ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05.07.2022 року м. Одеса

Єдиний унікальний номер справи №521/14818/19

Апеляційне провадження № 22-ц/813/4691/22

Одеський апеляційний суд у складі колегії суддів:

головуючого-Колеснікова Г.Я.(суддя-доповідач),

суддів-Вадовської Л.М., Сєвєрової Є.С.,

за участю секретаря - Кузьмук А.В.,

розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу адвоката Фабіжевського Володимира Сергійовича в інтересах ОСОБА_1 , яка діє в своїх інтересах та інтересах малолітньої ОСОБА_2 , на заочне рішення Малиновського районного суду м.Одеси від 26 серпня 2020 року, ухвалене під головуванням судді Лічмана Л.Г.,

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст позовної заяви

У вересні 2019 року ОСОБА_3 звернулась до суду з уточненим в подальшому позовом до Одеської міської ради, комунального підприємства «Міське агентство з приватизації житла» ( далі КП «Міське агентство з приватизації житла») про визнання права власності в порядку спадкування за заповітом.

Позов обґрунтовано тим, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер ОСОБА_4 , який склав на її користь заповіт. Після його смерті відкрилась спадщина на квартиру АДРЕСА_1 .

Позивачка вказала, що вона прийняла спадщину, оскільки у встановлений строк звернулась до нотаріуса з заявою про прийняття спадщини. Інші спадкоємці відсутні. Однак у видачі свідоцтва про право на спадщину було відмовлено через відсутність правовстановлюючих документів, на вказане нерухоме майно, так як за життя спадкодавець ОСОБА_4 не встиг завершити приватизацією вказаної квартири.

ОСОБА_3 зазначила, що мати ОСОБА_4 - ОСОБА_5 в 1961 року отримала ордер на вселення до спірної квартири. В січні 1961 року вся сім`я заселилась та стала проживати у ній. Після демобілізації з армії у 1975 році ОСОБА_4 повернувся додому, прописався та став проживати у зазначеній квартирі.

14 серпня 1980 року ОСОБА_4 був засуджений Іллічівським районним судом м.Одеси та відбув покарання у вигляді позбавлення волі строком на п`ять років. Після відбуття покарання з 26 червня 1985 року він прописався та став постійно проживати у квартирі.

Після смерті матері ОСОБА_4 переоформив на себе особовий рахунок, сплачував комунальні платежі. В листопаді 2006 року він вирішив приватизувати квартиру та став збирати документи. Про свої наміри він повідомив знайомого ОСОБА_6 та попросив його доглянути за квартирою на період своєї відпустки з 07 по 25 листопада 2006 року, проте, після повернення додому, ОСОБА_6 з дружиною та сином не впустили його до квартири.

Зазначала, що ОСОБА_4 в подальшому дізнався про те, що рішенням Малиновського районного суду м.Одеси від 03 листопада 2003 року за сім`єю ОСОБА_7 визнано право користування квартирою, а його визнано таким, що втратив право користування нею. Це рішення, на підставі його скарги, скасовано апеляційним судом. Іншим судовим рішенням, залишеним без змін касаційною інстанцією, виселено ОСОБА_6 з цієї квартири та вселено ОСОБА_4 .

На підставі цих рішень розпорядженням голови Малиновської районної державної адміністрації розірвано договори найму з ОСОБА_6 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , відкриті виконавчі провадження та 14 квітня 2016 року вони виселені.

10 та 12 липня 2019 року ОСОБА_4 звертався до органу приватизації з заявами про передачу йому у приватну власність спірної квартири, однак завершити приватизацію не зміг, так як ІНФОРМАЦІЯ_1 помер.

Посилаючись на викладене, позивачка просила задовольнити її позов та визнати за нею право власності на квартиру АДРЕСА_1 в порядку спадкування за заповітом після смерті ОСОБА_4 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 (т.1а.с.3-10,86-94,111-117,т.2а.с.1-6).

