Постанова

Іменем України

06 липня 2022 року

м. Київ

справа № 546/338/20

провадження № 61-4285св22

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Синельникова Є. В. (суддя-доповідач),

суддів: Осіяна О. М., Сакари Н. Ю., Хопти С. Ф., Шиповича В. В.,

учасники справи:

позивачка - ОСОБА_1 ,

відповідачі: Решетилівська міська ради Полтавської області, ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , Головне управління Держгеокадастру у Полтавській області,

треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору: ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 ,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи касаційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Полтавського апеляційного суду у складі колегії суддів:

Триголова В. М., Дорош А. І., Лобова О. А., від 27 квітня 2022 року.

Зміст позовної заяви та її обґрунтування

У травні 2020 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до Решетилівської міської ради Полтавської області, ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , Головного управління Держгеокадастру у Полтавській області, треті особи: ОСОБА_7 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , про визнання недійсними рішень селищної ради, припинення права власності та скасування державної реєстрації.

На обґрунтування позовних вимог ОСОБА_1 зазначала, що вона є власником 2/5 частини домоволодіння, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 (колишня адреса - АДРЕСА_2 ). Власниками іншої частини домоволодіння є ОСОБА_6 (4/15 частини), ОСОБА_5 (1/6 частини) та ОСОБА_7 (по 1/6 частини).

Посилаючись на необхідність захисту її прав, ОСОБА_1 просила:

- визнати недійсним рішення Решетилівської селищної ради Полтавської області від 12 травня 2016 року про надання дозволу ОСОБА_3 та ОСОБА_2 на виготовлення технічної документації щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості), площею

0,1238 га, для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд по АДРЕСА_3 ;

- визнати недійсним рішення Решетилівської селищної ради Полтавської області від 27 жовтня 2016 року про затвердження технічної документації щодо встановлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) та передачі у власність ОСОБА_3 та ОСОБА_2 земельної ділянки, площею 0,1238 га, для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд, кадастровий номер :30:003:0447, по АДРЕСА_3 ;

- припинити право власності ОСОБА_3 на земельну ділянку, площею

0,0619 га, кадастровий номер :30:003:0520, цільове призначення - для будівництва та обслуговування житлового будинку господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), розташовану по АДРЕСА_3 ;

- припинити право власності ОСОБА_2 на земельну ділянку, площею 0,0619 га, кадастровий номер :30:003:0519, цільове

призначення - для будівництва та обслуговування житлового будинку господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), розташовану по

АДРЕСА_3 ;

- скасувати державну реєстрацію земельної ділянки, площею 0,0619 га, цільове призначення - для будівництва та обслуговування житлового будинку господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), кадастровий номер :30:003:0519;

- скасувати державну реєстрацію земельної ділянки, площею 0,0619 га, цільове призначення - для будівництва та обслуговування житлового будинку господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), кадастровий номер :30:003:0520;

- відновити стан земельної ділянки, який існував до порушення прав, шляхом зобов`язання провести демонтаж (знесення) ОСОБА_3 суцільного капітального паркану, який розмежовує домоволодіння по АДРЕСА_1 , та по АДРЕСА_3 , разом із суміжними до паркану воротами зі сторони земель загального користування.

Основний зміст та мотиви судових рішень судів попередніх інстанцій

Рішенням Решетилівського районного суду Полтавської області

у складі судді Зіненка Ю. В. від 20 серпня 2021 року у задоволенні позову відмовлено.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що позивачка не довела порушення її прав, як власниці ідеальної частки (2/5 частини) житлового будинку АДРЕСА_1 , у зв`язку з встановленням відповідачами ОСОБА_3 та ОСОБА_2 спірного паркану. Зазначено, що позивачка не оформила право власності на земельну ділянку, на якій розташований житловий будинок, а тому в силу положень статті 120 Земельного кодексу України має право лише на земельну ділянку, яка потрібна їй для обслуговування належної їй частки житлового будинку (2/5 частини). Спору між суміжними землекористувачами на час затвердження технічної документації не було, що підтверджується підписом попереднього власника належної позивачці частки у житловому будинку в акті прийому-передачі межових знаків на зберігання, а тому в органу місцевого самоврядування не було жодних передбачених законом перешкод для затвердження відповідачам технічної документації із землеустрою.

