Ухвала

Іменем України

Єдиний унікальний номер справи 362/4609/17
Номер провадження 22-ц/824/6357/2022
Головуючий у суді першої інстанції Корнієнко С.В.
Доповідач у суді апеляційної інстанції Поливач Л.Д.
29 червня 2022 року місто Київ

Номер справи 362/4609/17

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - Поливач Л.Д. (суддя - доповідач),

суддів: Стрижеуса А.М., Шкоріної О.І.

секретар судового засідання: Сіра Ю.М.

учасники справи:

позивач ОСОБА_1

відповідач Васильківська міська рада

особа, яка подала апеляційну скаргу ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Києві апеляційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Васильківського міськрайонного суду Київської області від 14 листопада 2017 року, ухвалене у складі судді Корнієнко С.В., в приміщенні Васильківського міськрайонного суду Київської області, інформація про дату складення повного рішення не зазначена,

в с т а н о в и в :

ОСОБА_1 звернулася до Васильківського міськрайонного суду Київської області з позовом до Васильківської міської ради, де з урахуванням уточненої позовної заяви просила суд встановити їй додатковий строк до 14 лютого 2018 року для прийняття спадщини у вигляді 1/4 частини житлового будинку АДРЕСА_1 та визнати за нею право власності на вказане майно у порядку спадкування.

Свої позовні вимоги позивач обґрунтовувала тим, що власником спірної 1/4 частини вказаного будинку був ОСОБА_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 . З ІНФОРМАЦІЯ_2 у вказаному будинку проживала ОСОБА_4 , яка була спадкоємцем іншої 3/4 частини спірного житлового будинку після смерті спадкодавця ОСОБА_5 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_3 . Після смерті свого батька ОСОБА_6 , у фактичне управління спірної 1/4 частини житлового будинку АДРЕСА_1 вступила його донька ОСОБА_4 , тобто остання фактично вступила у володіння та управління цією 1/4 частину будинку без подальшого оформлення на себе права спадщини на вказану частину будинку.

Вказувала, що померла ОСОБА_4 безперервно та добросовісно володіла спірною 1/4 частиною вказаного будинку з 07 червня 1967 року по день її смерті ІНФОРМАЦІЯ_4 . Позивач у встановленому законом порядку прийняла у спадщину за заповітом своєї тітки ОСОБА_4 інші 3/4 частини цього житлового будинку. Оскільки, після смерті ОСОБА_4 обов`язки по догляду за будинком АДРЕСА_1 , витрати на його ремонт, проведення газопостачання виконує позивач, остання змушена була звернутись до суду із вказаним позовом, так як вона не була обізнана про те, що спірна 1/4 частина вищевказаного будинку входила до спадкової маси спадщини, залишеної після смерті її тітки ОСОБА_4 , яку остання фактично прийняла у спадщину після смерті свого батька ОСОБА_7 , але не оформила на нього право власності.

Рішенням Васильківського міськрайонного суду Київської області від 14 листопада 2017 року позов ОСОБА_1 задоволено, визначено їй додатковий строк до 14 лютого 2018 року для прийняття спадщини у вигляді 1/4 частини житлового будинку АДРЕСА_1 , а також визнано за ОСОБА_1 право власності у порядку спадкування на вказане нерухоме майно.

Не погодившись із рішенням суду, особа, яка не брала участі у справі - ОСОБА_2 , вважаючи, що вказаним рішенням суду було вирішено питання про її права та інтереси, подала апеляційну скаргу, у якій просила суд скасувати ухвалене у цій справі судове рішення та ухвалити нове, яким у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовити.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги ОСОБА_2 посилалась на те, що позивач, звертаючись до суду із позовом у цій справі приховала від суду ряд обставин, які вплинули на законність і обґрунтованість ухваленого судом рішення. А саме те, що ОСОБА_2 являється онукою померлого ОСОБА_8 , який при житті був зареєстрований і постійно проживав у спірному будинку та після смерті своєї матері отримав свідоцтво про право на спадщину за законом на весь будинок. Після смерті батька заявник з приводу оформлення спадкових прав на вказаний будинок звернулася до Радомишльської державної нотаріальної контори, де була заведена спадкова справа №516699, та де у письмовій заяві остання вказувала, що її батько ОСОБА_9 прийняв зазначену спадщину після її діда ОСОБА_6 .

