справа № 393/62/22
провадження № 2/388/250/2022
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04.07.2022м. Долинська

Долинський районний суд Кіровоградської області у складі:

головуючого - судді Кнурова О.А.,

при секретарі судового засідання Макусинської О.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду у режимі відеоконференції цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до товариства з обмеженою відповідальністю «АВТО ПРОСТО» про визнання договору недійсним та стягнення коштів,

за участю:

представника відповідача Римаря А.В.,

встановив:

позивач ОСОБА_1 звернувся до Новгородківського районного суду Кіровоградської області з позовом, підписаним та поданим його представником - адвокатом Заболотнім П.Л., який діє на підставі договору про надання правової допомоги № б/н, що підтверджено ордером на надання правничої допомоги серія ВА № 1029232, до відповідача ТОВ «АВТО ПРОСТО» про визнання договору недійсним та стягнення коштів, у якому (позові) просив:

- визнати недійсним договір № 802699 від 27.08.2019 про надання фінансової послуги з адміністрування фінансових активів для придбання товару (Автомобіля) у групі;

- стягнути з ТОВ «АВТО ПРОСТО» на користь ОСОБА_1 грошові кошти у розмірі 154391,46 грн.;

- звільнити ОСОБА_1 від сплати судового збору на підставі Закону України «Про захист прав споживачі».

Свої вимоги позивач обґрунтовувала тим, що 27.08.2019 в місті Кропивницький він уклав договір про надання фінансової послуги з адміністрування фінансових активів для придбання товару (автомобіля) у групі № 802699 з ТОВ «АВТО ПРОСТО». Предметом договору є надання учаснику фінансової послуги з адміністрування фінансових активів для придбання автомобіля за рахунок об`єднаних періодичних платежів учасників групи через систему «АВТОФОНД». Договором передбачено права та обов`язки сторін, умови функціонування системи адміністрування фінансових активів для придбання автомобілів у групах, умови та процедура отримання права на автомобіль, його страхування, розірвання договору, наслідки невиконання сторонами зобов`язань. Від імені ТОВ «АВТО ПРОСТО» договір та додатки до нього підписані уповноваженою за довіреністю ОСОБА_2 . Він сподівався придбати Трактор МТЗ «Беларус» 842 шляхом внесення періодичних авансових платежів. У період з 27.08.2019 і до 14.12.2020 позивачу надходили рахунки на сплату коштів, які він сплачував до 14.12.2020 (дата останнього платежу) таким чином сплативши 154391,46 грн. після чого рахунки перестали надходити та відповідач перестав виходити на зв`язок за номером телефону зазначеному у договорі.26.11.2021 він звернувся до відповідача із заявою про розірвання договору, але відповіді не отримав. Зазначив, що договір укладений під впливом обману, із застосуванням нечесної підприємницької практики, умови договору є несправедливими у розумінні Закону України «Про захист прав споживачів», оскільки всупереч принципу добросовісності створюють істотний дисбаланс договірних прав та обов`язків на шкоду споживачу, ТОВ «АВТО ПРОСТО» діє за принципом пірамідальної схеми, що суперечить положенням ст. 19 Закону України «Про захист прав споживачів». Вважає, що угода, укладена між сторонами у справі, здійснена з використанням нечесної підприємницької практики та спрямована на утворення, експлуатацію, сприяння розвитку пірамідальних схем, а діяльність відповідача підпадає під ознаки п. 7 ч. 3 ст. 19 Закону України «Про захист прав споживачів». Також посилався на те, що спірний договір було укладено від імені ТОВ «АВТО ПРОСТО» продавцем-консультантом Шакулою О.М., який діє на підставі довіреності, у м. Кропивницький. Однак, як вбачається із договору адресою ТОВ «АВТО ПРОСТО» є адреса його центрального офісу - Столичне шосе, 90, 4-й поверх, Київ, 03045. Таким чином договір укладений поза межами місцезнаходження відповідача у м. Кропивницький без внесення його підрозділу до єдиного державного реєстру юридичних осіб, та державного реєстру фінансових установ, що порушує вимоги законодавства у сфері фінансових послуг, а саме ч. 2 ст. 2 ЗУ «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг».