Додатковим рішенням Решетилівського районного суду Полтавської області від 03 вересня 2021 року у задоволенні заяви адвоката Бурбак О. В., поданої в інтересах ОСОБА_3 , про стягнення витрат на професійну правничу допомогу відмовлено.

Відмовляючи у задоволенні заяви про стягнення витрат на професійну правничу допомогу, суд першої інстанції виходив із того, що відповідачкою не доведено понесення витрат на правову допомогу у розмірі 10 000,00 грн, оскільки договір про надання правових послуг №07/10 від 07 жовтня

2020 року не містить жодної інформації про те, що послуги адвоката надаються у цій цивільній справі, у ньому не зазначено розміру та порядку обчислення адвокатського гонорару, а додаткова угода щодо гонорару та порядку розрахунків, як це передбачено пунктом 4.1 договору, в матеріалах справи відсутня. Крім того, стороною не надано розрахунку (детального опису робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат часу по кожному із виду робіт, необхідних для надання правничої допомоги), а також доказів направлення стороні позивача акту прийому-передачі наданих послуг до договору від 07 жовтня 2020 року № 07/10 та квитанції від 15 серпня 2021 року № 193599, чим позбавлено позивачку можливості дослідити вказані докази та підготувати відповідні клопотання і заперечення.

Постановою Полтавського апеляційного суду від 15 листопада 2021 року апеляційну скаргу представника ОСОБА_3 - адвоката

Бурбак О. В. задоволено. Додаткове рішення Решетилівського районного суду Полтавської області від 03 вересня 2021 року скасовано. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 судові витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 10 000,00 грн.

Судове рішення апеляційного суду мотивоване тим, що надані представником ОСОБА_3 - адвокатом Бурбак О. В. угода на правову допомогу, акт про надані послуги на професійну правничу допомогу адвоката та квитанції про сплату гонорару є належними та допустимими доказами, що підтверджують виконання умов договору про надання правових послуг, реальність таких витрат та їх співмірність зі складністю справи та обсягом виконаних адвокатом робіт.

Постановою Верховного Суду від 09 лютого 2022 року касаційну скаргу ОСОБА_1 задоволено, постанову Полтавського апеляційного суду

від 15 листопада 2021 року скасовано, справу направлено на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Скасовуючи постанову апеляційного суду та направляючи справу на новий розгляд до суду апеляційної інстанції, Верховний Суд виходив із наявності обов`язкових підстав для скасування судового рішення - розгляд справи без повідомлення учасників справи.

Постановою Полтавського апеляційного суду від 27 квітня 2022 року апеляційну скаргу представника ОСОБА_3 - адвоката

Бурбак О. В. задоволено. Додаткове рішення Решетилівського районного суду Полтавської області від 03 вересня 2021 року скасовано. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 судові витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 10 000,00 грн.

Постанова апеляційного суду мотивована тим, що стороною відповідача обґрунтовано та документально підтверджено розмір витрат на професійну правничу допомогу, надану у цій справі. При визначенні розміру витрат на професійну правничу допомогу судом враховано обсяг наданих послуг, їх реальність, критерії розумності та співмірність вартості послуг по відношенню до заявлених позовних вимог.