Вказувала, що її рідна тітка ОСОБА_4 , правонаступником якої є позивач у справі, намагаючись одноособово оформити на себе спадкові права, звернулася до Васильківського міськрайонного суду Київської області з позовом у справі №2-1513/2011, у якому просила визнати за нею право власності на 3/4 частини житлового будинку, що розташований в АДРЕСА_1 , в порядку спадкування після смерті дядька.

29 серпня 2011 року Васильківським районним судом Київської області було ухвалено рішення про задоволення вказаного позову ОСОБА_4 , яке у лютому 2017 році ОСОБА_2 оскаржила в апеляційному порядку. Таким чином, звертаючись у вересні 2017 року до суду з позовом у цій справі, позивач приховала від суду факт тривалих судових процесів з приводу оформлення спадщини.

Крім того, вказувала, що суд першої інстанції, розглядаючи спір у цій справі не залучив до участі у справі заявника та Радомишльську держану нотаріальну контору та не витребував з цього приводу завірені копії спадкової справи. Також, у порушення вимог статті 175 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) місцевий суд при розгляді позовних вимог ОСОБА_1 вийшов за межі позовної заяви та ухвалив два взаємовиключні рішення, а саме про визначення додаткового строку для подання заяви і про визнання за позивачем права власності, що у свою чергу є неправильно.

У травні 2022 року до суду апеляційної інстанції надійшов відзив ОСОБА_1 , поданий представником ОСОБА_10 , на апеляційну скаргу, у якому останні зазначили про необґрунтованість доводів апеляційної скарги ОСОБА_2 . Вказали, що заявник безпідставно посилається на наявність у неї спадкового права на спірний будинок, оскільки сам факт її звернення до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини у 2014 році (факт смерті спадкодавця був у 1976 році) не може бути підтвердженням видачі їй відповідного свідоцтва про право на спадщину і не є підтвердженням наявності у неї права на спадщину.

Крім того, постановою Верховного Суду від 17 лютого 2021 року по справі №2/1513/2011 було вказано, що суд апеляційної інстанції дійшов обґрунтованого висновку про те, що оскаржуваним рішенням суду першої інстанції не порушуються права та інтереси ОСОБА_2 , оскільки ОСОБА_3 (її дід) помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , тобто ще за життя свого брата - ОСОБА_5 , а тому ОСОБА_2 , яка є двоюрідною онукою ОСОБА_5 , не може претендувати на отримання спадщини після смерті останнього, оскільки не проживала з ним на час смерті, не вступила в управління чи володіння спадковим майном, відповідної заяви у передбачений законом шестимісячний термін до нотаріальної контори не подавала.

У червні 2022 року до суду апеляційної інстанції надійшла відповідь ОСОБА_2 на відзив ОСОБА_1 , у якій заявник стверджувала про те, що її батько ОСОБА_9 прийняв спадщину після померлого ОСОБА_8 , але за життя не встиг її належним чином оформити. Тому, враховуючи те, що заявник прийняла спадщину після померлого батька, вона вважає, що визнання за позивачем права власності на 1/4 частину спірного будинку порушує її майнові права та законні інтереси.

У судовому засіданні суду апеляційної інстанції позивач ОСОБА_1 та її представник ОСОБА_10 проти доводів апеляційної скарги заперечували та просили суд закрити апеляційне провадження у справі, оскільки оскаржуваним судовим рішенням питання про права, свободи, інтереси та (або) обов`язки ОСОБА_2 не вирішувалося.

Заявник ОСОБА_2 , а також представник відповідача - Васильківської міської ради за викликом у судове засідання не з`явились, про час, дату та місце розгляду справи повідомлялись апеляційним судом у відповідності до вимог закону.

