Провадження 2/311/87/2022
Справа № 311/3350/20
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

18 лютого 2022 року м. Василівка

Василівський районний суд Запорізької області у складі:

головуючого судді Задорожка Д.А.

за участі секретаря судового засідання Чучі С.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного провадження цивільну справу за позовом приватного акціонерного товариства до ОСОБА_1 , про стягнення заборгованості за послуги з централізованого опалення,

В С Т А Н О В И В:

В провадженні Василівського районного суду Запорізької області перебуває цивільна справа за позовом приватного акціонерного товариства до ОСОБА_1 , про стягнення заборгованості за послуги з централізованого опалення.

За позовними вимогами позивач просить суд стягнути з відповідача ОСОБА_1 заборгованість за послуги з централізованого опалення і послуг з обслуговування внутрішньо будинкових теплових мереж за період з січня 2018 року до вересня 2020 року, в загальному розмірі, з урахуванням 3 відсотків річних та інфляційних втрат, 26 188 грн. 85 коп.

При цьому, позивачем вказувалося на невиконання відповідачем обов`язків щодо сплати комунальних послуг за адресою нерухомого майна: АДРЕСА_1 (а.с. 3-6).

Під час судового розгляду представником відповідача заявлене клопотання про закриття провадження, яке мотивоване наступним.

Представник наголосив, що зазначеного позивачем об`єкту нерухомого майна, а саме, квартири АДРЕСА_2 не існує. В 2011 році ОСОБА_1 передав квартиру АДРЕСА_2 до статутного капіталу товариства з обмеженою відповідальністю виробниче-комерційне підприємство «Норт» та об`єкт нерухомості було переведено з житлового фонду у нежитловий і об`єкт з квартири став офісом з прибудовою. Тобто, в 2011 році об`єкт було набуто вказаним товариством, а ОСОБА_1 перестав бути його власником.

На теперішній час, з 04 серпня 2017 року, право власності на об`єкт нерухомого майна набуте товариством з обмеженою відповідальністю «КАЛІПСО-ПЛЮС».

З огляду на викладене, ОСОБА_1 не є належним відповідачем у справі та оскільки власником вказаного вище приміщення є ТОВ «КАЛІПСО-ПЛЮС», яке використовується останнім для здійснення підприємницької діяльності, відповідач, з посиланням на положення п.1 ч.1 ст. 20 ГПК України, вважав, що спір має розглядатися в порядку господарського судочинства (а.с. 84-85).

В судове засідання представники сторін не з`явилися, надали заяви про розгляд справи за їх відсутності.

Вирішуючи питання за клопотанням представника відповідача суд виходить з наступного.

Відповідно до п.1 ч.1 ст. 255 ЦПК України, суд своєю ухвалою закриває провадження у справі, якщо справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

Відповідно до правового висновку Великої Палати Верховного Суду, викладеної у постанові від 20 вересня 2018 року у справі № 751/3840/15-ц (провадження № 14-280цс18), юрисдикція спорів про стягнення боргу за комунальні послуги визначається залежно від суб`єктного складу правовідносин, оскільки у разі, коли споживачем послуг є фізична особа, то відповідно до статті 15 ЦПК України (у редакції, чинній на час звернення до суду) такі спори мали розглядатися за правилами цивільного судочинства, а в разі коли споживачем послуг є юридична особа чи ФОП як власники об`єктів нерухомого майна, то за суб`єктним складом, зазначені спори мали розглядатися відповідно до вимог статей 1, 2, 12 ГПК України (у редакції, чинній на час звернення до суду) у порядку господарського судочинства.

Згідно зі статтею 19 ЦПК України, суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають із цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших відносин, крім справ, розгляд яких здійснюється за правилами іншого судочинства.

За статтею 125 Конституції України судоустрій в Україні будується за принципами територіальності та спеціалізації і визначається законом.

Критеріями розмежування судової юрисдикції, тобто передбаченими законом умовами, за яких певна справа підлягає розгляду за правилами того чи іншого виду судочинства, є суб`єктний склад правовідносин, предмет спору та характер спірних матеріальних правовідносин у їх сукупності. Крім того, таким критерієм може бути пряма вказівка в законі на вид судочинства, у якому розглядається визначена категорія справ.

При визначенні предметної юрисдикції справ суди повинні виходити із суті права та/або інтересу, за захистом якого звернулася особа, заявлених вимог, характеру спірних правовідносин, змісту та юридичної природи обставин у справі.

Отже, у порядку цивільного судочинства за загальним правилом можуть розглядатися будь-які справи, в яких хоча б одна зі сторін, як правило, є фізичною особою, якщо їх вирішення не віднесено до інших видів судочинства.