Надходження касаційної скарги до суду касаційної інстанції та узагальнені доводи особи, яка її подала

У травні 2022 року до Верховного Суду ОСОБА_1 подала касаційну скаргу, в якій просить скасувати постанову Полтавського апеляційного суду

від 27 квітня 2022 року та направити справу на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Підставами касаційного оскарження судового рішення заявниця зазначила неправильне застосування судом апеляційної інстанції норм матеріального і порушення норм процесуального права, вказавши, що суд застосував норми права без урахування висновків щодо застосування норм права

у подібних правовідносинах, викладених у постановах Верховного Суду

від 24 березня 2021 року у справі № 756/2399/18, від 19 травня 2021 року

у справі № 206/1293/19, від 26 травня 2021 року у справі № 391/35/19,

від 15 вересня 2021 року у справі № 323/642/20, від 27 жовтня 2021 року

у справі № 754/14543/18(пункт 1 частини другої статті 389 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України)), а також не дослідив належним чином зібрані у справі докази (пункт 4 частини другої статті 389 ЦПК України).

ОСОБА_1 посилається на те, що апеляційний суд у порушення вимог частини дев`ятої статті 83 ЦПК України прийняв до уваги акт прийому-передачі від 18 серпня 2021 року та квитанцію від 15 серпня 2021 року № 193599, не звернувши увагу на відсутність підтвердження направлення їх копій іншим учасникам справи. Суд апеляційної інстанції не врахував, що призначення до розгляду питання про ухвалення додаткового рішення щодо судових витрат, повідомлення інших учасників справи про дату та час такого розгляду не звільняє заявника від виконання процесуального обов`язку, передбаченого частиною дев`ятою статті 83 ЦПК України (правовий висновок, викладений у постановах Верховного Суду від 24 березня 2021 року у справі № 756/2399/18, від 15 вересня 2021 року у справі № 323/642/20).

Крім того, апеляційний суд не надав належної правової оцінки договору про надання правових послуг від 07 жовтня 2020 року № 07/10, на підставі якого відповідачці надавалась правова допомога, зокрема щодо розміру гонорару, порядку розрахунків, які повинні бути зазначені в окремій додатковій угоді (пункт 4.1 договору), яка в матеріалах справи відсутня, а також щодо строку дії договору (пункт 8.1 договору).

Позиція Верховного Суду

Перевіривши доводи касаційної скарги та матеріали справи, колегія суддів дійшла висновку, що касаційна скарга підлягає до часткового задоволення.

Відповідно до пунктів 1, 4 частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пункті 1 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права у випадку, якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку та якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами першою, третьою статті 411 цього Кодексу.

Згідно з частиною першою статті 400 ЦПК України, переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, перевіряє правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Відповідно до частин першої, другої та п`ятої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Частина перша статті 133 ЦПК України передбачає, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу (пункт 1 частини третьої вказаної статті Кодексу).

Відповідно до частини першої статті 58 ЦПК України сторона, третя особа, а також особа, якій законом надано право звертатися до суду в інтересах іншої особи, може брати участь у судовому процесі особисто (самопредставництво) та (або) через представника. Представником у суді може бути адвокат або законний представник (частина перша статті 60 ЦПК України).

За змістом статті 15 ЦПК України учасники справи мають право користуватися правничою допомогою. Представництво у суді як вид правничої допомоги здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом.

Повноваження адвоката як представника підтверджуються довіреністю або ордером, виданим відповідно до Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність», про що зазначено в частині четвертій статті 62 ЦПК України.

Відповідно до пункту 4 статті 1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» договір про надання правової допомоги - це домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.

Пунктом 9 частини першої статті 1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» встановлено, що представництво - це вид адвокатської діяльності, що полягає в забезпеченні реалізації прав і обов`язків клієнта в цивільному, господарському, адміністративному та конституційному судочинстві, в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами, прав і обов`язків потерпілого під час розгляду справ про адміністративні правопорушення, а також прав і обов`язків потерпілого, цивільного відповідача у кримінальному провадженні.

Інші види правової допомоги - види адвокатської діяльності з надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правового супроводу діяльності клієнта, складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру, спрямованих на забезпечення реалізації прав, свобод і законних інтересів клієнта, недопущення їх порушень, а також на сприяння їх відновленню в разі порушення (пункт 6 частини першої статті 1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність»).

Види адвокатської діяльності визначені у статті 19 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність».

Гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час (стаття 30 зазначеного Закону).

Однією з основних засад (принципів) цивільного судочинства є відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення (пункт 12 частини третьої статті 2 ЦПК України).

Метою впровадження цього принципу є забезпечення особі можливості ефективно захистити свої права в суді, у разі подання до неї необґрунтованого позову, а також стимулювання сторін до досудового вирішення спору.

Практична реалізація згаданого принципу щодо відшкодування витрат на професійну правничу допомогу відбувається у такі етапи:

1) попереднє визначення суми судових витрат (стаття 134 ЦПК України);

2) визначення розміру судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу між сторонами (стаття 137 ЦПК України)

3) розподіл судових витрат між сторонами (стаття 141 ЦПК України).

Відповідно до частин першої та другої статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Частиною восьмою статті 141 ЦПК України визначено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.

Згідно з частиною третьою статті 137 ЦПК України для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Водночас зі змісту частини четвертої статті 137 ЦПК України слідує, що розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із:

1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг);

2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Велика Палата Верховного Суду вказувала на те, що при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін (пункт 21 додаткової постанови Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15-ц).

У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами (частина п`ята статті 137 ЦПК України).

Склад витрат, пов`язаних з оплатою за надання професійної правничої допомоги, входить до предмета доказування у справі, що свідчить про те, що такі витрати повинні бути обґрунтовані належними та допустимими доказами.

У частинах першій, другій статті 134 ЦПК України визначено, що разом з першою заявою по суті спору кожна сторона подає до суду попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які вона понесла і які очікує понести в зв`язку із розглядом справи.

У разі неподання стороною попереднього розрахунку суми судових витрат суд може відмовити їй у відшкодуванні відповідних судових витрат, за винятком суми сплаченого нею судового збору.

У відповідності до пункту 3 частини першої статті 270 ЦПК України суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо судом не вирішено питання про судові витрати.

У справі, яка переглядається, представник відповідачки

ОСОБА_3 - Бурбак О. В. при поданні відзиву на позовну заяву просила суд стягнути з позивачки на користь ОСОБА_3 судові витрати. До відзиву було додано копію договору про надання правових послуг від 07 жовтня 2020 року № 07/10, ордер на надання правової допомоги серії ПТ № 206042, а також попередній (орієнтовний) розрахунок судових витрат на суму 8 500,00 грн та копію квитанції про їх сплату

від 07 жовтня 2020 року № 193585. Зазначені документи разом із відзивом були направлені стороною відповідача всім учасникам справи, що підтверджується долученими поштовими накладними та описами вкладень до поштових відправлень.

При ухваленні судового рішення суд першої інстанції не вирішував питання про розподіл між сторонами витрат на професійну правничу допомогу, оскільки до закінчення судових дебатів представник відповідачки

ОСОБА_3 - Бурбак О. В. заявила клопотання про те, що стороною відповідача протягом п`яти днів будуть подані докази понесених витрат на правову допомогу.

18 серпня 2021 року до канцелярії суду було подано два документи: акт прийому-передачі наданих послуг до договору про надання правових послуг № 07/10 від 07 жовтня 2020 року на суму 10 000,00 грн, підписаний відповідачкою ОСОБА_3 та адвокатом Бурбак О. В. 18 серпня 2021 року, а також копію квитанції від 15 серпня 2021 року № 193599 про оплату 2 000,00 грн адвокату Бурбак О. В. за представництво ОСОБА_3 , справа № 546/338/20.