Відповідно до статті 372 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) суд апеляційної інстанції відкладає розгляд справи в разі неявки у судове засідання учасника справи, щодо якого немає відомостей про вручення йому судової повістки, або за його клопотанням, коли повідомлені ним причини неявки буде визнано судом поважними.

Неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Враховуючи той факт, що учасники справи були належним чином повідомлені про дату, час та місце судового розгляду справи та від ОСОБА_2 надійшла заява про розгляд справи за її відсутністю, суд апеляційної інстанції вважав за можливе проводити розгляд справи за відсутності осіб, які не з`явились в судове засідання.

Дослідивши матеріали справи, вислухавши пояснення осіб, які з`явилися в судове засідання, перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_2 підлягає закриттю, з урахуванням наступного.

Як убачається з матеріалів справи, у вересні 2017 року ОСОБА_1 звернулась до суду із позовом у цій справі до Васильківської міської ради про визнання права власності на 1/4 частину житлового будинку, розташованого на АДРЕСА_1 . Свої вимоги, позивач обґрунтовувала тим, що вказана частина будинку належала на праві приватної власності її діду ОСОБА_7 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Вказувала, що з 07 червня 1967 року у вказаному будинку проживала донька ОСОБА_7 (та її рідна тітка) ОСОБА_4 , яка у свою чергу була спадкоємцем іншої 3/4 частини цього будинку, яку вона отримала у спадок від свого дядька ОСОБА_5 (брата ОСОБА_7 ), який помер ІНФОРМАЦІЯ_3 . Таким чином, ОСОБА_4 за час свого життя після смерті батька ОСОБА_7 добросовісно володіла 1/4 частиною житлового будинку АДРЕСА_2 , відтак вступила у фактичне володіння та управління цим спадковим майном без подальшого оформлення на себе права власності на цю частину будинку. Крім того, позивач зазначала суду про те, що наразі саме вона безперервно та добросовісно володіє вищевказаною 1/4 частиною спірного будинку, оскільки прийняла у спадщину за заповітом своєї тітки ОСОБА_4 усе належне їй майно, здійснює обов`язки по догляду за будинком, несе витрати з його ремонту та проведення газопостачання тощо.

Судом встановлено, що згідно витягу з реєстру прав власності на нерухоме майно від 08 лютого 2012 року власником 1/4 частини житлового будинку загальною площею 30,4 кв.м розташованого по АДРЕСА_1 значився ОСОБА_3 , а іншою 3/4 частиною будинку - ОСОБА_4 .

Відповідно до наявної в матеріалах справи копії свідоцтва про смерть, ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_3 помер у віці 71 року у місті Васильків Київської області.

Рішенням Васильківського міськрайонного суду Київської області від 29 серпня 2011 року було задоволено позов ОСОБА_4 до Васильківської міської ради, ОСОБА_1 , третя особа: Васильківська міська Державна нотаріальна контора про визнання права власності в порядку спадкування за законом. Визнано за ОСОБА_4 право власності на 3/4 частини житлового будинку, що розташований в АДРЕСА_1 в порядку спадкування за законом.

Вказаним судовим рішенням встановлено, що відповідно до рішення Народного суду Васильківського району Київської області №22717-69 від 22 вересня 1969 року за позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_6 про встановлення факту родинних відносин та встановлення права власності на 3/4 частини домоволодіння, ОСОБА_9 та ОСОБА_6 є рідними братами.

Також, судом було встановлено, що ОСОБА_6 був батьком ОСОБА_4 , яка відповідно до свідоцтва про одруження серії НОМЕР_1 змінила своє прізвище після одруження на « ОСОБА_4 ». Таким чином, суд встановив, що ОСОБА_4 була племінницею спадкодавця ОСОБА_5 та була спадкоємцем п`ятої черги, у зв`язку із чим звернулася до Васильківської міської державної нотаріальної контори із заявою, в якій просила видати їй свідоцтво про право на спадщину на спадкове майно після смерті дядька.

