ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 лютого 2022 року м.Суми

Справа №591/6573/19

Номер провадження 22-ц/816/168/22

Сумський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - Левченко Т. А. (суддя-доповідач),

суддів - Кононенко О. Ю. , Криворотенка В. І.

з участю секретаря судового засідання Кияненко Н.М.,

сторони:

позивач ОСОБА_1 ,

відповідач ОСОБА_2 ,

розглянув у відкритому судовому засіданні в приміщенні Сумського апеляційного суду в порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу ОСОБА_2

на рішення Зарічного районного суду м. Суми від 27 травня 2021 року, ухвалене у складі судді Шелехової Г.В. в приміщенні Зарічного районного суду м. Суми,

В С Т А Н О В И В:

У жовтні 2019 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 про поділ майна подружжя.

Свої вимоги мотивує тим, що вона перебувала у шлюбі з відповідачем з 24 квітня 2010 року по 03 вересня 2018 року. Від шлюбу мають трьох дітей: сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , дочку ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та сина ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 . Відповідач з грудня 2018 року з ними не проживає, участі в утриманні та вихованні дітей приймає епізодично.

Під час перебування у шлюбі з відповідачем ними за спільні кошти було придбане рухоме майно, а саме у 2013 році легковий автомобіль RENAULT SANDERO 1,4, 2011 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_1 . Відповідач відмовляється добровільно розділити набуте під час шлюбу майно, не надає доступу до автомобіля.

Зазначає, що з врахуванням того, що малолітні діти проживають з нею, вона з серпня 2020 року не працює, оскільки отримала ІІ групу інвалідності, а тому отримує мізерні доходи, рішенням суду присуджено мінімальний розмір аліментів, які відповідач також сплачує нерегулярно, автомобілем користуються інші особи без її згоди, а тому вважає, що розмір її частки майна в спільній сумісній власності, а саме спірного автомобіля, має бути збільшений і вона має право на 2/3 частки автомобіля, придбаного за спільні кошти під час перебування в шлюбі.

Посилаючись на вказані обставини, остаточно уточнивши позовні вимоги, просить:

- визнати за нею право власності на 2/3 частки легкового автомобіля RENAULT SANDERO 1,4, 2011 року випуску, об`єм двигуна 1390 куб. см, номер кузова НОМЕР_2 , реєстраційний номер НОМЕР_1 ;

- визнати за ОСОБА_2 право власності на 1/3 частку вказаного автомобіля;

- зобов`язати ОСОБА_2 передати їй дублікат ключів від автомобіля RENAULT SANDERO та свідоцтва про реєстрацію даного автомобіля, не чинити перешкоди в користуванні даним автомобілем;

- встановити наступний порядок користування спірним автомобілем: вісім місяців на рік (з 1 вересня по 30 квітня включно) автомобіль знаходиться у користуванні ОСОБА_1 , чотири місяці (з 1 травня по 31 вересня включно) автомобіль знаходиться у користуванні ОСОБА_6 , у разі не передавання автомобіля у визначеному порядку, винна сторона сплачує компенсацію за використання автомобіля у розмірі 200 грн за кожен день затримки автомобіля;

- зобов`язати Територіальний сервісний центр №5946 внести зміни до свідоцтва про реєстрацію, вказавши її як співвласника автомобіля.

Судові витрати покласти на відповідача.

Зарічний районний суд м. Суми рішенням від 27 травня 2021 року позов ОСОБА_1 задовольнив частково.

Визнав за ОСОБА_1 право власності на 2/3 частки легкового автомобіля RENAULT SANDERO 1,4, 2011 року випуску, об`єм двигуна 1390 см3, реєстраційний номер НОМЕР_1 , номер кузова НОМЕР_2 .

Зобов`язав ОСОБА_2 передати ОСОБА_1 дублікат ключів від автомобіля RENAULT SANDERO 1,4, 2011 року випуску, об`єм двигуна 1390 см3, реєстраційний номер НОМЕР_1 , номер кузова НОМЕР_2 , та свідоцтва про реєстрацію автомобіля, не чинити перешкоди в користуванні даним автомобілем.

Встановив наступний порядок користування автомобілем RENAULT SANDERO 1,4, 2011 року випуску, об`єм двигуна 1390 см3, номер кузова НОМЕР_2 , реєстраційний номер НОМЕР_1 : 9 місяців (з 1 вересня по 31 травня включно) автомобіль знаходиться у користуванні ОСОБА_1 , 3 місяці (з 1 червня по 31 серпня) автомобіль знаходиться у користуванні ОСОБА_2 .

В іншій частині вимог відмовив у зв`язку з необґрунтованістю.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 , посилаючись на те, що рішення суду ухвалено з порушенням та неправильним застосуванням норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення суду та ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позову в повному обсязі.

В доводах апеляційної скарги зазначає, що спірне майно відноситься до категорії рухомого майна та є річчю неподільною. Оскільки його не можна розділити на частини для його подальшого використання за прямим призначенням, а тому може бути виділений у власність лише одному із подружжя. Тому вважає, що позивачкою обрано невірний спосіб захисту, оскільки заявлена вимога не вирішує спір з приводу поділу спільно нажитого майна подружжя.

Вказує на те, що суд не встановив обсягу усього спільного майна, що суперечить положенню ч. 2 ст. 60 СК України та правилам, встановленим ст.ст. 69-72 СК України та ст. 372 ЦК України, оскільки для вирішення спору між подружжям щодо майна, суд для його поділу був зобов`язаний встановлювати як обсяг спільно нажитого майна, так і інші обставини, що мають значення для вирішення спору, на які сторони посилались як на підставу своїх вимог та заперечень.

Зазначає, що позивачкою жодним чином не доводилось, а судом не досліджено її тверджень з приводу епізодичної участі в утриманні та вихованні малолітніх дітей, відмови відповідача від добровільного розподілу майна. Нею не заявлено клопотання про залучення у справі свідків, які можуть підтвердити вказані обставини.

Наголошує на тому, що позивачка нічим не доводить, що автомобіль використовується не в інтересах дітей.

Крім того, вказує на те, що місцевий суд не дослідив той факт, що позивачка фактично не має практики керування автомобілем з моменту отримання посвідчення водія. Судом не враховано той факт, що дітей до навчальних закладів, до гуртку з вивчення англійської мови та відвідування басейну возить сам відповідач, тобто відсутня потреба у передачі автомобіля у користування позивачці.

Звертає увагу суду на те, що на момент ухвалення місцевим судом рішення, позивачка не являлась особою з інвалідністю ІІ групи.

Від ОСОБА_1 надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому просить рішення суду залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення. Зазначає, що на даний момент вона залишається особою з інвалідністю ІІІ групи та потребує особливих умов у пересуванні разом зі своїми трьома дітьми. Добровільно передавати автомобіль за рішенням суду відповідач відмовляється. Крім того, він також відмовляється сплачувати аліменти на утримання дітей та має заборгованість зі сплати аліментів станом на 01 січня 2022 року в сумі 76 721,21 грн.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення відповідача, який підтримав доводи апеляційної скарги, позивачки та її представника адвоката Бондаренко Є.П., які заперечують проти доводів апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, виходячи з наступного.

Суд першої інстанції встановив та з матеріалів справи вбачається, що з 24 квітня 2010 року ОСОБА_1 та ОСОБА_2 перебували у зареєстрованому шлюбі, який рішенням Зарічного районного суду м. Суми від 03 вересня 2018 року розірвано (а.с.7; 8, Т. 1).

Сторони мають трьох спільних дітей: синів ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , доньку ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_2 (а. с. 9-11, Т. 1).

Діти зареєстровані та проживають разом з позивачкою (а. с. 13, Т. 1).

Станом на момент ухвалення рішення судом першої інстанції позивачка мала ІІ групу інвалідності (а. с. 124, Т. 1), з 07 липня 2021 року їй встановлено ІІІ групу інвалідності.

Зарічний районний суд м. Суми рішенням від 16 квітня 2020 року у справі № 591/4323/19 стягнув з ОСОБА_2 аліменти на утримання сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 у твердій грошовій сумі у розмірі 1109 грн, на утримання доньки ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 у твердій грошовій сумі у розмірі 1109 грн, на утримання сина ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_3 у твердій грошовій сумі у розмірі 889,50 грн, щомісячно, до досягнення дітьми повноліття і аліменти виплачувати матері дітей ОСОБА_1 , починаючи стягнення з 10 липня 2019 року.

Сумський апеляційний суд постановою від 06 жовтня 2020 року рішення Зарічного районного суду м. Суми від 16 квітня 2020 року змінив в частині розміру аліментів: стягнув з ОСОБА_2 аліменти на утримання сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , доньки ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , сина ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , у твердій грошовій сумі у розмірі 6000 грн щомісячно, до досягнення дітьми повноліття, і аліменти виплачувати матері дітей ОСОБА_1 , починаючи стягнення з 10 липня 2019 року.

Згідно відповіді Територіального сервісного центру № 5946 від 17 липня 2019 року станом на 16 липня 2019 року за відповідачем зареєстровано транспортні засоби: 06 квітня 2004 року автомобіль УАЗ-352, 1984 року випуску; 05 листопада 2011 року автомобіль RENAULT SANDERO, 2011 року випуску (а. с. 12, Т. 1)

Відповідно до висновку експерта № СЕ-19/119-20/15918-АВ від 03 лютого 2021 року, ринкова вартість автомобіля марки Renault Sandero, 2011 року випуску, об`єм двигуна 1390 куб. см, номер кузова НОМЕР_2 , реєстраційний номер НОМЕР_1 , з урахуванням зносу, станом на час проведення дослідження може складати 140 533 грн (а. с. 207-211, Т. 1).

Частково задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_1 , суд першої інстанції вважав, що наявні обставини, за яких можливе відступлення від засад рівності часток подружжя при поділі майна, а саме: наявність на утриманні позивачки трьох дітей, які проживають з нею, наявність у неї інвалідності та ту обставину, що користування автомобілем буде здійснюватись нею не лише в її власних інтересах, а також в інтересах дітей. Суд визначив порядок користування транспортним засобом та для реалізації цього права зобов`язав відповідача передати ОСОБА_1 дублікат ключів та свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу.

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції про наявність підстав для часткового задоволення позову, оскільки вони відповідають встановленим обставинам справи та нормам матеріального права.

За правилом статті 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Згідно зі статтею 63 СК України дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними.

Відповідно до частин першої, п`ятої статті 70 СК України у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

За рішенням суду частка майна дружини, чоловіка може бути збільшена, якщо з нею, ним проживають діти, а також непрацездатні повнолітні син, дочка, за умови, що розмір аліментів, які вони одержують, недостатній для забезпечення їхнього фізичного, духовного розвитку та лікування.

Відповідно до положень частини першої статті 71 СК України майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення.

При вирішенні спору про поділ майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, суд згідно з частинами другою, третьою статті 70 СК України в окремих випадках може відступити від засади рівності часток подружжя, враховуючи обставини, що мають істотне значення для справи, а також інтереси неповнолітніх дітей, непрацездатних повнолітніх дітей (за умови, що розмір аліментів, які вони одержують, недостатній для забезпечення їхнього фізичного, духовного розвитку та лікування). Під обставинами, що мають істотне значення для справи, потрібно розуміти не тільки випадки, коли один із подружжя не дбав про матеріальне забезпечення сім`ї, приховав, знищив чи пошкодив спільне майно, витрачав його на шкоду інтересам сім`ї, але і випадки коли один із подружжя не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку чи доходу (частина перша статті 60 СК України).

Колегія суддів відхиляє доводи апеляційної скарги з огляду на наступне.

Відповідач в апеляційній скарзі зазначає, що суд при розгляді справи мав з`ясувати весь обсяг спільно нажитого майна подружжя. Проте жодних доказів на підтвердження наявності будь-якого іншого спільного майна, яке підлягає поділу, суду не надав.

Є помилковими і доводи скаржника, що позивачкою було невірно обрано спосіб захисту.

У пункті 25 постанови Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» судам роз`яснено, що вирішуючи питання про поділ майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, зокрема неподільної речі, суди мають застосовувати положення частин 4, 5 ст. 71 СК щодо обов`язкової згоди одного з подружжя на отримання грошової компенсації та попереднього внесення другим із подружжя відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду.

За відсутності такої згоди присудження грошової компенсації може мати місце з підстав, передбачених ст. 365 ЦК, за умови звернення подружжя (одного з них) до суду з таким позовом (ст. 11 ЦК) та попереднього внесення на депозитний рахунок суду відповідної грошової суми.

У разі коли жоден із подружжя не вчинив таких дій, а неподільні речі не можуть бути реально поділені між ними відповідно до їх часток, суд визнає ідеальні частки подружжя в цьому майні без його реального поділу і залишає майно у їх спільній частковій власності.

Відтак, суд першої інстанції правильно здійснив поділ спірного автомобіля шляхом визнання за позивачкою права власності на 2/3 частки спірного автомобіля. При цьому, за встановлених обставин справи, суд першої інстанції обґрунтовано застосував положення ч. 3 ст. 70 СК України та відступив від засад рівності часток подружжя при поділі спірного автомобіля.

Сторони по справі від шлюбу мають трьох малолітніх дітей, які проживають з позивачкою. В добровільному порядку матеріальну допомогу на утримання дітей відповідач не надавав, тому позивачка змушена була звернутись до суду позовом про стягнення аліментів.

Рішенням Зарічного районного суду м. Суми від 16 квітня 2020 року, яке було змінено постановою Сумського апеляційного суду від 06 жовтня 2020 в частині розміру аліментів, стягнуто з ОСОБА_2 аліменти на утримання дітей у твердій грошовій сумі у розмірі 6000 грн щомісячно.

З розрахунку заборгованості зі сплати аліментів, виданого Зарічним відділом державної виконавчої служби у місті Суми Північно-східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Суми) вбачається, що відповідач несвоєчасно сплачує аліменти на утримання дітей і станом на 01 січня 2022 року утворилась заборгованість у загальному розмірі 76 721,21 грн.

Отже, відповідачем аліменти на утримання дітей сплачуються нерегулярно. Надані відповідачем апеляційному суду докази оплати додаткових витрат на дітей, не спростовують факт неповної та не систематичної сплати ним щомісячних аліментів на утримання дітей.

Крім того, позивачка на даний час є особою з інвалідністю ІІІ групи, у зв`язку з чим потребує особливих умов у пересуванні разом з трьома малолітніми дітьми, що проживають з нею.

Таким чином, колегія суддів вважає, що оскільки на утриманні у позивачки перебуває троє малолітніх дітей, які проживають разом з нею, аліменти відповідачем сплачуються нерегулярно та він має значний розмір заборгованості з їх сплати, що підтверджує недостатність розміру сплачуваних відповідачем аліментів для забезпечення фізичного, духовного розвитку дітей,суд першої інстанції обґрунтовано застосував положення ч. 3 ст. 70 СК України та відступив від засад рівності часток подружжя при поділі спірного автомобіля.

Доводи скаржника, що у позивачки відсутня потреба у передачі їй автомобіля, оскільки він сам возить дітей до навчальних закладів, гуртка та басейну, жодними належними доказами не підтверджуються. Не можна погодитися і з доводами апеляційної скарги про відсутність у позивачки водійського стажу, оскільки посвідчення водія вона отримала в 2017 році та відповідно до положень ст. 317 ЦК України має право користування належним їй майном. Порядок користування спірним транспортним засобом суд першої інстанції встановив з урахуванням частки у праві власності кожної із сторін та потреб у забезпеченні зручного пересування.

Таким чином колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду і не містять нових даних, які б давали підстави для скасування чи зміни ухваленого рішення. Правильно встановивши фактичні обставини справи, суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права, а тому апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

Враховуючи, що ціна позову, виходячи з вартості спірного автомобіля, становить 93 688 грн 67 коп., а також враховуючи предмет позову, колегія суддів відповідно до приписів п. 1 п. 2 ч. 6 ст. 19 ЦПК України визнає вказану справу малозначною як справу незначної складності.

Керуючись ст. ст. 367; 374 ч. 1 п. 1; 375; 381-382 ЦПК України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Рішення Зарічного районного суду м. Суми від 27 травня 2021 рокузалишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і відповідно до п. 1, п. 2 ч. 6 ст. 19, п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Головуючий: Т.А. Левченко

Судді: О.Ю. Кононенко

В.І. Криворотенко