Скасовуючи додаткове рішення суду першої інстанції, яким відмовлено у задоволенні заяви представника ОСОБА_3 - Бурбак О. В. про стягнення витрат на професійну правничу допомогу, та ухвалюючи нове судове рішення про стягнення зазначених витрат, суд апеляційної інстанції виходив із того, що стороною відповідача обґрунтовано факт понесення витрат на професійну правничу допомогу, надану у цій справі, у розмірі 10 000,00 грн. При цьому апеляційний суд взяв до уваги наданий стороною відповідача попередній (орієнтовний) розрахунок судових витрат при поданні відзиву на позовну заяву, акт прийому-передачі наданих послуг

від 18 серпня 2021 року та дві квитанції про оплату: від 07 жовтня 2020 року № 193585 на суму 8 500,00 грн та від 15 серпня 2021 року № 193599 на суму 2 000,00 грн.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15-ц (провадження № 14-382цс19) зауважено, що із запровадженням з 15 грудня 2017 року змін до ЦПК України законодавцем принципово по новому визначено роль суду у позовному провадженні, а саме: як арбітра, що надає оцінку тим доказам та доводам, що наводяться сторонами у справі, та не може діяти на користь будь-якої із сторін, що не відповідатиме основним принципам цивільного судочинства.

Саме зацікавлена сторона має вчинити певні дії, спрямовані на відшкодування з іншої сторони витрат на професійну правничу допомогу, а інша сторона має право на відповідні заперечення проти таких вимог, що виключає ініціативу суду з приводу відшкодування витрат на професійну правничу допомогу одній із сторін без відповідних дій з боку такої сторони.

Принцип змагальності знайшов свої втілення, зокрема, у положеннях частин п`ятої та шостої статті 137 ЦПК України, відповідно до яких саме на іншу сторону покладено обов`язок обґрунтування наявність підстав для зменшення розміру витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами, а також обов`язок доведення їх неспівмірності.

За правилами статей 12, 81 ЦПК України року кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до частини дев`ятої статті 83 ЦПК України копії доказів, що подаються до суду, заздалегідь надсилаються або надаються особою, яка їх подає, іншим учасникам справи. Суд не бере до уваги відповідні докази у разі відсутності підтвердження надсилання (надання) їх копій іншим учасникам справи, крім випадку, якщо такі докази є у відповідного учасника справи або обсяг доказів є надмірним, або вони подані до суду в електронній формі, або є публічно доступними.

Приймаючи до уваги акт прийому-передачі наданих послуг від 18 серпня

2021 року та квитанцію від 15 серпня 2021 року № 193599 на суму

2 000,00 грн, апеляційний суд залишив поза увагою дотримання відповідачкою установленого процесуальним законом порядку пред`явлення до відшкодування відповідних судових витрат, зокрема порядку подання доказів і надсилання (надання) їх іншим учасникам справи, у зв`язку із чим дійшов помилкового висновку про наявність підстав для їх стягнення у повному розмірі.

Колегія суддів звертає увагу на те, що у матеріалах справи відсутні докази направлення іншим учасникам справи акту прийому-передачі наданих послуг від 18 серпня 2021 року та квитанції від 15 серпня 2021 року № 193599 на суму 2 000,00 грн, як і відсутні докази ознайомлення з ними позивачки в іншій спосіб.

Ураховуючи зазначене, а також положення частини дев`ятої статті 83 ЦПК України, апеляційний суд не мав правових підстав для прийняття зазначених доказів та стягнення на їх підставі витрат на професійну правничу допомогу.

Водночас, матеріали справи містять копію договору про надання правових послуг від 07 жовтня 2020 року № 07/10, попередній (орієнтовний) розрахунок судових витрат на суму 8 500,00 грн та копію квитанції від 07 жовтня 2020 року № 193585 про сплату ОСОБА_3 на користь Бурбак О. В. 8 500,00 грн за надані послуги по справі № 546/338/20, які були направлені всім учасникам справи, при цьому сторона позивача скористалася правом на подання заперечень щодо таких доказів.

З огляду на дотримання відповідачкою вимог процесуального закону в частині подання доказів на підтвердження понесення витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 8 500,00 грн: договору про надання правових послуг, ордеру, розрахунку витрат та доказів щодо їх сплати, колегія суддів дійшла висновку про наявність підстав для їх стягнення на користь ОСОБА_3 у порядку розподілу судових витрат.