Листом Васильківської державної нотаріальної контори від 30 березня 2011 року №510/02-14 останній було відмовлено у видачі такого свідоцтва, у зв`язку із тим, що у неї був відсутній факт прийняття спадщини, а також відсутні документи, які підтверджували родинні відносини з померлим.

Зі змісту вказаного рішення убачається, що враховуючи те, що після смерті спадкодавця пройшов значний проміжок часу, до нотаріальної контори, крім позивачки, для отримання свідоцтва про право власності на дане майно спадкоємці ближчого ступеня споріднення не зверталися, спадщини ніким прийнята не була, а позивач з 1967 року і на час ухвалення у справі цього рішення проживала у будинку, що був спадковим майном, суд дійшов висновку про можливість задоволення її позову та визнав за нею право власності на 3/4 частини житлового будинку, що розташований у АДРЕСА_1 в порядку спадкування за законом після смерті дядька.

06 квітня 2011 року ОСОБА_4 склала заповіт, посвідчений державним нотаріусом Васильківської міської нотаріальної контори Нещасною Т.М. за реєстровим №1-678, згідно якого заповідала ОСОБА_1 все своє майно, де б воно не було і з чого б воно не складалось, і, взагалі, або те, що буде їй належати на день смерті і на що вона за законом матиме право.

У відповідності до наданої суду копії свідоцтва про смерть серії НОМЕР_2 , виданого 15 травня 2014 року Відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Васильківського міськрайонного управління юстиції у Київській області, ОСОБА_4 померла ІНФОРМАЦІЯ_4 у віці 83 років.

18 грудня 2014 року державним нотаріусом Авдіївської державної нотаріальної контори Пономаренко О.О. на ім`я позивача ОСОБА_1 було видано свідоцтво про право на спадщину за заповітом, відповідно до якого остання успадкувала 3/4 частину житлового будинку АДРЕСА_1 , яка належала спадкодавцю на підставі рішення Васильківського міськрайонного суду Київської області від 29 серпня 2011 по справі №2-1513/2011.

Згідно наданих позивачем копій довідки від 23 липня 2017 року та акту обстеження від 03 травня 2017 року, складених депутатом Васильківської міської ради Вознюк Н.А. з 07 червня 1967 року по 11 травня 2014 року (день її смерті) одноосібно проживала у будинку АДРЕСА_1 , одноосібно володіла та користувалася вказаним будинком у вказаний період часу. На протязі з 1980 року і до дня смерті ОСОБА_4 за її доглядом, допомоги в благоустрої будинку, постійним ремонтом, догляду за земельною ділянкою займались її рідна сестра ОСОБА_9 та її донька ОСОБА_1 , а після смерті хазяйки будинки та її сестри всі обов`язки догляду за будинком продовжує виконувати племінниця ОСОБА_1 згідно заповіту та свідоцтва на право власності.

Суд першої інстанції, вирішуючи справу, виходив з положень статей 1268 («прийняття спадщини»), 1272 («наслідки пропущення строку для прийняття спадщини») Цивільного кодексу України (далі - ЦК України), а також статтей 5448 та 549 Цивільного кодексу Української РСР зробивши при цьому висновок, що ОСОБА_4 прийняла спадщину після смерті свого батька - ОСОБА_7 шляхом фактичного користування та управлінням спадковим майном, а спадщину після смерті ОСОБА_4 за заповітом прийняла ОСОБА_1 .

При цьому, відповідачем у даній справі була лише Васильківська міська рада.

Так, відповідно до частини першої статті 17 ЦПК України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення.

За змістом частини першої статті 352 ЦПК України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково.

Вказані норми процесуального закону встановлюють порядок та спосіб апеляційного оскарження судового рішення, який можливий у тому разі, коли суд вирішив питання про права, свободи, інтереси та (або) обов`язки осіб, які не брали участі у справі.

Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

У постанові від 27 листопада 2019 року у справі №2-4392/09, постанові від 16 жовтня 2019 року у справі №638/21181/15-ц, постанові від 11 вересня 2019 року у справі №705/2-1281/2010 Верховний Суд дійшов висновку, що особи, які не брали участь у справі, мають право оскаржити в апеляційному порядку лише ті судові рішення, які безпосередньо встановлюють, змінюють або припиняють права і обов`язки цих осіб. При цьому, на відміну від оскарження судового рішення учасниками справи, не залучена до участі у справі особа повинна довести наявність у неї правового зв`язку зі сторонами спору або безпосередньо судовим рішенням через обґрунтування наявності таких критеріїв: вирішення судом питання про її право, інтерес, обов`язок, причому такий зв`язок має бути очевидним та безумовним, а не ймовірним.

Як зазначив Верховний Суд у постанові від 20 січня 2020 року у справі №2-1426/08, у постанові від 30 січня 2020 року у справі №646/6461/17, особи, які не брали участі у справі мають право оскаржити в апеляційному порядку ті судові рішення, які безпосередньо встановлюють, змінюють, обмежують або припиняють права або обов`язки цих осіб. Судове рішення слід вважати таким, яким вирішено питання про права та обов`язки осіб, яких не було залучено до участі у справі, якщо в мотивувальній частині рішення містяться висновки або судження суду про права та обов`язки цих осіб або в резолютивній частині рішення суд прямо вказав про права та обов`язки цих осіб. Будь-який інший правовий зв`язок між скаржником і сторонами спору не є підставою для висновку про вирішення судом питань про права та обов`язки цієї особи.

У постанові Верховного Суду від 11 грудня 2019 року у справі №1715/2798/12 також зазначається, що в залежності від того, чи вирішувалось судовим рішенням питання про права та обов`язки особи, яка його оскаржує, визначається право на оскарження такого рішення. Судове рішення, що оскаржується особою, яка не залучалась до розгляду справи, повинно безпосередньо впливати на обсяг прав та обов`язків цієї особи, тобто судом має бути розглянуто й вирішено спір про право у правовідносинах, учасником яких на момент розгляду справи та прийняття рішення судом першої інстанції є заявник, або містити судження про права та обов`язки цієї особи у відповідних правовідносинах.

Таким чином, апеляційний суд, розглядаючи подану ОСОБА_2 апеляційну скаргу на рішення Васильківського міськрайонного суду Київської області від 14 листопада 2017 року, наділений повноваженнями лише на з`ясування питання чи було безпосередньо встановлено, змінено, обмежено або припинено права та обов`язки заявника, та відповідно на його законність та обґрунтованість не перевіряється.

ОСОБА_2 , звернувшись до суду апеляційної інстанції з апеляційною скаргою на ухвалене судом першої інстанції рішенням у цій справі, в обґрунтування своєї позиції щодо порушення її прав, вказувала, що позивач приховала від суду той факт, що право на спадщину у вигляді спірної 1/4 частини вказаного будинку має саме ОСОБА_2 , оскільки її померлий батько ОСОБА_9 вступив у спадщину після смерті її діда ОСОБА_7 , у зв`язку із чим заявник у 2014 році звернулася до Радомишльської державної нотаріальної контори.

Так, з доданих ОСОБА_2 до апеляційної скарги копій свідоцтв про народження (серії НОМЕР_3 ) та про укладення шлюбу (серії НОМЕР_4 ), а також копії рішення Радомишльського районного суду Житомирської області від 30 березня 2016 року по справі №28918/16-ц убачається, що вона є донькою ОСОБА_9 .

Відповідно до копії свідоцтва про народження серії НОМЕР_5 ОСОБА_9 був сином ОСОБА_3 .

Рішенням Радомишльського районного суду Житомирської області від 21 квітня 2016 року у справі №289/2276/15-ц було задоволено заяву ОСОБА_2 та встановлено факт неправильності запису в свідоцтві про смерть серії НОМЕР_6 , виданого 24 липня 2014 року відділом реєстрації актів цивільного стану Васильківського міського управління юстиції у Київській області.