Відповідно до статті 1 Закону України від 09 листопада 2017 року №2189-VII I«Про житлово-комунальні послуги», житлово-комунальні послуги є результатом господарської діяльності, спрямованої на забезпечення умов проживання та/або перебування осіб у житлових і нежитлових приміщеннях, будинках і спорудах, комплексах будинків і споруд відповідно до нормативів, норм, стандартів, порядків і правил, що здійснюється на підставі відповідних договорів про надання житлово-комунальних послуг; такі послуги надаються індивідуальному споживачу - фізичній або юридичній особі, яка є власником (співвласником) нерухомого майна, або за згодою власника іншій особі, яка користується об`єктом нерухомого майна і отримує житлово-комунальну послугу для власних потреб та з якою або від імені якої укладено відповідний договір про надання житлово-комунальної послуги.

Відповідно до ст. 5 цього закону до житлово-комунальних послуг належать: 1) житлова послуга - послуга з управління багатоквартирним будинком. Послуга з управління багатоквартирним будинком включає: утримання спільного майна багатоквартирного будинку, зокрема прибирання внутрішньо-будинкових приміщень та прибудинкової території, виконання санітарно-технічних робіт, обслуговування внутрішньо будинкових систем (крім обслуговування внутрішньо-будинкових систем, що використовуються для надання відповідної комунальної послуги у разі укладення індивідуальних договорів про надання такої послуги, за умовами яких обслуговування таких систем здійснюється виконавцем), утримання ліфтів тощо; купівлю електричної енергії для забезпечення функціонування спільного майна багатоквартирного будинку; поточний ремонт спільного майна багатоквартирного будинку; 2) комунальні послуги - послуги з постачання та розподілу природного газу, постачання та розподілу електричної енергії, постачання теплової енергії, постачання гарячої води, централізованого водопостачання, централізованого водовідведення, поводження з побутовими відходами.

Отже, надання комунальних послуг є підприємницькою діяльністю для особи, яка надає такі послуги, натомість споживач комунальних послуг не здійснює при споживанні таких послуг підприємницької діяльності, оскільки вони спрямовані на задоволення потреби фізичної чи юридичної особи у забезпеченні холодною та гарячою водою, водовідведенням, газо- та електропостачанням, опаленням, а також вивезення побутових відходів і не залежать від правового статусу споживача. Тобто такі договори не є господарськими у розумінні ГК України.

Юрисдикція таких спорів визначається залежно від суб`єктного складу правовідносин, тобто якщо споживачем послуг є фізична особа, то такі спори повинні розглядатися за правилами цивільного судочинства, а якщо споживачем послуг є юридична особа чи ФОП, то за суб`єктним складом такі спори мають розглядатися в порядку господарського судочинства.

Аналогічні висновки Велика Палата Верховного Суду зробила у постановах від 08 травня 2018 року у справі № 757/45133/15-ц (провадження № 14-114цс18) та від 20 вересня 2018 року у справі № 751/3840/15-ц (провадження № 14-280цс18).

За зазначеними висновками критеріями розмежування судової юрисдикції є суб`єктний склад правовідносин, предмет спору та характер спірних матеріальних правовідносин. Крім того, таким критерієм може бути пряма вказівка в законі на вид судочинства, в якому розглядається визначена категорія справ.

Відповідно до ч. 2 ст. 4 ГПК України, юридичні особи та фізичні особи - підприємці, фізичні особи, які не є підприємцями, державні органи, органи місцевого самоврядування мають право на звернення до господарського суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав та законних інтересів у справах, віднесених законом до юрисдикції господарського суду, а також для вжиття передбачених законом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням.

Таким чином, ознаками господарського спору, підвідомчого господарському суду, є, зокрема, участь у спорі суб`єкта господарювання, наявність між сторонами, господарських відносин, врегульованих Цивільним кодексом України, Господарським кодексом України, іншими актами господарського і цивільного законодавства і спору про право, що виникає з відповідних відносин, наявність у законі норми, що прямо передбачала б вирішення спору господарським судом, відсутність у законі норми, що прямо передбачала б вирішення такого спору судом іншої юрисдикції.

За частиною першою статті 173 ГК України, зобов`язання, що виникає між суб`єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб`єкт (зобов`язана сторона) зобов`язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб`єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або відмовитися від певних дій, а інший суб`єкт (управнена сторона) має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку, є господарським зобов`язанням.

Суд наголошує, що суб`єктами господарювання визнаються учасники господарських відносин, які здійснюють господарську діяльність, реалізуючи господарську компетенцію (сукупність господарських прав та обов`язків), мають відокремлене майно і несуть відповідальність за своїми зобов`язаннями в межах цього майна, крім випадків, передбачених законодавством.

Згідно п. 15 ч. 1 ст.20 ГПК України, господарські суди розглядають справи у спорах, що виникають у зв`язку із здійсненням господарської діяльності (крім справ, передбачених частиною другою цієї статті), та інші справи у визначених законом випадках, зокрема: інші справи у спорах між суб`єктами господарювання.

Судом встановлено, що на підставі договору купівлі-продажу від 04 червня 2007 року відповідач ОСОБА_1 набув у власність квартиру АДРЕСА_3 , що підтверджено копією вказаного договору та Витягом з Державного реєстру правочинів від 04 червня 2007 року та витягом про реєстрацію за ОСОБА_1 права власності на вказану квартиру від 20 червня 2007 року.

Розпорядженням голови Василівської районної державної адміністрації Запорізької області від 19 грудня 2008 року № 883 затверджено акт державної приймальної комісії про прийняття в експлуатацію закінченого будівництвом об`єкта: «Реконструкція двохкімнатної квартири під офіс з прибудовою додаткового приміщення» за адресою: АДРЕСА_1 .

Згідно акту державної приймальної комісії про прийняття в експлуатацію закінченого будівництвом об`єкта прийнято в експлуатацію реконструкцію двохкімнатної квартири під офіс з прибудовою додаткового приміщення за адресою: АДРЕСА_1 .

Рішенням № 23 від 20 січня 2009 року Виконавчого комітету Василівської міської ради Запорізької області вирішено оформити ОСОБА_1 право власності на офіс з прибудовою за адресою: АДРЕСА_4 ; видати ОСОБА_1 свідоцтво про право власності на об`єкт; зобов`язано ОСОБА_1 зареєструвати офіс з прибудовою в РКП «Василівське БТІ» в місячний термін; виключити квартиру АДРЕСА_2 із житлового фонду міської ради; зобов`язати ОСОБА_1 укласти договір сервітутного землекористування; погасити договір купівлі продажу № 770 від 04.06.2007, укладений між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 на квартиру АДРЕСА_2 .

Згідно свідоцтва про право власності на нерухоме майно від 17 лютого 2009 року та витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно від 17 лютого 2009 року, ОСОБА_1 набув у власність офіс з прибудовою за адресою: АДРЕСА_4 .

Рішенням Виконавчого комітету Василівської міської ради Запорізької області від 25 жовтня 2011 року № 294 вирішено оформити право власності на офіс з прибудовою за адресою: АДРЕСА_4 , за товариством з обмеженою відповідальністю виробниче комерційне підприємство «Норт»; видати товариству з обмеженою відповідальністю виробниче комерційне підприємство «Норт» свідоцтво про право власності на об`єкт; зобов`язати товариство з обмеженою відповідальністю виробниче комерційне підприємство «Норт» зареєструвати об`єкт нерухомого майна в РКП «Василівське БТІ»; скасувати свідоцтво про право власності на офіс з прибудовою за вищевказаною адресою, видане ОСОБА_1 на підставі рішення виконкому Василівської міської ради Запорізької області від 20.01.2009 № 23.

Згідно свідоцтва про право власності на нерухоме майно від 28 листопада 2011 року та витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно від 28 листопада 2011 року, товариство з обмеженою відповідальністю виробниче комерційне підприємство «Норт» набуло у власність офіс з прибудовою за адресою: АДРЕСА_4 .

Згідно витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 11.08.2017, власником офісу з прибудовою за адресою: АДРЕСА_4 є ТОВ «КАЛІПСО-ПЛЮС» (а.с. 91-95).

З огляду на викладене, суд зазначає, що квартира АДРЕСА_2 , в установленому законом порядку, внаслідок реконструкції, переведена із житлового фонду міської ради в статус нежитлового приміщення (офіс з прибудовою) зі зміною юридичної адреси.

Враховуючи, що на час розгляду справи, право власності на нежитлове приміщення по АДРЕСА_4 належить ТОВ «КАЛІПСО-ПЛЮС», а спір у справі виник з приводу постачання теплової енергії до нежитлового приміщення, власником якого є юридична особа, суд вважає, що вказаний спір повинен розглядатися за правилами господарського судочинства.

Керуючись ст.ст. 255, 260-261 ЦПК України, суд,

У Х В А Л И В:

Клопотання представника відповідача задовольнити.

Провадження в цивільній справі за позовом приватного акціонерного товариства до ОСОБА_1 , про стягнення заборгованості за послуги з централізованого опалення, закрити.

Роз`яснити позивачу його право звернення до господарського суду Запорізької області з відповідним позовом.

Ухвала суду може бути оскаржена до Запорізького апеляційного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення.

Учасник справи, якому ухвала суду не була вручені у день її проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддею.

Суддя Василівського районного суду

Запорізької області Д.А. Задорожко