 ЦПК України, є неналежними та недостатніми для підтвердження позовних вимог.

Судом встановлено, що жоден із наданих позивачем документів на підтвердження позовних вимог, насправді, не підтверджує наявності у відповідачки заборгованості та її розміру. Крім того, позивачем не надано жодних доказів наявності у відповідачки заборгованості за простроченим тілом кредиту та простроченими відсотками, та обґрунтувань (підстав) для їх нарахування.

З огляду на викладене, суд доходить висновку, що позивачем не надано суду жодних належних, достатніх та допустимих доказів наявності у відповідачки заборгованості тілом кредиту, простроченим тілом кредиту, відсотками та простроченими відсотками, та обґрунтувань (підстав) для їх нарахування.

Враховуюче викладене, з урахуванням того, що позивач є юридичною особою банківською установою, яка має в своєму підпорядкуванні юридичний відділ, що вказує на обізнаність позивача із нормами процесуального права, які регламентують принцип цивільного судочинства, в тому числі й такий принцип як змагальність сторін, за яким кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які посилається як на підставу своїх вимог або заперечень та диспозитивність цивільного судочинства, за яким суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи, враховуючи те, що учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмету спору на власний розсуд та знає про те, що кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій, зважаючи на те, що наданий позивачем розрахунок заборгованості та виписка по картковому рахунку відповідача визнані судом неналежними доказами, а інших належних, достатніх і допустимих доказів на підтвердження своїх позовних вимог позивачем не надано, суд доходить переконливого висновку про недоведеність та необґрунтованість позовних вимог, оскільки вони ґрунтуються лише на припущеннях.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим, ухваленим відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права, має відповідати завданню цивільного судочинства.

Судове рішення не може ґрунтуватися на припущеннях, а тому, виходячи із наведеного вище, суд визнає, що наданими до суду доказами позивач не довів підстав для задоволення заявлених ним вимог про стягнення із ОСОБА_1 заборгованості за кредитним договором № б/н від 03 листопада 2005 року, через що підстави для задоволення позову відсутні.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 5, 10-11, 60, 76-80, 89, 128, 141, 213-215, 258, 265, 280-289, 354-355 ЦПК України, суд, -

У Х В А Л И В :

Позов Акціонерного товариства «Комерційний банк «Приватбанк» (01001, м. Київ, вул. Грушевського, буд. 1-Д; ) до ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ; РНОКПП НОМЕР_5 ) про стягнення заборгованості залишити без задоволення.

Рішення суду може бути оскаржене шляхом подачі апеляційної скарги до Дніпровського апеляційного суду через суд першої інстанції протягом 30 днів зо дня його підписання або протягом 30 днів зо дня його отримання учасниками справи.

Рішення суду набирає законної сили протягом 30 днів зо дня його підписання або протягом 30 днів зо дня його отримання учасниками справи, якщо не буде оскаржено у встановленому порядку.

Заочне рішення може бути переглянуте Красногвардійським районним судом м. Дніпропетровська за письмовою заявою відповідача протягом двадцяти днів зо дня отримання ним копії рішення.

Суддя А.І. Приваліхіна