Зі змісту вказаного судового рішення убачається, що згідно свідоцтва про смерть серії НОМЕР_6 , виданому 24 липня 2014 року в місті Васильків Київської області ІНФОРМАЦІЯ_1 помер ОСОБА_6 . ІНФОРМАЦІЯ_7 помер батько заявниці ОСОБА_2 - ОСОБА_9 .

Судом було зазначено, що згідно відповіді Київського обласного державного нотаріального архіву після смерті ОСОБА_6 спадкова справа не заводилась. При цьому, зазначені невідповідності в прізвищах як однієї особи, так і членів однієї родини, що стали можливими в зв`язку з довільним перекладом прізвища, імені та по батькові з російської мови, якою були складені всі правовстановлюючі документи за часів СРСР, перешкоджали реєстрації права власності на нерухоме майно на підставі свідоцтва про право на спадщину.

Крім того, факт рідства ОСОБА_2 із своїм дідом ОСОБА_6 також був встановлений судами апеляційної і касаційної інстанцій під час перегляду судового рішення у справі 2-1513/2011, де ОСОБА_2 , як особою, що не брала участі у справі, було подано апеляційну скаргу на рішення Васильківського міськрайонного суду Київської області від 29 серпня 2011 року.

Згідно доданої до апеляційної скарги копії витягу про реєстрацію в Спадковому реєстрі 02 жовтня 2014 року Радомишльською державною нотаріальною конторою у реєстрі було зареєстровано спадкову справу за №107/2014, заведену після смерті ОСОБА_5 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_7 .

Так, для з`ясування в ході апеляційного розгляду питання, чи було оскаржуваним рішенням вирішено питання про права, інтереси, та (або) обов`язки ОСОБА_2 , суду апеляційної інстанції першочергово необхідно з`ясувати, чи було після смерті ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_7 прийнято спадщину її батьком за час свого життя у встановленому законом порядку, оскільки своє право на апеляційне оскарження ухваленого у цій справі рішення заявник обґрунтовує саме наявністю у неї права на спадкування 1/4 частини спірного будинку, яку її батько прийняв у спадщину після смерті її діда ОСОБА_6 .

Відповідно до роз`яснень, викладених у пункті 1 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування», відносини спадкування регулюються правилами ЦК України, якщо спадщина відкрилася не раніше 01 січня 2004 року. У разі відкриття спадщини до зазначеної дати застосовується чинний на той час закон, зокрема, відповідні правила ЦК Української РСР 1963 року, у тому числі щодо прийняття спадщини, кола спадкоємців за законом. У разі, коли спадщина, яка відкрилася до набрання чинності ЦК України і строк на її прийняття не закінчився до 01 січня 2004 року, спадкові відносини регулюються цим кодексом. Пунктом 2 вказаної постанови Пленуму Верховного Суду України роз`яснено, що справи про спадкування розглядаються судами за правилами позовного провадження, якщо особа звертається до суду з вимогою про встановлення фактів, що мають юридичне значення, які можуть вплинути на спадкові права й обов`язки інших осіб та (або) за наявності інших спадкоємців і спору між ними.

Згідно положень статті 524 ЦК УРСР 1963 спадкоємство за законом має місце, коли і оскільки воно не змінено заповітом.

У відповідності до статті 525 ЦК УРСР 1963 року часом (моментом) відкриття спадщини визнається день смерті спадкодавця.

Відповідно до статті 529 ЦК УРСР 1963 року при спадкоємстві за законом спадкоємцями першої черги є, в рівних частках, діти (у тому числі усиновлені), дружина і батьки (усиновителі) померлого. До числа спадкоємців першої черги належить також дитина померлого, яка народилася після його смерті.

Статтею 549 ЦК УРСР 1963 року встановлено шестимісячний строк для прийняття спадщини.

Також, приписами статті 549 ЦК УРСР 1963 року визначено дії, що свідчать про прийняття спадщини. Так, визнається, що спадкоємець прийняв спадщину 1) якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном; 2) якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Зазначені в цій статті дії повинні бути вчинені протягом шести місяців з дня відкриття спадщини.