Зміст рішення суду першої інстанції

Заочним рішенням Малиновського районного суду м.Одеси від 26 серпня 2020 року позов задоволено.

Визнано за ОСОБА_3 право приватної власності на квартиру АДРЕСА_1 в порядку спадкування за заповітом після смерті ОСОБА_4 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Рішення суду мотивовано тим, що обов`язковою умовою переходу права вимоги у порядку спадкування до спадкоємців про визнання за ними права власності на квартиру, в якій проживали спадкодавці, але померли до вирішення питання відповідним державним органом про її приватизацію, є звернення спадкодавця до відповідного органу приватизації з належно оформленою заявою що такий правовий висновок викладено у постанові Верховного Суду України від 11 грудня 2013 року у справі № 6-121цс13 (т.2а.с.150-155).

Відповідачами - Одеською міською радою та КП «Міське агентство з приватизації житла» заява про перегляд заочного рішення не подавалася та воно набрало законної сили.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги та відзиву на апеляційну скаргу

В апеляційній скарзі адвокат Фабіжевський В.С. в інтересах ОСОБА_1 , яка діє в своїх інтересах та інтересах малолітньої ОСОБА_2 просить рішення суду скасувати, ухвалити нове рішення, яким відмовити у позові.

В апеляційній скарзі апелянт наводить наступні доводи та зазначає, що:

- заочним рішенням Малиновського районного суду м.Одеси від 26 серпня 2020 року порушені права малолітньої ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , як особи, яка, є зареєстрованою і проживає у спірній квартирі, проте, в особі свого законного представника ОСОБА_1 (матері), не брала участь у справі, а тому суд вирішив питання про її права та обов`язки;

- згідно ст.ст.59,352 ЦПК України малолітня ОСОБА_2 реалізує своє процесуальне право на оскарження рішення від 26 серпня 2020 року в особі свого законного представника ОСОБА_1 , яка діє в своїх інтересах та інтересах малолітньої доньки;

- відповідно до довідки про реєстрацію місця проживання особи, за відомостями Департаменту надання адміністративних послуг малолітня ОСОБА_2 з 26 квітня 2016 року по теперішній час є зареєстрованою за адресою: АДРЕСА_2 ;

- опис вкладення відправлення до приватизації містить заяву на приватизацію житла від 08 липня 2019 року з підписом наймача ОСОБА_4 , копію паспорта, копію коду, довідку про реєстрацію місця проживання, копію ордеру, копію свідоцтва про смерть, техпаспорт на квартиру АДРЕСА_1 . Проте, вказані поштові відправлення на адресу відповідача - КП «Міське агентство з приватизації житла» не надходили, що підтверджено листом директор Одеської філії АТ «Укрпошта» Дрозда С.Я. № 27-19 від 28 січня 2020 року, який надано з результатами ухвали суду про витребування доказів;

- відповідно до п.18 Положення про порядок передачі квартир (будинків), жилих приміщень у гуртожитках у власність громадян (далі-Положення), передбачено, що для проведення процедури приватизації громадянином до органу приватизації подається відповідний перелік документів, в тому числі оформлена заява на приватизацію квартири;

- у п.18 вказаного Положення зазначено, що прийняті документи реєструються органом приватизації в окремому журналі; форму журналу реєстрації заяв та прийнятих документів наведено у Додатку 3;

- згідно до відповіді КП «Міське агентство з приватизації житла» від 11 січня 2020 року № 09/01-13 на ухвалу суду зазначено, зокрема, що письмових звернень ОСОБА_4 стосовно приватизації квартири від 10 липня 2019 року до КП не надходило;

- позивачкою ОСОБА_3 не надано належних та допустимих доказів того, що, спадкодавець ОСОБА_4 за життя звернувся до відповідача з належно оформленою заявою стосовно приватизації квартири, як і не надано будь-яких доказів з відміткою КП «Міське агентство з приватизації житла» про отримання документів про приватизацію спірної квартири від ОСОБА_4 ;