Розпорядженням № 393/62/22 від 10.02.2022 в.о. голови Новгородківського районного суду Рачкелюка Ю.В. справу за позовом ОСОБА_1 до ТОВ «АВТО ПРОСТО» про визнання договору недійсним та стягнення коштів на підставі п. 2 ч. 1 ст. 31, ч. 4 ст. 31 ЦПК України передано на розгляд Долинського районного суду Кіровоградської області за територіальною підсудністю.

Справа надійшла до Долинського районного суду кіровоградської області 22.02.2022.

Ухвалою від 28.02.2022 зазначену позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі за вказаним позовом з постановленням здійснювати розгляд справи за правилами загального позовного провадження і розпочато підготовче провадження у справі із призначенням підготовчого судового засідання з повідомленням (викликом) учасників справи. Крім того зазначено. ухвалою позивача звільнено від сплати судового збору за подання до суду позовної заяви до ухвалення судового рішення у справі.

Від відповідача до суду надійшов відзив на позовну заяву, зареєстрований у суді 09.05.2022 за вх. № ЕП-884/22, в якому останній просив у задоволені позову відмовити.

На обґрунтування заперечень проти позовних вимог відповідач зазначив, що 27.08.2019 між ТОВ «АВТО ПРОСТО» та ОСОБА_1 укладений договір № 802699, предметом якого є надання учаснику фінансової послуги з адміністрування фінансових активів для придбання автомобіля за рахунок об`єднаних періодичних платежів учасників групи через систему АВТОФОНД. Договір укладено шляхом підписання його сторонами та підписання додатку № 1. Підпис позивача у договорі свідчить про обізнаність з його умовами. Договір був укладений у приміщені автосалону «Алекс-Авто» за адресою: вул. Кропивницького, 77, м. Кропивницький, де ТОВ «АВТО ПРОСТО» орендувало частину приміщення для здійснення своєї господарської діяльності, а саме розташування робочого місця працівника ТОВ «АВТО ПРОСТО» продавця-консультанта Шаклула О.М., працівника структурного підрозділу Комерційного відділу, а отже договір укладений в межах офісного приміщення, в якому розташоване робоче місце представника ТОВ «АВТО ПРОСТО». зазначив, що укладення договору не може розглядатися як надання фінансової послуги. Заначив, що позивач просить суд стягнути на його користь суму коштів у розмірі 154391,45 грн., сплачених ніби то за договором № 802699 від 28.08.2019. Разом з тим до позовної заяви позивачем додано копії квитанцій, які підтверджують сплату коштів за договором № 802696, що випливає зі змісту самих квитанцій.

Ухвалою від 12.05.2022 підготовче провадження у справі закрито та призначено справу до судового розгляду по суті у судовому засіданні.

Представник позивача звернувся до суду із заявою, зареєстрованою у суді 04.07.2022 за вх. № 1366, у якій просив розглянути справу за відсутності сторони позивача. Позовні вимоги просив задовольнити у повному обсязі.

Відповідно до ч. 3 ст. 211 ЦПК України учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності.

Відповідно до ч. 1 ст. 223 ЦПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті.

За наведених вище обставин та положень цивільного процесуального законодавства, - суд дійшов висновку про розгляд справи за відсутності сторони позивача на підставі наявних у суду матеріалів справи.

Представник відповідача у судовому засіданні заперечував проти задоволення позовних вимог обґрунтовуючи свою позицію аналогічно викладеному у відзиві на позовну заяву, у задоволені позову просив відмовити у повному обсязі.

Заслухавши представника відповідача, дослідивши докази у справі в їх сукупності, з`ясувавши підстави та предмет позову, характер спірних правовідносин, прав та інтересів, за захистом яких звернувся позивач, враховуючи позиції учасників справи, висловлені ними у процесуальних заявах по суті справи, виходячи з положень цивільного процесуального законодавства, за якими цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, які мають рівні права щодо подання доказів та доведення перед судом їх переконливості, при цьому суд розглядає цивільні справи у межах заявлених позовних вимог та на підставі доказів сторін, - суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення позову, з огляду на таке.

Відповідно до ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Поряд з цим, відповідно до положень ч. 1 - ч. 3 ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Доказами у розумінні ч. 1 ст. 76 ЦПК України, є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Враховуючи положення ч. 2 ст. 77 ЦПК України, предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Положеннями ч. 1, ч. 5, ч. 6 ст. 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Так, на підставі досліджених у судовому засіданні доказів, наданих учасниками справи, судом встановлено такі обставини.

27.08.2019 між ТОВ «АВТО ПРОСТО» та ОСОБА_1 було укладено договір № 802699 з додатком № 1 та № 2 до нього.

Предметом зазначеного договору є надання учаснику фінансової послуги з адміністрування фінансових активів для придбання автомобіля за рахунок об`єднаних періодичних платежів учасників групи через систему «АВТОФОНД», яку адмініструє ТОВ «АВТО ПРОСТО».

Договір укладено шляхом його підписання сторонами та підписання додатку № 1.

Відповідно до додатку № 1 до договору передбачено транспортним засобом є МТЗ Беларус 892, та визначено плату за послуги, пов`язані зі вступом до системи «АВТОФОНД» та формування ним групи у розмірі 26496,00 грн.

Відповідно до додатку № 2 до договору позивач, як учасник, зобов`язаний протягом строку дії договору належним чином та у встановлений договором строк виконати усі зобов`язання зі сплати періодичних платежів разом із щомісячною винагородою товариства, учасник має право на сплату 50 % від розміру щомісячної винагороди у складі кожного сплаченого авансового внеску.

Виконуючи умови договору, позивач, сплатив суму коштів у розмірі 154391,46 грн. (з урахуванням 26496,00 грн. згідно з додатком № 1 до договору), що підтверджується копіями квитанцій, наданими позивачем.

Щодо твердження відповідача про здійснення оплати не за договором № 802699 від 28.08.2019, а за договором № 802696 судом відзначається, що сплата платежів проводилась за квитанціями, наданими відповідачем, у яких було зазначеного номер договору - 802696, що є звичайною помилкою беручи до уваги, що сторонами про укладення договору за таким номером суду не повідомлялось.

З огляду на наведені вище правовідносини між сторонами, з приводу яких виник спір, судом відзначається таке.

Положеннями п. 1 ч. 2 ст. 11 ЦК України визначено, що підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Згідно зі ст. 627 ЦК України, яка регламентує свободу договору, відповідно до ст. 6 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Відповідно до ч. 3 та ч. 5 ст. 203 ЦК України волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Відповідно до ст. 3 договору, яка визначає права учасника групи, учасник групи має право, зокрема, достроково розірвати договір, односторонньо відмовитись від договору протягом 14 календарних днів з дати його укладання.

Згідно зі ст. 19 договору підписання останнього та додатків до нього є підтвердженням факту ознайомлення, розуміння сторонами та їх згоди з усіма визначеннями, умовами та змістом угоди й додатків до неї.

Після ознайомлення з умовами договору, протягом 14 днів із дня його підписання позивач не звертався до відповідача з вимогою про його розірвання та погодився із запропонованими умовами. Крім того, на виконання умов зазначеного правочину, позивач сплачував кошти, що передбачено його умовами, що свідчить про визнання умов договору позивачем.

Таким чином, судом встановлено, що позивач погодився з умовами угоди, підписавши її та вчиняючи дії на її виконання.

Відповідно до ч. 1 та ч. 2 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається.

Відповідно до положень, зазначених у ч. 1, п. 7 ч. 3, ч. 6 ст. 19 Закону України «Про захист прав споживачів» забороняється здійснення нечесної підприємницької практики. Нечесна підприємницька практика включає в себе будь-яку діяльність (дії або бездіяльність), що вводить споживача в оману або є агресивною.

Відповідно до ч. 5 ст. 1 Закону України «Про фінансові послуги та регулювання ринків фінансових послуг» під поняттям «фінансова послуга» розуміється операція з фінансовими активами, що здійснюється в інтересах третіх осіб за власний рахунок чи за рахунок цих осіб, а у випадках, передбачених законодавством, - і за рахунок залучених від інших осіб фінансових активів, з метою отримання прибутку або збереження реальної вартості фінансових активів.

Законом України від 02.06.2011 № 3462-IV «Про внесення змін до деяких законів України щодо регулювання ринків фінансових послуг» (введено у дію з 09.01.2012) внесено зміни до ч. 1 ст. 4 Закону України «Про фінансові послуги та регулювання ринків фінансових послуг» та доповнено п. 11-1, відповідно до якого до фінансових послуг віднесено послуги з адміністрування фінансових активів для придбання товарів у групах.

На підставі цього Закону Національна комісія, що здійснює державне регулювання у сфері ринків фінансових послуг (як уповноважений державний орган) (далі - Нацкомфінпослуг), затвердила Ліцензійні умови провадження діяльності з адміністрування фінансових активів для придбання товарів у групах (розпорядження від 09.10.2012 № 1676 «Про затвердження Ліцензійних умов провадження діяльності з адміністрування фінансових активів для придбання товарів у групах») (далі - Ліцензійні умови).

Ліцензійні умови закріпили визначення, сутність, правовий статус учасників (і вимоги до них) такого виду фінансових правовідносин, як придбання товарів у групах.

Аналіз Ліцензійних умов свідчить, що діяльність таких груп направлена на легітимне використання фінансової схеми із залученням грошових коштів споживачів для придбання певного виду товарів та/або послуг.

Згідно з п. 1.2 ч. 1 Ліцензійних умов адміністрування фінансових активів для придбання товарів у групі - це фінансова послуга, що надається ліцензіатом і передбачає залучення грошових коштів учасників групи, об`єднання цих коштів з метою придбання та розподілу товарів між учасниками групи.

Доводи позивача, про те, що договір укладений з використанням нечесної підприємницької діяльності, що вводить споживача в оману, а його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов`язків на шкоду споживача не заслуговують на увагу з огляду на таке.

Так, поняття «несправедливі умови договору» закріплене у ч. 2 ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів».

Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов`язків на шкоду споживачу.

Аналізуючи норму ст. 18 цього Закону, можна дійти висновку, що умови договору кваліфікуються як несправедливі, якщо вони, по-перше, порушують принцип добросовісності (п. 6 ч. 1 ст. 3, ч. 3 ст. 509 ЦК України); по-друге, призводять до істотного дисбалансу договірних прав та обов`язків сторін; по-третє, завдають шкоди споживачеві.

Щодо посилання позивача на наявності ознак нечесної підприємницької практики, яка спрямована на утворення, експлуатацію, сприяння розвитку «пірамідальних схем» то таке твердження також не заслуговує уваги, оскільки судом встановлено, що діяльність ТОВ «АВТО ПРОСТО» за системою придбання автомобілів у групах «АВТОФОНД» не може бути визначена як функціонування «пірамідальної схеми», оскільки за схемою придбання товарів у групах придбавають товар усі учасники за рахунок об`єднання внесків кожного з них. Різниця між споживачем - учасником схеми є тільки в часі одержання автомобіля кожним з них, за умов виконання своїх зобов`язань.

Крім того, у системі придбання автомобілів у групах «АВТОФОНД», ТОВ «АВТО ПРОСТО» здійснює лише адміністрування фінансових коштів, що, як зазначалось підпадає під поняття «фінансова послуга» у розумінні Закону України «Про фінансові послуги та регулювання ринків фінансових послуг».

Отже, встановивши всі обставини справи, суд дійшов висновку про те, що не вбачається наявність істотного дисбалансу прав та обов`язків сторін спірного договору, оскільки його умови визначені з урахуванням вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Позивач мав можливість на власний розсуд приймати чи не приймати ці умови, виходячи із принципу свободи договору, закріпленого у ст. 627 ЦК України.

Зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом (ст. 598 ЦК України).

Відповідно до ст. 599 ЦК України зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Положеннями ст. 5 Розділу І договору передбачено, що договір набирає чинності з моменту його підписання обома сторонами й діє протягом десяти років, але в будь-якому разі до моменту виконання обома сторонами всіх зобов`язань, передбачених договором.

Враховуючи зазначене, підстави для визнання недійсним спірного договору відсутні, оскільки на момент його укладення позивач був ознайомлений з умовами договору, засвідчив своїм підписом згоду на його умови, а умови договору не суперечать чинному законодавству України.

Аналогічні висновки викладені у постановах Верховного Суду від 16.05.2019 у справі № 405/2770/17-ц та у постанові Верховного Суду від 15.07.2020 у справі № 204/7352/17, від 17.09.2020 у справі № 695/3295/18.

Щодо посилання позивача на порушення відповідачем у договорі положень ч. 3 ст. 12 Закону України «Про захист прав споживачів» шляхом включення до договору умов, за якими заяву про розірвання договору необхідно подавати до центрального офісу адміністратора, який територіально віддалений від місця укладення договору, що на думку позивача також не відповідає вимогам розумності та справедливості, судом відзначається таке.

Відповідно до ч. 3 ст. 12 Закону України «Про захист прав споживачів» у разі реалізації продукції поза торговельними або офісними приміщеннями споживач має право розірвати договір за умови повідомлення про це продавця (виконавця) протягом чотирнадцяти днів з дати одержання документа, який засвідчує факт здійснення правочину поза торговельними або офісними приміщеннями чи прийняття продукції або першої поставки такої продукції, за умови, що така продукція є річчю, а прийняття чи поставка продукції відбувається пізніше часу одержання споживачем документа на їх продаж.

Таким чином положення зазначеної норми не можуть бути застосовані до спірних правовідносин оскільки регулюють відносини поставки продукції, яка є річчю, на відміну від спірних правовідносин предметом яких є надання фінансової послуги з адміністрування фінансових активів, що свідчить про помилковість позиції позивача у цій частині.

Ухвалюючи рішення у справі, суд щодо його умотивованості відзначає, що доводи сторін у даній справі оцінені судом на предмет їх відповідності критеріям конкретності, доречності та важливості у рамках відповідних правовідносин, а відтак, інші доводи ними озвучені у судовому засіданні та зазначені ними у процесуальних заявах по суті справи, окрім проаналізованих вище, ґрунтуються на довільному трактуванні ними фактичних обставин справи і норм матеріального права, судової практики та процесуального закону, а тому такі доводи враховуючи, зокрема, практику Європейського суду з прав людини, не вимагають детальної відповіді або спростування.

Враховуючи встановлені судом обставини справи та наведені вище положення процесуальних норм та норм матеріального права, розглянувши справу у межах заявлених позовних вимог з урахуванням предмету та підстав пред`явленого позову, суд констатує не доведення стороною позивача наявності підстав для визнання спірного договору недійсним та стягнення грошових коштів, сплачених за спірним договором, на підставі чого суд дійшов висновку про відсутність правових підстав для задоволення вимог позивача, а тому у задоволенні позову слід відмовити.

Керуючись статтями 258, 259, 263-265, 268, 273, 354 ЦПК України, -

ухвалив:

у задоволені позову ОСОБА_1 до товариства з обмеженою відповідальністю «АВТО ПРОСТО» про визнання договору недійсним та стягнення коштів, - відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити рішення суду в апеляційному порядку повністю або частково.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Кропивницького апеляційного суду безпосередньо або через Долинський районний суд Кіровоградської області (до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи) протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду. Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.

Учасники справи:

- позивач - ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , місце проживання (перебування): АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ;

- відповідач - товариство з обмеженою відповідальністю «АВТО ПРОСТО», місцезнаходження: Столичне шосе буд. 90, м. Київ, 03045, .

Суддя О.А. Кнуров