Враховуючи, що спадщина після смерті ОСОБА_7 відкрилася ІНФОРМАЦІЯ_1 , то до спірних правовідносин підлягають застосуванню положення ЦК УРСР 1963 року у контексті з`ясування питання щодо дійсного прийняття спадкодавцем позивача - ОСОБА_4 , або ж батьком заявника - ОСОБА_9 спірного майна - 1/4 частини житлового будинку, розташованого по АДРЕСА_1 . У контексті з`ясування питання щодо наявності у позивача права на спадкування щодо спірного майна відповідно застосовуються положення ЦК України, оскільки її спадкодавець - ОСОБА_4 померла ІНФОРМАЦІЯ_4 .

Як визначено частинами третьою та четвертою статті 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Так, ОСОБА_2 не була стороною у цій справі і не могла подати відповідні докази до суду першої інстанції.

Разом з тим, останній було забезпечено право звернення до суду шляхом відкриття апеляційного провадження у цій справі за її апеляційною скаргою.

Відповідно до пункту 6 частини другої статті 356 ЦПК України в апеляційній скарзі мають бути зазначені нові обставини, що підлягають встановленню, докази, які підлягають дослідженню чи оцінці, обґрунтування поважності причин неподання доказів до суду першої інстанції, заперечення проти доказів, використаних судом першої інстанції.

При цьому, частиною третьою статті 352 ЦПК України визначено, що після відкриття апеляційного провадження за апеляційною скаргою особи, яка не брала участі у справі, але суд вирішив питання про її права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, така особа користується процесуальними правами і несе процесуальні обов`язки учасника справи.

Відповідно до частин п`ятої-сьомої статті 81 ЦПК України докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом.

Частиною першою статті 84 ЦПК України передбачено, що учасник справи, у разі неможливості самостійно надати докази, вправі подати клопотання про витребування доказів судом.

Під час здійснення апеляційного провадження у цій справі за поданою ОСОБА_2 апеляційною скаргою, колегія суддів встановила, що останньою не надано належних та допустимих доказів на підтвердження своїх доводів про вирішення судом першої інстанції питання про її права, свободи та інтереси.

А саме, заявник не надала суду доказів, які свідчать, що її батько ОСОБА_9 за час свого життя прийняв у встановленому статтею 549 ЦК УРСР порядку спадщину після смерті свого батька ОСОБА_3 у вигляді 1/4 частини спірного будинку, шляхом подання державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини відповідної заяви про прийняття спадщини, або ж проживав на час смерті з ним та фактично вступив у володіння спадковим майном. Крім того, ОСОБА_2 з клопотанням про витребування доказів, які б підтверджували такі обставини та які остання позбавлена можливості самостійно здобути, до апеляційного суду не зверталась.

Факт подання ОСОБА_2 у жовтні 2014 року до Радомишльської державної нотаріальної контори заяви про прийняття спадщини після смерті її батька ОСОБА_20 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_7 , у свою чергу не може підтверджувати наявність у неї права на спадкування спірної 1/4 частини будинку АДРЕСА_1 , за відсутності відповідних доказів прийняття вказаного майна у спадщину її батьком у встановленому законом порядку після смерті ОСОБА_7 .

Натомість, у цій справі ОСОБА_1 , якій ОСОБА_4 заповіла все своє майно, доводився суду той факт, що її тітка ОСОБА_4 успадкувала спадщину після смерті свого батька ОСОБА_7 шляхом фактичного вступу в управління спадковим майном згідно вищевказаної норми, яка діяла на час відкриття спадщини.

Отже, без підтвердження доказами тих обставин, що батько ОСОБА_2 - ОСОБА_9 прийняв у встановленому статтею 549 ЦК УРСР порядку спадщину після смерті свого батька ОСОБА_7 шляхом подання до державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини відповідної заяви про прийняття спадщини, або ж проживав на час смерті за однією адресою із спадкодавцем, колегія апеляційного суду не може визнати доведеними доводи апеляційної скарги про порушення прав ОСОБА_2 унаслідок вирішення у 2017 році спору судом у цій справі щодо спадкування ОСОБА_1 майна після смерті ОСОБА_4 , яка за час свого життя успадкувала спадщину після свого батька шляхом фактичного вступу в управління спірним спадковим майном.