- в порушення вимог Положення, ОСОБА_4 за життя не звертаввся особисто до КП «Міське агентство з приватизації житла» з належно оформленою заявою на приватизацію спірної квартири, та з наданням законодавчо визначеного переліку документів, відповідно, орган приватизації був позбавлений можливості прийняти будь-яке рішення з цього питання;

- право ОСОБА_4 на приватизацію квартири не підлягає захисту у судовому порядку, відповідно, так само і право ОСОБА_3 , яке, в даному випадку є похідним від права спадкодавця , не підлягає захисту (т.3а.с.89-95).

У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_3 , посилаючись на необґрунтованість та безпідставність її доводів, просить скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін (т.3а.с.114-124).

В подальшому позивачка подала до суду клопотання про закриття апеляційного провадження у справі з тих підстав, що оскаржене рішення не порушує права, свободи, інтереси та обов`язки ОСОБА_1 та її малолітньої дочки ОСОБА_2 ,

Правом відзиву на апеляційну скаргу відповідачі не скористались.

Про дату судового засідання, призначеного на 05 липня 2022 року, учасники процесу, а також адвокат Фабіжевський В.С. і ОСОБА_1 , інтереси якої представляє апелянт, повідомлені належним чином, заяв про відкладення розгляду справи з поважних причин не подавали, що відповідно до правил ч.2 ст.372 ЦПК України не перешкоджає розгляду справи у їх відсутність.

Позиція апеляційного суду

Заслухавши суддю-доповідача обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, перевіривши рішення суду першої інстанції на предмет вирішення ним питання про права, свободи, інтереси та обов`язки ОСОБА_1 та її малолітньої дочки ОСОБА_2 , колегія суддів приходить до висновку про необхідність закриття апеляційного провадження з таких підстав.

Встановлені судом фактичні обставини справи

Згідно ордеру на вселення від 06 січня 1961 року, виданого на підставі рішення виконкому Одеської міської ради, вбачається, що ОСОБА_5 отримала право на заняття 2 кімнат, площею 39,4 кв.м. у квартирі АДРЕСА_1 у складі сім`ї з чотирьох осіб, серед яких значиться син ОСОБА_4 (т.1 а.с.21).

Із довідки №070024 від 01 червня 1985 року установи Південь 311/51 видно, що 14 серпня 1980 року ОСОБА_4 засуджено народним судом Іллічівського району м.Одеси за ст.206 ч.3 КК УРСР строком на 5 років позбавлення волі, що покарання він відбував з 02 червня 1980 року по 01 червня 1985 року (т.1а.с.22-23).

ІНФОРМАЦІЯ_3 померла мати ОСОБА_4 - ОСОБА_5 (т.1а.с.25).

У листі начальника Одеського відділення залізної дороги до начальника Одеської дистанції цивільних споруджень зазначено, що у зв`язку зі смертю основного квартиронаймача ОСОБА_5 необхідно переоформити особовий рахунок на ім`я її сина ОСОБА_4 на склад сім`ї одна особа та укласти з ним договір найму житлового приміщення (т.1а.с.26)

Відповідно до заповіту від 13 травня 2019 року, посвідченого приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Пачевою І.І., за реєстром №995, вказано, що ОСОБА_4 у присутності свідків ОСОБА_10 та ОСОБА_11 на випадок своєї смерті заповів на користь ОСОБА_3 все своє майно де б воно не находилось та з чого б воно не складалось (т.1а.с.15-16).

ІНФОРМАЦІЯ_1 у віці 66 років помер ОСОБА_4 (актовий запис № 7754) т.1 а.с.20.

Після смерті ОСОБА_4 заведено спадкову справу № 40/2019 (т.1а.с.13).

Згідно довідки приватного нотаріуса Одеського міського нотаріального округу Пачевої І.І, від 28 серпня 2019 року № 347/02-14 вбачається, що ОСОБА_3 є спадкоємцем за заповітом після смерті ОСОБА_4 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 , та подала заяву про прийняття спадщини 31 липня 2019 року (т.1а.с.14).

Крім того, рішеннями судів, які набрали законної сили, встановлені наступні обставини.

Так, у жовтні 2003 року ОСОБА_6 , ОСОБА_9 , ОСОБА_8 звернулись до суду з позовом до Малиновської районної адміністрації м.Одеси у якому просили визнати за ними право користування двокімнатною квартирою АДРЕСА_1 та зобов`язати відповідача укласти з ними договір найму цієї квартири.

03 листопада 2003 року рішенням Малиновського районного суду м.Одеси позов задоволено (т.1а.с.37).

Ухвалою апеляційного суду Одеської області 26 лютого 2008 року за апеляційною скаргою ОСОБА_4 , який не був залучений до участі у розгляді справи, зазначене рішення суду скасовано, а справу направлено на новий розгляд до суду першої інстанції (т.1а.с.38-39).

У липні 2008 року ОСОБА_4 звернувся до суду із зустрічним позовом до ОСОБА_6 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , Малиновської районної державної адміністрації м.Одеси, у якому просив виселити з квартири тимчасових мешканців ОСОБА_6 , ОСОБА_9 , ОСОБА_8 без надання іншого жилого приміщення, зобов`язати Малиновську району державну адміністрацію м.Одеси розірвати укладений між нею та ОСОБА_6 договір найму квартири у складі трьох осіб, зобов`язати ВГІРФО Малиновського РВ ГУМВС України в Одеській області зняти їх з реєстрації та вселити його у цю двокімнатну квартиру.

У листопаді 2006 року ОСОБА_6 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_4 , у якому просив визнати його таким, що втратив право користування цією квартирою.

У грудні 2006 року ОСОБА_4 звернувся до суду із зустрічним позовом, у якому просив визнати за ним право користування квартирою і вселити його.

Ухвалою Малиновського районного суду м.Одеси від 24 лютого 2009 року позови об`єднані в одне провадження.

Рішенням Малиновського районного суду м.Одеси від 22 червня 2012 року у задоволенні всіх позовів відмовлено (т.1а.с.40-43).

Рішенням апеляційного суду Одеської області 17 грудня 2014 року рішення суду першої інстанції частково скасовано.

Вселено ОСОБА_4 у квартиру АДРЕСА_1 .

Виселено ОСОБА_6 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 із цієї квартири.

Зобов`язано Малиновську районну адміністрацію Одеської міської ради розірвати договір житлового найму цієї квартири, укладений з відповідачами.

В іншій частині у позові ОСОБА_4 відмовлено.

У решті рішення суду першої інстанції залишено без змін (т.1а.с.44-46)..

Рішення суду першої інстанції в частині відмови у задоволенні позову ОСОБА_6 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 не оскаржувалось та в апеляційному порядку не переглядалось.

Ухвалою колегії суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 29 квітня 2015 року касаційна скарга ОСОБА_6 відхилена, рішення апеляційного суду Одеської області від 17 грудня 2014 року залишено без змін (т.1а.с.47-51).

Таким чином, рішенням судів встановлений правовий статус ОСОБА_6 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , як таких, що не набули права користування спірною квартирою і є тимчасовими мешканцями, які підлягають виселенню з квартири, а ОСОБА_4 вселенню в спірну квартиру.

21 листопада 2016 року ОСОБА_6 звернувся до Малиновського районного суду м.Одеси з позовом до Малиновської районної адміністрації Одеської міської ради про визнання права власності за набувальною давністю на квартиру АДРЕСА_1 . В позові він зазначав, що більше 20-ти років користується цією квартирою добросовісно, відкрито і безперервно проживає в ній (справа № 521/19498/16).