Загальні норми ЦПК України спрямовані на відшкодування судових витрат стороні, яка виграла справу, тобто права якої були невизнані, оспорені або порушені іншою стороною та поновлені лише в результаті розгляду справи судом.

Співмірність витрат ОСОБА_3 на професійну правничу допомогу, заявлених у попередньому розрахунку, наданому до відзиву на позовну заяву, зі складністю справи, обсягом виконаних адвокатом робіт (наданих послуг), часом, витраченим на їх виконання, предметом спору, значенням справи для сторони були предметом дослідження у суді апеляційної інстанції.

Судом апеляційної інстанції ураховано заперечення позивачки щодо обґрунтованості розміру витрат на професійну правничу допомогу, зокрема ненадання додаткової угоди щодо визначення гонорару адвоката та порядку його розрахунку, як це передбачено пунктом 4.1 договору про надання правових послуг від 07 жовтня 2020 року № 07/10, та обґрунтовано зазначено про достатність доказів укладення між відповідачкою та адвокатом Бурбак О. В. договору про надання правових послуг, реального надання цих послуг та їх оплати.

Колегія суддів звертає увагу на те, що для суду не є обов`язковими зобов`язання, які склалися між адвокатом та клієнтом, у контексті вирішення питання про розподіл судових витрат. Вирішуючи це питання, суд повинен оцінювати витрати, що мають бути компенсовані за рахунок іншої сторони, ураховуючи як те, чи були вони фактично понесені, так і оцінювати їх необхідність (пункт 5.44 постанови Великої Палати Верховного Суду від 12 травня 2020 року у справі № 904/4507/18, провадження № 12-171гс19).

Визначені представником відповідача Бурбак О. В. у попередньому розрахунку види професійної правничої допомоги (консультація адвоката, складання відзиву, участь у п'яти судових засіданнях)є необхідними для представлення та захисту інтересів ОСОБА_3 у цій справі, фактично понесеними, відповідають умовам договору про надання правових послуг, а час, витрачений на надання професійної правничої допомоги, є обґрунтованим.

З урахуванням зазначеного, правильним є висновок суду апеляційної інстанції про наявність підстав для стягнення на користь

ОСОБА_3 понесених нею витрат на професійну правничу допомогу у цій справі. Однак, враховуючи те, що при визначенні розміру витрат на професійну правничу допомогу, суд апеляційної інстанції помилково прийняв до уваги докази їх понесення, подані з порушенням процесуального порядку (акт приймання-передачі та квитанція від 15 серпня 2021 року № 193599 на суму 2 000,00 грн), колегія суддів вважає за необхідне змінити оскаржуване судове рішення у частині суми зазначених витрат та стягнути їх у розмірі 8 500,00 грн, оскільки саме такий їх розмір є доведеним допустимими доказами.

Суд скасовує судове рішення повністю або частково і ухвалює нове рішення у відповідній частині або змінює його, якщо таке судове рішення, переглянуте в передбачених статтею 400цього Кодексу межах, ухвалено з неправильним застосуванням норм матеріального права або порушенням норм процесуального права (частина перша статті 412 ЦПК України).

Касаційна скарга ОСОБА_1 на постанову Полтавського апеляційного суду від 27 квітня 2022 року підлягає частковому задоволенню, а оскаржуване судове рішення підлягає зміні, шляхом зменшення суми витрат на професійну правничу допомогу, яка підлягає стягненню в порядку розподілу судових витрат з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 , з 10 000, 00 грн до 8 500,00 грн.

Керуючись статтями 402, 409, 412, 415, 416, 418, 419 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Постанову Полтавського апеляційного суду від 27 квітня 2022 року змінити у частині суми витрат на професійну правничу допомогу, яка підлягає стягненню у порядку розподілу судових витрат з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 , зменшивши її з 10 000 (десять тисяч) грн 00 коп. до 8 500 (вісім тисяч п`ятсот) грн 00 коп.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий Є. В. Синельников

Судді: О. М. Осіян

Н. Ю. Сакара

С. Ф. Хопта

В. В. Шипович