Відповідно до пункту 3 частини першої статті 362 ЦПК України суд апеляційної інстанції закриває апеляційне провадження, якщо після відкриття апеляційного провадження за апеляційною скаргою, поданою особою з підстав вирішення судом питання про її права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, встановлено, що судовим рішенням питання про права, свободи, інтереси та (або) обов`язки такої особи не вирішувалося.

Аналіз наведеної процесуальної норми свідчить про те, що суд апеляційної інстанції лише в межах відкритого апеляційного провадження має процесуальну можливість зробити висновок щодо вирішення чи не вирішення судом першої інстанції питань про права та інтереси особи, яка не брала участі у розгляді справи судом першої інстанції та подала апеляційну скаргу. При цьому, якщо обставини про вирішення судом першої інстанції питання про права, інтереси та свободи особи, яка не була залучена до участі у справі, не підтвердились, апеляційне провадження підлягає закриттю.

Відповідного висновку дійшов Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду у постанові від 10 квітня 2019 року, справа № 235/2452/16-ц, провадження № 61-3433св19.

Тобто, у разі подання апеляційної скарги особи, яка не брала участі у справі і апеляційним судом встановлено, що судовим рішенням питання про права, свободи, інтереси та (або) обов`язки такої особи не вирішувалося, апеляційне провадження підлягає закриттю, а рішення суду першої інстанції не має переглядатися по суті.

Такий висновок викладено у постанові Верховного Суду від 22 січня 2020 року у справі № 522/23356/16-ц, провадження № 61-8591св19.

Як вбачається з матеріалів справи предметом даних позовних вимог є спадкові правовідносини.

Оскільки за результатами здійснення апеляційного провадження у цій справі колегією суддів було встановлено, що ОСОБА_2 на підтвердження доводів апеляційної скарги не було надано належних та допустимих доказів на підтвердження наявності у неї права на спадкування спірного майна та порушення такого права у контексті статті 549 ЦК УРСР, а також що вона є учасником спірних правовідносин, відповідно підстав для звернення до суду з апеляційною скаргою вона не має.

У зв`язку із викладеним суд апеляційної інстанції дійшов висновку про закриття апеляційного провадження у справі на підставі пункту 3 частини першої статті 362 ЦПК України.

Крім того, апеляційний суд у постановленні даної ухвали керується й принципом res judicata, базове тлумачення якого вміщено в рішеннях Європейського суду з прав людини від 09 листопада 2004 року у справі «Науменко проти України», від 19 лютого 2009 року у справі «Христов проти України», від 03 квітня 2008 року у справі «Пономарьов проти України», в яких цей принцип розуміється як елемент принципу юридичної визначеності, що вимагає поваги до остаточного рішення суду та передбачає, що перегляд остаточного та обов`язкового до виконання рішення суду не може здійснюватись лише з однією метою - домогтися повторного розгляду та винесення нового рішення у справі, а повноваження судів вищого рівня з перегляду (у тому числі касаційного) мають здійснюватися виключно для виправлення судових помилок і недоліків. Відхід від res judicate можливий лише тоді, коли цього вимагають відповідні вагомі й непереборні обставини, наявності яких у даній справі скаржником не зазначено й не обґрунтовано.

Керуючись ч.3 ст.362 ЦПК України, апеляційний суд,

у х в а л и в :

Апеляційне провадження у справі за позовом ОСОБА_1 до Васильківської міської ради про визначення додаткового строку для прийняття спадщини та визнання права власності, за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Васильківського міськрайонного суду Київської області від 14 листопада 2017 року закрити.

Ухвала набирає законної сили з дня її постановлення, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повної ухвали шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Повна ухвала складена 08 липня 2022 року.

Судді:

Л.Д. Поливач

А.М. Стрижеус

О.І. Шкоріна