ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/589/22 Справа № 185/1054/16-ц Суддя у 1-й інстанції - Головін В. О. Суддя у 2-й інстанції - Свистунова О. В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 липня 2022 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Дніпровського апеляційного суду у складі:

головуючого судді Свистунової О.В.,

суддів Красвітної Т.П., Єлізаренко І.А.,

за участю секретаря Попенко Ю.К.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Дніпро

апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю ОТП Факторинг Україна

на рішення Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 08 червня 2021 року

по цивільній справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю ОТП Факторинг Україна до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

В С Т А Н О В И Л А:

У лютому 2016 року Товариство з обмеженою відповідальністю ОТП Факторинг Україна (далі ТОВ ОТП Факторинг Україна) звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Позовна заява мотивована тим, що 21 травня 2008 року між ЗАТ ОТП Банк, правонаступником якого є ПАТ ОТП Банк, та ОСОБА_1 був укладений кредитний договір № ML-304/070/2008, за умовами якого відповідач отримала кредит в сумі 51 250,00 доларів США, порядком і умовами погашення заборгованості по кредиту, сплатою нарахованих за період користування кредитом відсотків, комісії за користування кредитом та інших витрат (далі Договір 1).

З метою забезпечення виконання зобов`язань відповідача ОСОБА_1 за кредитним договором від 21 травня 2008 року між банком та ОСОБА_2 укладено договір поруки № SR-304/070/2008 року.

З метою забезпечення виконання зобов`язань відповідача ОСОБА_1 за кредитним договором від 21 травня 2008 року між банком та ОСОБА_3 укладено договір поруки № SR-304/070/2008/1.

24 жовтня 2007 року між ЗАТ ОТП Банк, правонаступником якого є ПАТ ОТП Банк, та ОСОБА_1 був укладений кредитний договір № СL-304/004/2007, за умовами якого відповідач отримала кредит в сумі 21 997,00 доларів США, порядком і умовами погашення заборгованості по кредиту, сплатою нарахованих за період користування кредитом відсотків, комісії за користування кредитом та інших витрат (далі Договір 2).

З метою забезпечення виконання зобов`язань відповідача ОСОБА_1 за кредитним договором від 24 жовтня 2007 року між банком та ОСОБА_2 укладено договір поруки № SR-304/004/2007 року.

Свої зобов`язання за кредитним договором банк виконав в повному обсязі. Проте, на порушення умов договору, відповідач ОСОБА_1 належним чином не виконала зобов`язання, передбачені договором.

Згідно з умовами договору купівлі-продажу кредитного портфелю від 27 липня 2012 року ПАТ ОТП Банк у відповідності до статей 512, 514, 1077-1079, 1082, 1084 ЦК України відступило, а ТОВ ОТП Факторинг Україна прийняло право вимоги за кредитними договорами, укладеними між банком та відповідачем ОСОБА_1 .

Відповідно до розрахунку заборгованості по кредитному договору № ML-304/070/2008 від 21 травня 2008 року станом на 11 листопада 2015 року заборгованість становить 1 108 605,05 грн., з яких: заборгованість по кредиту 45 531,99 доларів США, що еквівалентно 1 036 308,09 грн.; заборгованість по відсотках 3 185,28 доларів США, що еквівалентно 72 296,97 грн.

Відповідно до розрахунку заборгованості по кредитному договору № СL-304/004/2007 від 24 жовтня 2007 року станом на 13 листопада 2015 року заборгованість становить 241 114,69 грн., з яких: заборгованість по кредиту 10 240,90 доларів США, що еквівалентно 234 619,02 грн.; заборгованість по відсоткам 283,53 доларів США, що еквівалентно 6 495,67 грн.

Ураховуючи викладене, ТОВ ОТП Факторинг Україна просило суд: стягнути з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 та ОСОБА_3 заборгованість за кредитним договором № ML-304/070/2008 від 21 травня 2008 року станом на 11 листопада 2015 року в розмірі 1 108 605,05 грн.; стягнути з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 заборгованість за кредитним договором № СL-304/004/2007 від 24 жовтня 2007 року станом на 11 листопада 2015 року в розмірі 241 114,69 грн.; та судові витрати по сплаті судового збору в розмірі 20 245,80 грн.

Рішенням Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 08 червня 2021 року у задоволенні позову ТОВ ОТП Факторинг Україна відмовлено.

В апеляційній скарзі ТОВ ОТП Факторинг Україна, посилаючись на неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить оскаржуване рішення скасувати та ухвалити нове, яким позовні вимоги задовольнити в повному обсязі, стягнувши з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 та ОСОБА_3 заборгованість за кредитним договором № ML-304/070/2008 від 21 травня 2008 року станом на 11 листопада 2015 року в розмірі 1 108 605,05 грн.; та з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 заборгованість за кредитним договором № СL-304/004/2007 від 24 жовтня 2007 року станом на 11 листопада 2015 року в розмірі 241 114,69 грн.; та судові витрати по сплаті судового збору в розмірі 20 245,80 грн.

Апеляційна скарга мотивована тим, що суд неповно з`ясував усі фактичні обставини справи та не дослідив і не надав належної оцінки наявним у матеріалах справи доказам.

У відзиві на апеляційну скаргу, відповідач ОСОБА_1 просить рішення суду першої інстанції залишити без змін, а скаргу позивача без задоволення.

Колегія суддів звертає увагу, що про час та місце слухання даної справи апеляційним судом сторони по справі повідомлені належним чином у відповідності до вимог статей 128-130 ЦПК України, що підтверджується наявними в матеріалах справи рекомендованими повідомленнями про вручення поштових відправлень та довідками про доставку електронного листа.

Представник відповідача ОСОБА_1 ОСОБА_4 в судовому засіданні заперечувала щодо задоволення апеляційної скарги, просила рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги і заявлених позовних вимог, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Згідно з положенням частини другої статті 374 ЦПК України підставами апеляційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до вимог частини першої статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Статтями 12, 81 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Відповідно до статті 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Розглядаючи позов, суд має встановити фактичні обставини справи виходячи з фактичних правовідносин сторін, але в межах заявлених вимог.

Судом першої інстанції установлено, що 21 травня 2008 року між ЗАТ ОТП Банк, правонаступником якого є ПАТ ОТП Банк, та ОСОБА_1 був укладений кредитний договір № ML-304/070/2008, за умовами якого відповідач отримала кредит в сумі 51 250,00 доларів США, порядком і умовами погашення заборгованості по кредиту, сплатою нарахованих за період користування кредитом відсотків, комісії за користування кредитом та інших витрат (далі Договір 1).

З метою забезпечення виконання зобов`язань відповідача ОСОБА_1 за кредитним договором від 21 травня 2008 року між банком та ОСОБА_2 укладено договір поруки № SR-304/070/2008 року.

З метою забезпечення виконання зобов`язань відповідача ОСОБА_1 за кредитним договором від 21 травня 2008 року між банком та ОСОБА_3 укладено договір поруки № SR-304/070/2008/1.

24 жовтня 2007 року між ЗАТ ОТП Банк, правонаступником якого є ПАТ ОТП Банк, та ОСОБА_1 був укладений кредитний договір № СL-304/004/2007, за умовами якого відповідач отримала кредит в сумі 21 997,00 доларів США, порядком і умовами погашення заборгованості по кредиту, сплатою нарахованих за період користування кредитом відсотків, комісії за користування кредитом та інших витрат (далі Договір 2).

З метою забезпечення виконання зобов`язань відповідача ОСОБА_1 за кредитним договором від 24 жовтня 2007 року між банком та ОСОБА_2 укладено договір поруки № SR-304/004/2007 року.

Свої зобов`язання за кредитним договором банк виконав в повному обсязі. Проте, на порушення умов договору, відповідач ОСОБА_1 належним чином не виконала зобов`язання, передбачені договором.

Згідно з умовами договору купівлі-продажу кредитного портфелю від 27 липня 2012 року ПАТ ОТП Банк у відповідності до статей 512, 514, 1077-1079, 1082, 1084 ЦК України відступило, а ТОВ ОТП Факторинг Україна прийняло право вимоги за кредитними договорами, укладеними між банком та відповідачем ОСОБА_1 .

Відповідно до розрахунку заборгованості по кредитному договору № ML-304/070/2008 від 21 травня 2008 року станом на 11 листопада 2015 року заборгованість становить 1 108 605,05 грн., з яких: заборгованість по кредиту 45 531,99 доларів США, що еквівалентно 1 036 308,09 грн.; заборгованість по відсотках 3 185,28 доларів США, що еквівалентно 72 296,97 грн.

Відповідно до розрахунку заборгованості по кредитному договору № СL-304/004/2007 від 24 жовтня 2007 року станом на 13 листопада 2015 року заборгованість становить 241 114,69 грн., з яких: заборгованість по кредиту 10 240,90 доларів США, що еквівалентно 234 619,02 грн.; заборгованість по відсоткам 283,53 доларів США, що еквівалентно 6 495,67 грн.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з підстав їх недоведеності та необґрунтованості, прийшовши до висновку, що позивачем не надано доказів належного відступлення права вимоги новому кредитору. Крім того, позивачем не було надано жодного доказу в якій валюті перейшли право вимоги до ТОВ ОТП Факторинг Україна після укладення договору купівлі-продажу кредитного портфелю та на підставі чого й керуючись якими нормами закону набули права проведення розрахунку заборгованості у іноземній валюті. Також, суд виходив з того, що строк пред`явлення вимоги до поручителів позивачем пропущений, а тому порука є припиненою.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції, виходячи з наступного.

Відповідно до частини першої статті 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні (крім випадків, передбачених статтею 515 ЦК України) може бути замінений іншою особою внаслідок, зокрема, передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги), а згідно зі статтею 514 цього Кодексу до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.

Тлумачення частини першої статті 512 ЦК України дає підстави для висновку, що відступлення права вимоги є одним із випадків заміни кредитора в зобов`язанні, яке відбувається на підставі правочину. Відступлення права вимоги не є окремим видом договору, це правочин, який опосередковує перехід права. Відступлення права вимоги може відбуватися , зокрема, внаслідок договору: (а) купівлі-продажу чи міни (частина тертя статті 656 ЦК України; (б) дарування (частина друга статті 718 ЦК України; (в) факторингу (глава 73 ЦК України).

Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

У постанові Верховного Суду в складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 01 лютого 2018 року у справі № 2-127/11 (провадження № 61-1648св17) зазначено, що «скориставшись правом на врегулювання відносин у договорі, первинний кредитор та ТОВ «Фінансова компанія «Довіра та Гарантія» на власний розсуд визначили момент виникнення у фактора права вимоги. Так, в пункті 4.1. укладеного між ними договору визначено, що право власності на права вимоги, які відступаються за укладеним договором, вважається таким, що перейшло від клієнта (ПАТ «УкрСиббанк») до фактора (ТОВ «Фінансова компанія «Довіра та Гарантія») в день підписання акта приймання-передачі права вимоги, за умови виконання фактором зобов`язань, передбачених пунктом 3.1.1. договору. Право вимагати від боржника виконання всіх зобов`язань в межах відступлених прав у фактора наступає після виконання ним зобов`язань, передбачених пунктом 3.1.1. договору. Як встановлено судами та свідчать матеріали справи, оскільки заявником не надано доказів на підтвердження виконання умов пунктом 3.1. договору, відповідно до якого фінансування за відступлені права вимоги надається фактором клієнту шляхом перерахування суми фінансування на рахунок клієнта двома платежами, суди зробили правильний висновок, що заявником не було належним чином доведено факт виникнення права вимоги, що відступається за укладеним договором. Сторони договору поставили три умови щодо настання моменту виникнення права вимоги за договором факторингу, що мають одночасно настати: укладення договору факторингу, підписання акта приймання-передачі права вимоги та сплата суми фінансування на рахунок клієнта. Враховуючи недоведеність заявником перерахування суми фінансування на рахунок клієнта за відступлені права вимоги, суди першої та апеляційної інстанцій були позбавленні правової можливості зробити висновок щодо переходу права вимоги до заінтересованої особи. Тягар доведення цих обставин у цьому провадженні покладається на заінтересовану особу, яка саме й звернулася із згаданими вимогами до суду, оскільки частиною третьою статті 10 ЦПК України та частиною першою статті 60 ЦПК України (у редакції, чинній на час розгляду справи) передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом».

У постанові Верховного Суду в складі Об`єднаної палати Касаційного господарського суду від 17 січня 2020 року в справі № 916/2286/16 вказано, що «вирішуючи питання про наявність підстав для заміни учасника справи (сторони виконавчого провадження) правонаступником за відсутності обставин, що свідчать про нікчемність договору, на підставі якого подано заяву про заміну учасника правовідносин, а також відомостей щодо оспорювання або визнання недійсним цього договору у встановленому порядку, суд має виходити з принципу правомірності цього правочину, дослідивши та надавши оцінку достатності та достовірності наданих в обґрунтування заяви про заміну сторони доказів для здійснення відповідної заміни. Такий висновок міститься в ухвалі Великої Палати Верховного Суду від 28 листопада 2019 року у цій справі. Судами не встановлено, що договір відступлення оспорюється або визнаний у встановленому порядку недійсним і на відповідні обставини не посилаються учасники справи та заявник, у зв`язку з чим відмова судів першої та апеляційної інстанцій у задоволенні заяви ОСОБА_1 про заміну сторони (кредитора) правонаступником з підстав того, що фізична особа не може бути належним правонаступником кредитодавця у спірних правовідносинах і укладений договір не може змінити імперативні приписи законодавства, суд вважає помилковими. З огляду на наведене Суд вважає слушним посилання Скаржника (пункт 6.1) на відсутність в матеріалах справи документів, які б свідчили про визнання Договору відступлення недійсним, заперечення учасниками справи факту правомірності укладення цього Договору. Як встановлено судами, пунктом 2.2 Договору відступлення передбачено, що новий кредитор набуває права кредитора з моменту здійснення розрахунків за даним договором відповідно до розділу 4 цього Договору, пунктом 4.1.1 якого визначено, що ціна договору в повному обсязі сплачена на момент укладення договору. В той же час, встановлено, що в матеріалах справи відсутні докази на підтвердження обставин здійснення повної оплати за Договором відступлення на час або після його укладення, тобто доказів, які б підтверджували належність виконання заявником своїх зобов`язань за Договором. Наведені обставини є самостійною та достатньою підставою для відмови ОСОБА_1 у задоволенні заяви про заміну сторони виконавчого провадження правонаступником у цій справі. Подібний висновок викладений у постанові Верховного Суду від 20 лютого 2019 року у справі № 910/16109/14. З огляду на викладене, за відсутності відповідних доказів здійснення оплати за відступлене право вимоги, посилання Скаржника (підпункт 6.2) на те, що ціна Договору відступлення оплачена до моменту укладення цього Договору і цей пункт має обов`язкову силу для учасників відповідних цивільних правовідносин, Суд вважає необґрунтованим. Суд апеляційної інстанції критично оцінив пункт 4.1.1 Договору відступлення, згідно з яким ціна договору в повному обсязі сплачена Новим кредитором на час укладення Договору відступлення, тобто не визнав це положення достатнім доказом на підтвердження зазначеної обставини. Верховний Суд, розглядаючи справу в межах, визначених статтею 300 ГПК України, не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати чи приймати до розгляду нові докази або додатково перевіряти докази. Враховуючи викладене, Суд вважає, що суди першої та апеляційної інстанцій дійшли правильного висновку про відсутність підстав для задоволення заяви про заміну сторони її правонаступником».

Аналіз матеріалів справи свідчить, що відповідно до пункту 3.1 договору купівлі-продажу кредитного портфелю від 27 липня 2012 року, укладеного між ПАТ ОТП Банк (продавець) та ТОВ ОТП Факторинг Україна (покупець), в порядку та на умовах, визначених цим договором, продавець продає (переуступає) покупцю права на кредитний портфель, який включає в себе кредитні договори (перелік яких міститься у додатку 1 до цього договору), а покупець приймає такий кредитний портфель та зобов`язується сплатити на користь продавця винагороду (т.1 а.с.27-34).

Пунктом 4.1 зазначеного договору визначено, що на підтвердження факту передачі кредитного портфелю, в момент укладання цього договору продавець зобов`язується передати покупцю кредитні документи. Передача кредитного портфелю (з усіма кредитними документами) покупцю підтверджується підписанням відповідного акту передачі документів сторонами цього договору.

Пунктами 5.1, 5.2 зазначеного договору передбачено, що винагорода, сплачена в якості компенсації вартості кредитного портфелю, сплачується у національній валюті України та складає 8 630 092,76 грн. (вісім мільйонів шістсот тридцять тисяч дев`яносто дві гривні 76 копійок).

Покупець сплачує винагороду після підписання сторонами відповідного акту приймання-передачі кредитного портфелю та отримання рахунку від продавця шляхом переказу коштів на банківський рахунок продавця. Покупець сплачує винагороду протягом 1-го календарного дня з дати отримання рахунку.

Згідно Додатку 1 до договору купівлі-продажу кредитного портфелю від 27 липня 2012 року ТОВ ОТП Факторинг Україна отримало право вимоги за кредитними договорами № ML-304/070/2008 від 21 травня 2008 року та № СL-304/004/2007 від 24 жовтня 2007 року, укладеними з відповідачем ОСОБА_1 (т.1 а.с.35).

Вказане підтверджується також витягом з додатку № 1 до договору купівлі-продажу кредитного портфелю від 27 липня 2012 року (т.3 а.с.23).

Згідно акту приймання-передачі кредитного портфелю від 27 липня 2012 року продавець передав, а покупець прийняв кредитний портфель, як визначено у статті 1 договору купівлі-продажу кредитного портфелю від 27 липня 2012 року, укладеного між продавцем і покупцем та у додатку 1 до договору. Винагорода за кредитний портфель складає 8 630 092,76 грн. (т.3 а.с.22).

Таким чином, сторони договору купівлі-продажу кредитного портфелю від 27 липня 2012 року поставили три умови щодо настання моменту виникнення права вимоги за договором відступлення права вимоги, що мають одночасно настати: укладення договору відступлення права вимоги, підписання акта приймання-передачі права вимоги та сплата суми фінансування на рахунок клієнта.

Судом апеляційної інстанції установлено, що в матеріалах справи відсутні докази на підтвердження обставин здійснення повної оплати за договором купівлі-продажу кредитного портфелю від 27 липня 2012 року на час або після його укладення, тобто доказів, які б підтверджували належність виконання позивачем своїх зобов`язань за договором.

Враховуючи недоведеність позивачем перерахування суми фінансування на рахунок клієнта за відступлені права вимоги, суд апеляційної інстанції позбавлений правової можливості зробити висновок щодо переходу права вимоги до позивача.

Тягар доведення цих обставин у цьому провадженні покладається на позивача, який саме й звернувся із згаданими позовними вимогами до суду, оскільки частиною третьою статті 12 ЦПК України та частиною першою статті 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Доводи апеляційної скарги про те, що суд, у сукупності з іншими доказами, не надав оцінку тому, що позивачем було надано в повному обсязі докази, якими обґрунтовуються позовні вимоги, не спростовують висновків суду першої інстанції про недоведеність позивачем належного відступлення права вимоги новому кредитору.

За правилами статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (частина перша статті 77 ЦПК України), а доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (частина шоста статті 81 ЦПК України).

При цьому, належність доказів правова категорія, яка свідчить про взаємозв`язок доказів з обставинами, що підлягають встановленню як для вирішення всієї справи, так і для здійснення окремих процесуальних дій.

Правила допустимості доказів визначають легітимну можливість конкретного доказу підтверджувати певну обставину в справі. Правила допустимості доказів встановлені з метою об`єктивності та добросовісності у підтвердженні доказами обставин у справі, виходячи з того, що нелегітимні засоби не можуть використовуватися для досягнення легітимної мети, а також враховуючи те, що правосудність судового рішення, яке було ухвалене з урахуванням нелегітимного доказу, завжди буде під сумнівом.

Допустимість доказів є важливою ознакою доказів, що характеризує їх форму.

Допустимість доказів означає, що обставини справи, які за законом повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами.

Згідно з частиною другою статті 77 ЦПК України предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Апеляційний суд при розгляді вказаної справи здійснив вичерпні заходи щодо повідомлення ТОВ ОТП Факторинг Україна, що підтверджується матеріалами справи (т.3.а.с.96,110,162).Заяв про зміну адреси перебування, знаходження, що є обовязком сторони у цивільному процесі, у відповідності до вимог ст. 131ЦПК України, до суду не надавав.

Крім того, справа за позовом ТОВ ОТП Факторинг Україна перебуває в суді з 04 лютого 2016 (т.1 ас.2).

Однак, представник ТОВ ОТП Факторинг Україна жодного разу в судові засідання до суду апеляційної інстанції не зявився.

Подавав заяву про розгляд справи за відсутності їх представника (т.3.а.с.128, 129).

Відповідно до вимог статті 43 ЦПК України учасники справи зобов`язані, зокрема, сприяти своєчасному, всебічному, повному та об`єктивному встановленню всіх обставин справи; подавати усі наявні у них докази в порядку та строки, встановлені законом або судом, не приховувати докази.

Таким чином, діючи на власний розсуд, позивач не виявив належного зацікавлення у розгляді апеляційної скарги, не надав ні в суд першої, ні в суд апеляційної інстанції докази на підтвердження факту передання кредитних зобов`язань від ПАТ ОТП Банк до ТОВ ОТП Факторинг Україна, у відповідності до умов Договору купівлі-продажу кредитного портфелю від 27 липня 2012 року (виконання ст5 п.5.1, 5.2), що в свою чергу позбавило можливості перевірити, чи сплачувалася ціна за договором купівлі-продажу кредитного портфелю від 27 липня 2012 року, укладеного між ПАТ ОТП Банк та ТОВ ОТП Факторинг Україна, та набуття останнім права вимоги до боржників банку.

Відповідно до частин першої, другої статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Відсутність доказів належного відступлення права вимоги новому кредитору свідчить про не доведеність позивачем належного проведення відступлення права вимоги за кредитними договорами № ML-304/070/2008 від 21 травня 2008 року та № СL-304/004/2007 від 24 жовтня 2007 року, укладеними з відповідачем ОСОБА_1 та наявності підстав звернення до суду.

Доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку, що оскаржуване судове рішення суду першої інстанції ухвалено без додержання норм матеріального і процесуального права. Фактично доводи апеляційної скарги зводяться до переоцінки доказів та встановлення фактичних обставин справи.

Відповідно до статті 89 ЦПК України виключне право оцінки доказів належить суду, який має оцінювати докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному повному та об`єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Відповідно до рішення «Проніна проти України» № 63566/00, §23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року, пункт 1 статті 6 Конвенції (995_004 ) зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пунктом 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE (Серявін та інші проти України), № 4909/04, §58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

З урахуванням наведеного, колегія суддів вважає, що з`ясувавши в достатньо повному об`ємі права та обов`язки сторін, обставини справи, перевіривши доводи та давши їм правову оцінку, суд першої інстанції ухвалив рішення, що відповідає вимогам закону. Висновки суду достатньо обґрунтовані і підтверджені наявними в матеріалах справи письмовими доказами.

Згідно із статтею 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судові рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Ураховуючи викладене, колегія суддів проходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а судове рішення без змін.

На підставі статті 141 ЦПК України судові витрати понесені сторонами в зв`язку з переглядом судового рішення розподілу не підлягають, оскільки апеляційна скарга залишена без задоволення.

Керуючись ст. 259,268,374,375,381-384 ЦПК України, колегія суддів,

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю ОТП Факторинг Україна залишити без задоволення.

Рішення Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 08 червня 2021 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та протягом тридцяти днів може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду з дня складання повного судового рішення.

Головуючий О.В. Свистунова

Судді: Т.П. Красвітна

І.А. Єлізаренко