Під час розгляду цієї справи ухвалою суду першої інстанції від 06 серпня 2019 року ОСОБА_3 залучено до участі у справі в якості правонаступника третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору - ОСОБА_4 . Ця ухвала була оскаржена представником ОСОБА_6 та ухвалою Одеського апеляційного суду від 03 вересня 2019 року відмовлено у відкритті апеляційного провадження, у зв`язку з тим, що апеляційну скаргу подано на судове рішення, що не підлягає апеляційному оскарженню.

10 січня 2020 року ОСОБА_6 подав до суду заяву про залишення без розгляду його позову про визнання права власності за набувальною давністю.

Ухвалою Малиновського районного суду м. Одеси від 20 січня 2020 року позов ОСОБА_6 про визнання права власності за набувальною давністю залишено без розгляду і роз`яснено йому право на повторне звернення до суду.

Мотиви, з яких виходить апеляційний суд, та застосовані норми права

Відповідно до ч.1ст. 352 ЦПК України особи, які не брали участі у справі, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки.

Отже, необхідною умовою для набуття особою, яка не брала участі у справі, права апеляційного оскарження судового рішення є вирішення цим судовим актом питання щодо прав, свобод, інтересів та (або) обов`язків цієї особи.

На відміну від оскарження судового рішення учасником справи, особа, не залучена до участі у справі, повинна довести наявність у неї правового зв`язку зі сторонами спору або безпосередньо з судовим рішенням через обґрунтування наявності трьох критеріїв: вирішення судом питання про її: (1) право, (2) інтерес, (3) обов`язок і такий зв`язок має бути очевидним та безумовним, а не ймовірним.

При цьому судове рішення повинно безпосередньо стосуватися прав, інтересів та обов`язків цієї особи, тобто судом має бути розглянуто й вирішено спір про право у правовідносинах, учасником яких на момент розгляду справи та прийняття рішення судом є апелянт, або міститься судження про права та обов`язки цієї особи у відповідних правовідносинах.

Рішення є таким, що прийняте про права та обов`язки особи, яка не була залучена до участі у справі, якщо в мотивувальній частині рішення містяться висновки суду про права та обов`язки цієї особи, або у резолютивній частині рішення суд прямо вказав про права та обов`язки таких осіб. В такому випадку рішення порушує не лише матеріальні права осіб, не залучених до участі у справі, а й їх процесуальні права, що витікають із сформульованого в пункті 1 ст. 6 Європейської конвенції про захист прав людини і основних свобод положення про право кожного на справедливий судовий розгляд при визначенні його цивільних прав і обов`язків.

Таку правову позицію щодо застосування правил ч.1ст.352 ЦПК України містить постанова Верховного Суду від 29 жовтня 2020 року у справі №200/6831/18.

На стадії апеляційного провадження, під час якої вирішується питання про можливість прийняття апеляційної скарги особи, що не брала участі у справі, та яка вважає, що ухваленим рішенням порушені її права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, суд апеляційної інстанції установлює, чи дійсно мало місце порушення таких прав, свобод, інтересів та обов`язків у зв`язку із ухваленим рішенням, та в залежності від установленого вчиняє відповідні процесуальні дії.

Як зазначив Верховний Суд у постанові від 20 січня 2020 року у справі № 2-1426/08, особи, які не брали участі у справі мають право оскаржити в апеляційному порядку ті судові рішення, які безпосередньо встановлюють, змінюють, обмежують або припиняють права або обов`язки цих осіб. Судове рішення слід вважати таким, яким вирішено питання про права та обов`язки осіб, яких не було залучено до участі у справі, якщо в мотивувальній частині рішення містяться висновки або судження суду про права та обов`язки цих осіб або в резолютивній частині рішення суд прямо вказав про права та обов`язки цих осіб. Будь-який інший правовий зв`язок між скаржником і сторонами спору не є підставою для висновку про вирішення судом питань про права та обов`язки цієї особи.

У постанові Верховного Суду від 24 липня 2019 року у справі № 320/915/19 міститься висновок про те, що право на апеляційне оскарження мають особи, які не брали участі у справі, проте ухвалене судове рішення завдає їм шкоди, що виражається у несприятливих для них наслідках.

Це питання має вирішуватись апеляційним судом, виходячи з конкретних обставин справи та з урахуванням змісту судового рішення.

Отже право апеляційного оскарження рішення суду виникає в особи, яка не була учасником розгляду справи, у разі, якщо оскаржуване рішення містить положення щодо прав чи обов`язків скаржника.

Згідно п.3 ч.1 ст.362 ЦПК України суд апеляційної інстанції закриває апеляційне провадження, якщо після відкриття апеляційного провадження за апеляційною скаргою, поданою особою з підстав вирішення судом питання про її права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, встановлено, що судовим рішенням питання про права, свободи, інтереси та (або) обов`язки такої особи не вирішувалося.

Згідно ч.1ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Як вбачається з матеріалів справи, у вересні 2019 року ОСОБА_3 звернулася до суду з уточненим в подальшому позовом до Одеської міської ради, КП «Міське агентство з приватизації житла» про визнання права власності в порядку спадкування за заповітом, в якому просила визнати за нею право власності на вищевказану квартиру в порядку спадкування за заповітом після смерті ОСОБА_4 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Як вбачається із копії свідоцтва про народження м ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , її батьком є ОСОБА_8 , а матір`ю - ОСОБА_1 (т.1а.с.162).

25 листопада 2019 року ОСОБА_6 звернувся до суду з заявою про вступ до участі у даній справі справі в якості третьої особи.

У червні 2020 року ОСОБА_6 звернувся до суду з позовною заявою до ОСОБА_3 , Одеської міської ради, КП «Міське агентство з приватизації житла» про визнання права власності, в якій просив залучити його до участі у справі, в якості третьої особи з самостійними вимогами щодо предмета спору, відмовити ОСОБА_3 у позові та визнати за ним право власності на спірну квартиру за набувальною давністю, посилаючись на те, що він з родиною з 1977 року проживає у спірній квартирі.

Ухвалою Малиновського районного суду м.Одеси від 17 червня 2020 року ОСОБА_6 у прийнятті позовної заяви відмовлено, позовна заява повернута заявнику з роз`ясненням йому право пред`явлення такого позову на загальних підставах (т.2 а.с.66-68).

Постановою Одеського апеляційного суду від 11 серпня 2020 року апеляційна скарга ОСОБА_6 залишена без задоволення, ухвала Малиновського районного суду м.Одеси від 17 червня 2020 року залишена без змін (т.2 а.с.126-132).

Залишаючи без задоволення апеляційну скаргу ОСОБА_6 , колегія суддів, крім іншого, виходила із того, що позовні вимоги ОСОБА_3 та позовні вимоги ОСОБА_6 виникли з різних правовідносин.

Ухвалою Верховного Суду від 30 листопада 2020 року відмовлено у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_6 на ухвалу Малиновського районного суду м.Одеси від 17 червня 2020 року та постанову Одеського апеляційного суду від 11 серпня 2020 року.

Таким чином, Верховний Суд погодився із судовими рішеннями судів про те, що вимоги ОСОБА_6 мають інші фактичні та юридичні підстави, предмет доказування, а тому мають бути розглянуті в різних провадженнях.

Згідно матеріалам справи позовна заява ОСОБА_6 до Малиновської районної адміністрації Одеської міської ради, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору: ОСОБА_3 , про визнання права власності за набувальною давністю залишена без розгляду на підставі ухвали Малиновського районного суду м.Одеси від 20 січня 2020 (т.1 а.с.207).

Із змісту зазначеної ухвали видно, що вона постановлена на підставі заяви позивача ОСОБА_6 про залишення його позову без розгляду (т.1а.с.207).

На теперішній час матеріали справи не містять доказів, що ОСОБА_6 або інші члени його родини зверталися до суду з позовами щодо права власності на вказану квартиру.

Як зазначалось вище, рішенням апеляційного суду Одеської області від 17 грудня 2014 року вселено ОСОБА_4 у спірну квартиру, а родину ОСОБА_6 ОСОБА_8 та ОСОБА_9 виселено із спірної квартири та зобов`язано Малиновську районну адміністрацію Одеської міської ради розірвати договір найму на спірну квартиру з ОСОБА_6 ОСОБА_8 та ОСОБА_9 (т.1а.с.44-46).

Зазначене рішення суду апеляційної інстанції було залишено без змін ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 29 квітня 2015 року (т.1 а.с.47-51).

Тобто, судовими рішеннями встановлено, що ОСОБА_6 , ОСОБА_9 , ОСОБА_8 (батько малолітньої ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 ) не мають право на проживання у спірній квартирі та підлягають виселенню.

Більше того, вказане судове рішення було виконане, що підтверджено постановою державного виконавця про закінчення виконавчого провадження від 18 квітня 2016 року, в якій зазначено, що 14 квітня 2016 року державним виконавцем виконано рішення суду за виконавчим листом №1519/2-1346/11, виданим 18 вересня 2015 року, за яким в примусовому порядку з квартири АДРЕСА_1 за участю понятих та поліції виселено ОСОБА_6 , ОСОБА_8 та ОСОБА_9 (т.1а.с.67-69).

Тобто, сім`я ОСОБА_6 у спірній квартирі не проживає з 14 квітня 2016 року по теперішній час.

Крім того, розпорядженням Голови Малиновської районної адміністрації №306/01-06 від 10 липня 2015 року розірвано договір найму з ОСОБА_6 , ОСОБА_8 та ОСОБА_9 на квартиру АДРЕСА_1 на підставі рішення апеляційного суду Одеської області від 17 грудня 2014 року та ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 29 квітня 2015 року (т.1а.с.61).

При цьому, згідно довідки про зняття з реєстрації, яка видана Департаментом надання адміністративних послуг Одеської міської ради від 09 вересня 2016 року, ОСОБА_6 , ОСОБА_8 та ОСОБА_9 зняті з реєстрації за адресою: квартира АДРЕСА_1 з 02 вересня 2016 року на підставі рішення апеляційного суду Одеської області від 17 грудня 2014 року (т.1а.с.62-64).

Згідно довідки про зняття з реєстрації, яка видана Департаментом надання адміністративних послуг Одеської міської ради (без дати), малолітня ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , значиться зареєстрованою за вказаною адресою з 26 квітня 2016 року (т.1а.с.163).

Разом із тим, матеріалами справи підтверджено, що малолітня ОСОБА_2 не була членом сім`ї ОСОБА_4 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , а місце її проживання за ст.29 ЦК України є місцем проживання її батьків, які із спірній квартири примусово виселені 14 квітня 2016 року постановою державного виконавця на підставі рішення суду.

Крім того, за життя ОСОБА_4 між ним та ОСОБА_6 ОСОБА_8 та ОСОБА_9 існували неприязні відносини, внаслідок чого ОСОБА_4 звертався із скаргами до суду та правоохоронних органів (т.1а.с.28-36).

В свою чергу, як було вказано вище, оскаржуваним судовим рішенням Малиновський районний суд м.Одеси визнав за ОСОБА_3 право власності на вказану квартиру в порядку спадкування за заповітом після смерті ОСОБА_4 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Тобто, зазначеним рішенням жодним чином не вирішувались питання про права та обов`язки ОСОБА_1 , яка діє в своїх інтересах та інтересах малолітньої ОСОБА_2 , оскільки останні не є спадкоємцями ОСОБА_4 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , і ніякого відношення до його спадщини не мають.

Ухвалою Одеського апеляційного суду від 30 вересня 2021 року апеляційне провадження за апеляційними скаргами ОСОБА_6 та ОСОБА_2 , в особі її законного представника ОСОБА_8 (батька), на рішення Малиновського районного суду м.Одеси від 26 серпня 2020 року закрито, з тих підстав, що права ОСОБА_6 та ОСОБА_2 оскаржуваним рішенням суду порушено не було, що питання про їх права, свободи, інтереси та (або) обов`язки також не вирішувалися (т.3а.с.80-83).

Дані про те, що зазначене судове рішення апеляційного суду скасовано матеріали справи не містять.

Таким чином, апеляційна скарга адвоката Фабіжевського В.С. в інтересах ОСОБА_1 , яка діє в своїх інтересах та інтересах своєї малолітньої дочки ОСОБА_2 , фактично повторно подана з метою нібито захисту інтересів малолітньої ОСОБА_2 , але вже від імені її матері, що є недопустимим.

При цьому апеляційний суд зазначає, що у справі відсутні й докази, що і сама ОСОБА_1 , в інтересах якої також подана апеляційна скарга, проживала у спірній квартирі та була там зареєстрована.

Із змісту оскаржуваного заочного рішення Малиновського районного суду м.Одеси від 26 серпня 2020 року видно, що суд вирішив питання лише про права і обов`язки ОСОБА_3 .

Ніяких інших питань, в тому числі питань про права та обов`язки ОСОБА_1 , яка діє в своїх інтересах та в інтересах малолітньої ОСОБА_2 , суд першої інстанції не вирішував.

Інші доводи, наведені в апеляційній скарзі, не є підставою для скасування рішення суду першої інстанції, оскільки судом апеляційної інстанції встановлено відсутність вирішення оскаржуваним рішенням питання щодо прав, свобод, інтересів чи обов`язків ОСОБА_1 , яка діє в своїх інтересах та в інтересах малолітньої ОСОБА_2 .

Посилання апелянта на те, що оскаржуваним рішення порушуються їх права є безпідставними, та необґрунтованими, оскільки таке твердження має ймовірний, а не очевидний та безумовний характер, що також свідчить про недоведеність факту порушення судовим рішенням їх прав.

Відповідно до п.3 ч.1 ст.362 ЦПК України, суд апеляційної інстанції закриває апеляційне провадження, якщо після відкриття апеляційного провадження за апеляційною скаргою, поданою особою з підстав вирішення судом питання про її права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, встановлено, що судовим рішенням питання про права, свободи, інтереси та (або) обов`язки такої особи не вирішувалося.

Враховуючи те, що апеляційна скарга подана представником ОСОБА_1 , яка діє в своїх інтересах та в інтересах малолітньої ОСОБА_2 , які не є учасником даної справи і судом першої інстанції не вирішувалося питання про їх права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, колегія суддів, відповідно до приписів п.3 ч.1ст.362 ЦПК України, закриває апеляційне провадження за скаргою адвоката Фабіжевського В.С.

Керуючись п. 3 ч.1 ст. 362, ст. 381-384, 389, 390 ЦПК України, апеляційний суд

УХВАЛИВ:

Закрити апеляційне провадження за апеляційною скаргою адвоката Фабіжевського Володимира Сергійовича в інтересах ОСОБА_1 , яка діє в своїх інтересах та інтересах малолітньої ОСОБА_2 , на заочне рішення Малиновського районного суду м.Одеси від 26 серпня 2020 року у справі за позовом ОСОБА_3 до Одеської міської ради, комунального підприємства «Міське агентство з приватизації житла» про визнання права власності в порядку спадкування за заповітом.

Ухвала набирає законної сили з дня її прийняття, закрити.

Ухвала може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Повний текст судового рішення складено 06 липня 2022 року.

Головуючий

Судді: