Дата документу 06.07.2022 Справа № 362/1892/20
ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Єдиний унікальний №362/1892/20 Головуючий у 1 інстанції Варнавська Л.О.
Провадження № 22-ц/807/885/22 Суддя-доповідач Онищенко Е.А.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 липня 2022 року м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Запорізького апеляційного суду у складі:

головуючого Онищенка Е.А.

суддів: Кухаря С.В.,

Бєлки В.Ю.

за участю секретаря судового засідання Бєлової А.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 у особі представника адвоката Качковського Андрія Сергійовича на рішення Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 12 квітня 2021 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про стягнення суми,-

В С Т А Н О В И Л А:

У квітні 2020 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про стягнення суми, сплаченої в рахунок користування приміщенням за договором найму, а також пені, інфляційних втрат та 3 % річних.

В обґрунтування позовних вимог зазначив, що 10.04.2017р. між ОСОБА_2 , який діяв на підставі довіреності від 12.05.2016р. представляючи інтереси ОСОБА_3 , та ОСОБА_1 було укладено договір найму будівлі №10/04/17. Предметом договору є передача у найм будівлі, зазначеної у технічному паспорті літерою «Н», загальною площею 704,2 кв. м, що знаходиться за адресою АДРЕСА_1 на строк 30 місяців. Право власності на вказану будівлю належить ОСОБА_3 . Відповідно до умов договору вартість найму складу становить 60 гривень за 1 кв .м за один календарний місяць. Сторони визначили порядок взаєморозрахунків, відповідно до якого наймач сплачує вартість найму будівлі за повний строк користування за 30 місяців одним платежем, що становить 1 267 560 грн. Наймачем було виконано свої обов`язки відповідно до умов договору у частині оплати всього строку користування будівлею, а саме у день підписання договору передав ОСОБА_2 грошові кошти в розмірі 1 267 560 грн. в рахунок оплати найму будівлі, що підтверджується розпискою ОСОБА_2 про отримання коштів від ОСОБА_1 .

За умовами договору передбачено момент переходу права найму (оренди), а саме: право найму переходить до наймача при умові повної сплати всього строку користування складом та після підписання акту-прийому передачі будівлі, який сторони зобов`язуються підписати протягом 5 календарних днів після повної сплати наймачем. Після отримання коштів ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , не виконавши умови договору, відмовились від підписання акту прийому передачі. ОСОБА_2 повідомив, що всі отримані грошові кошти від ОСОБА_1 він передав у повному обсязі ОСОБА_3 . Після неодноразових обіцянок зі сторони ОСОБА_2 та ОСОБА_5 щодо врегулювання вищеописаних обставин, ні ОСОБА_2 , ні ОСОБА_5 умови договору виконанні не були: приміщення в найм не передано, гроші не повернуті.

Пункт 2.4 договору найму передбачає, що у разі невиконання умов щодо підписання акту прийому-передачі наймодавцем у п`ятиденний термін, наймодавець повертає протягом п`яти календарних днів сплачену суму за оренди у повному обсязі та сплачує пеню в розмірі 0,5% від зазначеної суми за кожен день прострочення платежу.

17.09.2018р. в рахунок забезпечення виконання договору між позивачем та ОСОБА_4 було укладено договір поруки № 17/09, предметом якого було часткове забезпечення виконання зобов`язання за договором, а саме: сплатити 50 000 грн. наймачу у разі неповернення ОСОБА_2 та ОСОБА_5 1 267 560 грн.

Посилаючись на вказані обставини, ОСОБА_1 просив стягнути з відповідачів 1 267 560 грн., сплачених в рахунок користування приміщенням за весь строк найму; стягнути пеню за останній рік у розмірі 2 313 297 грн.; інфляційні витрати за період 10.04.2017-07.04.2020, що становить 316 890 грн.; три відсотки річних 113 351,11 грн.

Рішенням Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 12 квітня 2021 року позов залишено без задоволення.

Не погоджуючись із зазначеним рішенням суду, ОСОБА_1 у особі представника адвоката Качковського А.С. подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду скасувати, ухвалити нове рішення, яким позовні вимог задовольнити в повному обсязі.

Доводи апеляційної скарги зводяться до того, що судом не надано правової оцінки тим обставинам, що ОСОБА_2 діяв за дорученням ОСОБА_3 , укладаючи договір найму складу з ОСОБА_1 , а тому цей договір створює обов`язки для неї як наймодавця з виконання умов цього договору, але, отримавши орендну плату за весь період найма, ані уповноважений представник ОСОБА_2 , ані сама ОСОБА_3 склад йому не передали, акт приймання-передачі не склали. А тому за умовами договору ( п.п. 2,3, 2.4) зобов`язані повернути йому сплачені як орендну плату кошти. Вважає, що факт отримання ОСОБА_3 від ОСОБА_2 суми коштів, переданих позивачем в якості орендної плати за договором найму, жодним чином не відноситься до предмету цієї справи та не впливає на обов`язок ОСОБА_3 чи її повіреного ОСОБА_2 повернути йому кошти у зв`язку з невиконанням умов договору з передачі майна в найм. Також вважає, що в цьому випадку суд безпідставно вважав, що є необхідним заявлення вимог про розірвання чи визнання недійсним договору найму, оскільки його порушені права саме випливають з умов договору найму.

ОСОБА_3 надав суду відзив на апеляційну скаргу, в якому просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Постановою Запорізького апеляційного суду від 22 вересня 2021 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 у особі представника адвоката Качковського А.С. задоволено частково. Рішення Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 12 квітня 2021 року у цій справі скасовано та прийнято постанову, якою позов задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_6 солідарно з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_1 сплачені як орендну плату за договором № 10/04/17 найму (оренди) кошти у розмірі 50 000 грн., пеню за період з 07.04.2019р. по 07.04.2020р.в сумі 91 250 грн., суму інфляційних втрат за період з 10.04.2017р. по 07.04.2020р. у розмірі 12 500 грн., суму 3% річних у розмірі 1490,41 грн.,а всього - 155 240,41 грн.

Стягнуто з ОСОБА_6 на користь ОСОБА_1 сплачені як орендну плату за договором № 10/04/17 найму (оренди) кошти у розмірі 1 217 560 грн., пеню за період з 07.04.2019р. по 07.04.2020р. в сумі 2 222 047 грн., суму інфляційних втрат за період з 10.04.2017р. по 07.04.2020р. у розмірі 304 390 грн., суму 3% річних у розмірі 111 860,70 грн. ,а всього - 3 855 857,70 грн.

У задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_3 відмовлено у зв`язку з його необґрунтованістю.

Стягнуто на користь ОСОБА_1 витрати на правову допомогу: з ОСОБА_6 у сумі 25 474,38 грн., ОСОБА_4 в сумі 1025,62 грн.

Скасовано заходи забезпечення позову у вигляді арешту майна відповідача ОСОБА_3 та зустрічне забезпечення, накладені ухвалою Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 03.09.2020р.

Постановою Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 14 грудня 2021 року касаційну скаргу ОСОБА_1 задоволено частково. Постанову Запорізького апеляційного суду від 22 вересня 2021 року скасовано, справу передано на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Заслухавши в судовому засіданні суддю-доповідача, пояснення учасників процесу, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з огляду на наступне.

За приписами п.2 ч. 1 ст.374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Відповідно до ч. 1 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні (ч.ч.1,2,5 ст. 263 ЦПК України).

Рішення суду першої інстанції вказаним вимогам не відповідає.

Відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що ОСОБА_3 не була обізнана про укладання договору найму (оренди) будівлі від 10 квітня 2017 року, а тому безпідставними є доводи позивача про те, що вона відмовилась від підписання акту приймання-передачі будівлі. Позивач не ставив питання про розірвання договору найму або визнання його недійсним та не відмовлявся від договору, а тому відсутні підстави для стягнення коштів за оренду приміщення та всіх похідних від цього зобов`язання сум.

що 12.05.2016р. ОСОБА_3 видала довіреність ОСОБА_2 , згідно з якою уповноважила його розпоряджатися (в тому числі продати, обміняти, здавати в оренду, передавати в іпотеку) належний їй об`єкт нерухомого майна, яким є склад площею 704,2 кв. м, розташований за адресою: АДРЕСА_1 , визначаючи ціну та умови самостійно на власний розсуд. Для чого надала йому право, в тому числі, укладати та підписувати від її імені договори оренди складу, отримувати належні їй грошові кошти. Строк дії довіреності визначений в один рік - до 12.05.2017р. Вказана довіреність посвідчена приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Командиром А.М., зареєстрована в реєстрі за № 566 (а.с. 5).

З таким висновком не погоджується колегія суддів.

Встановлено, що 02 травня 2016 року ОСОБА_3 видала нотаріально посвідчену довіреність ОСОБА_2 строком до 12 травня 2017 року, згідно з якою уповноважила його розпоряджатися (в тому числі продати, обміняти, здавати в оренду, передавати в іпотеку) належний їй об`єкт нерухомого майна, яким є склад площею 704,2 кв. м, розташований за адресою: АДРЕСА_1 , визначаючи ціну та умови самостійно на власний розсуд, для чого надала йому право, в тому числі, укладати та підписувати від її імені договори оренди складу, отримувати належні їй грошові кошти.

10 квітня 2017р. між ОСОБА_2 , який діяв на підставі вказаної довіреності від 12.05.2016р. від імені ОСОБА_3 (наймодавець), та ОСОБА_1 (наймач) укладено договір найму будівлі № 10/04/17. За цим договором наймодавець надає, а наймач приймає в платне користування будівлю складу строком на 30 місяців з моменту підписання цього договору, нежитловою площею 704,2 кв. м, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 . Склад належить ОСОБА_3 відповідно до договору купівлі-продажу від 30.06.2004р. (п.1.1 договору № 10/04/17).

Відповідно до п. 2.2 договору № 10/04/17 сторони домовились, що орендна плата сплачується наймачем одноразово за весь строк користування будівлею, а саме, за 30 місяців, що становить 1 267 560 грн.

Згідно п. 2.3 договору № 10/04/17 наймодавець зобов`язаний протягом п`яти днів з моменту отримання орендної плати передати склад у користування наймачеві шляхом складання акту прийому-передачі та скріплення підписами сторін, що є невід`ємною частиною договору. Склад вважається переданим в оренду після повної сплати згідно пункту 2.2 з моменту підписання акту прийому-передачі.

У разі невиконання умов зі сторони наймодавця пункту 2.3 цього договору, наймодавець зобов`язаний у п`ятиденний термін повернути наймачеві всі сплачені кошти (п. 2.4 договору №10/04/17).

Відповідно до п. 5.1 договору № 10/04/17, договір набуває чинності з моменту його підписання сторонами і діє протягом 30 місяців - до 10.10.2019р., та до моменту повного виконання сторонами своїх зобов`язань за цим договором. Умови даного договору можуть бути змінені лише за взаємною згодою сторін з обов`язковим складанням письмового документу (п. 5.2 договору № 10/04/17). Дострокове розірвання договору можливе лише за письмовою згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законодавством України, за винятком випадків, коли одна сторона систематично порушує умови даного договору та свої зобов`язання (п. 5.3 договору № 10/04/17).

Згідно розписки від 10.04.2017р. ОСОБА_2 як представник інтересів ОСОБА_3 на підставі довіреності від 12.05.2016р. отримав від ОСОБА_1 грошові кошти у сумі 1 2675 60 грн., які сплачені ОСОБА_1 відповідно до умов договору найму будівлі № 10104117 від 10.04.2017р., що був укладений між ним як представником ОСОБА_3 та ОСОБА_1 . Цією розпискою ОСОБА_2 підтвердив, що всі зобов`язання зі сторони ОСОБА_1 виконані належним чином, в повному обсязі (а.с.7).

ОСОБА_2 та ОСОБА_1 ці обставини підтвердили в ході розгляду справи, та на теперішній час вони також не оспорюються.

Положеннями частини першої статті 759 ЦК України визначено, що за договором найму (оренди) наймодавець передає або зобов`язується передати наймачеві майно у володіння та користування за плату на певний строк.

Відповідно до ст. 762 ЦК України, за найм (оренду) майна з наймача справляється плата, розмір якої встановлюється договором найму. Плата за найм (оренду) майна вноситься щомісячно, якщо інше не встановлено договором.

Згідно статті 761 ЦК України право передання майна у найм має власник речі або особа, якій належать майнові права. Наймодавцем може бути також особа, уповноважена на укладення договору найму.

За приписами статті 765 ЦК України, наймодавець зобов`язаний передати наймачеві майно негайно або у строк, встановлений договором найму.

Відповідно до ст. 766 ЦК України, якщо наймодавець не передає наймачеві майно, наймач має право за своїм вибором: 1) вимагати від наймодавця передання майна і відшкодування збитків, завданих затримкою; 2) відмовитися від договору найму і вимагати відшкодування завданих йому збитків.

Положеннями частини першої статті 795 ЦК України визначено, що передання наймачеві будівлі або іншої капітальної споруди (їх окремої частини) оформляється відповідним документом (актом), який підписується сторонами договору.

Встановлено та матеріалами справи підтверджено, що після сплати орендарем орендної плати у повному обсязі орендодавець у порушення умов договору оренди не передав спірне нерухоме майно позивачу, акт приймання-передачі, як це передбачено пунктом 2.3 договору оренди, складено не було. Такі обставини сторонами не заперечуються.

Таким чином, колегією суддів встановлено, що ОСОБА_1 вправі вимагати відшкодування збитків у вигляді переданих на виконання договору оренди коштів у розмірі 1 217 560 грн. та нарахованих на них штрафних санкцій.

Визначаючи суб`єкта, відповідального за виконання договору. Колегія суддів виходить з того, що відповідно до ч.1 ст. 237 ЦК України представництвом є правовідношення, в якому одна сторона (представник) зобов`язана або має право вчинити правочин від імені другої сторони, яку вона представляє.

Згідно ч.3 ст. 244 ЦК України довіреністю є письмовий документ, що видається однією особою іншій особі для представництва перед третіми особами.

Положеннями ч.3 ст. 238 ЦК України передбачено, що представник не може вчиняти правочин від імені особи, яку він представляє, у своїх інтересах або в інтересах іншої особи, представником якої він одночасно є, за винятком комерційного представництва, а також щодо інших осіб, встановлених законом.

В силу приписів статті 239 ЦК України, правочин, вчинений представником, створює, змінює, припиняє цивільні права та обов`язки особи, яку він представляє.

Згідно ч.1 ст. 248 ЦК України представництво за довіреністю припиняється у разі: 1) закінчення строку довіреності; 2) скасування довіреності особою, яка її видала; 3) відмови представника від вчинення дій, що були визначені довіреністю; 4) припинення юридичної особи, яка видала довіреність; 5) припинення юридичної особи, якій видана довіреність; 6) смерті особи, яка видала довіреність, оголошення її померлою, визнання її недієздатною або безвісно відсутньою, обмеження її цивільної дієздатності; 7) смерті особи, якій видана довіреність, оголошення її померлою, визнання її недієздатною або безвісно відсутньою, обмеження її цивільної дієздатності.

За приписами ч.1 ст. 249 ЦК України, особа, яка видала довіреність, за винятком безвідкличної довіреності, може в будь-який час скасувати довіреність або передоручення. Відмова від цього права є нікчемною.

Відповідно до ч.1 ст. 1000 ЦК України за договором доручення одна сторона (повірений) зобов`язується вчинити від імені та за рахунок другої сторони (довірителя) певні юридичні дії.

Відповідно до статей 1003, 1004 та 1006 ЦК України у договорі доручення або у виданій на підставі довіреності чітко визначаються юридичні дії, які належить вчинити повіреному. Дії, які належить вчинити повіреному, мають бути правомірними, конкретними та здійсненними. До обов`язків повіреного відноситься, зокрема, і негайне передання довірителеві усього одержаного у зв`язку з виконанням доручення.

Довіреність видається однією особою, тобто довірителем іншій особі (представнику), тому видача довіреності є одностороннім правочином, вона підписується тільки довірителем, а договір доручення - довірителем і повіреним. Юридична сила довіреності не залежить від отримання згоди на її видачу з боку представника. Повноваження виникає незалежно від згоди останнього, а правильно оформлена довіреність дійсна у будь-якому разі, тому що повноваження, яке виникає у представника, не зачіпає його майнових або особистих немайнових прав.

Вказане узгоджується с висновками, викладеними Верховним Судом у постановах: від 17 березня 2021 року в справі № 360/1742/18 (провадження № 61-16849св19) та від 30 червня 2021 року (справа № 761/34272/18, провадження № 61-10820св20).

Таким чином, обов`язок з повернення коштів, наданих представнику на виконання довіреності щодо передання спірного майна в оренду, покладається саме на довірителя, оскільки вчинений представником правочин створює, змінює, припиняє цивільні права та обов`язки особи, яку він представляє, і при цьому повноваження, яке виникає у представника за цією довіреністю, не має зачіпати його майнових або особистих немайнових прав, враховуючи характер одностороннього правочину.

Встановлено та матеріалами справи підтверджено, що власник складу по АДРЕСА_1 ОСОБА_3 на підставі довіреності від 12 травня 2016 року уповноважила ОСОБА_2 , серед іншого, здавати в оренду вказаний склад, для чого надала право укладати і підписувати від її імені договір оренди складу, визначаючи на власний розсуд умови договору, та отримувати грошові кошти.

Довіреність посвідчена приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Командиром А. М. та зареєстрована в реєстрі за № 566.

Станом на 10 квітня 2017 року, коли на підставі цієї довіреності ОСОБА_1 уклав договір оренди з ОСОБА_3 , від імені якої діяв ОСОБА_2 , представництво за цією довіреністю не припинилось, довіреність не була скасована.

Таким чином, саме у ОСОБА_3 виникли права і обов`язки орендодавця за договором оренди від 10 квітня 2017 року, який вчинив її представник ОСОБА_2 .

Законом не передбачений обов`язок орендаря доводити факт передання сплачених ним коштів повіреною особою її довірителю, оскільки такий обов`язок повіреного передбачений статтею 1006 ЦК України.

Заперечуючи факт отримання від повіреного коштів за спірним правочином та вказуючи про фіктивність укладеного між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 договору оренди, ОСОБА_3 не заперечувала факт видання спірної довіреності ОСОБА_2 та не скористалась передбаченим частиною першою статті 249 ЦК України правом на скасування цієї довіреності.

Встановлено, що відповідно до п. 2.5 договору найму ОСОБА_2 має сплатити пеню ОСОБА_1 у розмірі 0,5 % від суми орендної плати за кожен день прострочення передачі майна, та цю суму позивач розрахував за останній рік в розмірі 2 313 297 грн., яка підлягає стягненню на користь позивача.

Колегією суддів визнаються обґрунтованими вимоги позивача, заявлені відповідно до положень статті 625 ЦК України щодо стягнення суми боргу з урахуванням інфляції та 3 % річних, які розраховано ним за період з 10.04.2017р. по 07.04.2020р.: інфляційні втрати в сумі 316 890 грн., 3 % річних в сумі 113 351,11 грн.

Розрахунок цих сум відповідачами не оспорювався, свій контррозрахунок не надавався.

ОСОБА_4 уклав договір поруки № 17/09 від 17.09.2018р. з ОСОБА_1 , згідно з яким зобов`язався відповідати перед ОСОБА_1 частково за виконання наймодавцем зобов`язань, що випливають з умов договору № 10/04/17 найму (оренди) будівлі від 10.04.2017р.( т. 1 а.с. 4).

Відповідно до п. 1.2 договору поруки поручитель зобов`язався у разі несплати наймодавцем наймачеві 1 267 560 грн. сплатити наймачеві 50 00 грн. Тобто, останній поручився в межах суми у розмірі 50 000 грн.

Колегією суддів встановлено, що поручителем також не було виконано свої зобов`язання з виплати позивачеві ОСОБА_1 вказаної суми, тому ОСОБА_3 та ОСОБА_4 мають нести солідарну відповідальність на цю суму та за нарахованими на неї пенею, інфляцією та 3 % річних.

Розрахувавши ці складові стягнення, колегія визначила, що солідарна відповідальність покладається на ОСОБА_3 та ОСОБА_4 : за сплаченими як орендна плата за договором № 10/04/17 найму (оренди) коштами у розмірі 50 000 грн., пенею за період з 07.04.2019р. по 07.04.2020р.в сумі 91 250 грн., сумою інфляційних втрат за період з 10.04.2017р. по 07.04.2020р. у розмірі 12 500 грн., сумою 3% річних у розмірі 1490,41 грн., а всього - 155 240,41 грн.

За вирахуванням цих сум із заявлених позивачем зобов`язання з їх відшкодування позивачу покладається на ОСОБА_3 , а саме: за сплаченими як орендна плата за договором № 10/04/17 найму (оренди) коштами у розмірі 1 217 560 грн., пенею за період з 07.04.2019р. по 07.04.2020р. в сумі 2 222 047 грн., сумою інфляційних втрат за період з 10.04.2017р. по 07.04.2020р. у розмірі 304 390 грн., сумою 3% річних у розмірі 111 860,70 грн., а всього - 3 855 857,70 грн.

Враховую встановлені в ході апеляційного розгляду обставин, колегія визнає частково обґрунтованою апеляційну скаргу ОСОБА_1 щодо його вимог до відповідачів ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , тому відповідно до приписів п.п. 3, 4 ч. 1 статті 376 ЦПК України рішення суду підлягає скасуванню із прийняття постанови про часткове задоволення позову ОСОБА_1 у вище зазначений спосіб.

Приймаючи нове судове рішення, колегія вирішує питання щодо розподілу судових витрат відповідно до вимог статті 141 ЦПК України, які підлягають стягненню з відповідачів ОСОБА_3 та ОСОБА_4 пропорційно до задоволених вимог.

Так, позивачем заявлено про компенсацію йому правової допомоги у сумі 26 500 грн., надання якої ним належним чином підтверджено. Відповідачі не заявили клопотань про її зменшення, а тому вся сума підлягає стягненню з відповідачів з наступним розподілом: з ОСОБА_3 25 474,38 грн., з ОСОБА_4 1025,62 грн.

Керуючись ст.ст. 374, 376, 381-384,389, 390 ЦПК України, колегія суддів,-

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 у особі представника адвоката Качковського Андрія Сергійовича задовольнити частково.

Рішення Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 12 квітня 2021 року у цій справі скасувати.

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про стягнення суми задовольнити частково.

Стягнути солідарно з ОСОБА_4 та ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 сплачені як орендну плату за договором № 10/04/17 найму (оренди) кошти у розмірі 50 000 грн., пеню за період з 07.04.2019р. по 07.04.2020р.в сумі 91 250 грн., суму інфляційних втрат за період з 10.04.2017р. по 07.04.2020р. у розмірі 12 500 грн., суму 3% річних у розмірі 1490,41 грн.,а всього - 155 240,41 грн.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 сплачені як орендну плату за договором № 10/04/17 найму (оренди) кошти у розмірі 1 217 560 грн., пеню за період з 07.04.2019р. по 07.04.2020р. в сумі 2 222 047 грн., суму інфляційних втрат за період з 10.04.2017р. по 07.04.2020р. у розмірі 304 390 грн., суму 3% річних у розмірі 111 860,70 грн. ,а всього - 3 855 857,70 грн.

У задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 відмовити у зв`язку з його необґрунтованістю.

Стягнути на користь ОСОБА_1 витрати на правову допомогу: з ОСОБА_3 у сумі 25 474,38 грн., ОСОБА_4 в сумі 1025,62 грн.

Скасувати заходи забезпечення позову у вигляді арешту майна відповідача ОСОБА_3 та зустрічне забезпечення, накладені ухвалою Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 03.09.2020р.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту судового рішення.

Повний текст судового рішення складено 07 липня 2022 року.

Головуючий

Судді: