С О Л О М ' Я Н С Ь К И Й Р А Й О Н Н И Й С У Д М І С Т А К И Є В А
_________________________________________________________________________________________
Провадження 2/760/6829/22
В справі 760/2208/22
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

І . Вступна частина

11 липня 2022 року Солом`янський районний суд м. Києва у складі головуючого судді Коробенка С.В. розглянув цивільну справу в порядку спрощеного позовного провадження за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Росвен Інвест Україна» про стягнення безпідставно набутих коштів та відшкодування майнової шкоди.

ІI. Описова частина

В січні 2022 року ОСОБА_1 звернувся до Солом`янського районного суду міста Києва з позовними вимогами до Товариства з обмеженою відповідальністю «Росвен Інвест Україна» про стягнення безпідставно набутих коштів та відшкодування майнової шкоди.

Свої вимоги Позивач мотивував наступним.

18 березня 2021 року приватним нотаріусом Житомирського міського нотаріального округу Горай Олегом Станіславовичем було вчинено виконавчий напис, що зареєстровано в реєстрі за № 29795, за яким у безспірному порядку пропонувалося стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Росвен Інвест Україна» заборгованість за кредитним договором № 0 від 12.06.2007 в сумі 308 127,32 грн.

Разом із витратами за вчинення виконавчого напису загальна сума, яка підлягала стягненню з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Росвен Інвест Україна», становила 308 627,32 грн.

Позивач зазначає, що постановою від 20.07.2021 приватного виконавця виконавчого округу м. Києва Кісельової Віталіни Вікторівни було відкрито виконавче провадження №66123486 з виконання вказаного виконавчого напису.

Згідно з банківською випискою АТ КБ «Приватбанк» за період з 20.08.2021 до 20.08.2021 з рахунку ОСОБА_1 № НОМЕР_1 , приватним виконавцем виконавчого округу м. Києва Кісельовою Віталіною Вікторівною було стягнуто кошти в сумі 69218,30 грн на виконання виконавчого напису нотаріуса №29795 від 18.03.2021.

Проте, як вказує Позивач, рішенням Солом`янського районного суду м. Києва від 02 листопада 2021 року по справі № 760/22175/21 виконавчий напис від 18 березня 2021 року за реєстровим номером № 29795 було визнано таким, що не підлягає виконанню.

Листом від 14.01.2022 за вих. № 264 приватний виконавець виконавчого округу м. Києва Кісельова Віталіна Вікторівна повідомила Позивача про закінчення виконавчого провадження ВП № 66123486 від 30.12.2021та про зняття арештів з майна боржника, що вбачається зі змісту постанови про закінчення виконавчого провадження ВП № 66123486 від 30.12.2021, та надала інформацію щодо суми коштів, стягнутих в межах виконавчого провадження №66123486, зокрема зазначила, що на депозитний рахунок приватного виконавця надійшли кошти в сумі 69218,30 грн, які були розподілені наступним чином:

-кошти за виконавчим документом, стягнуті на користь стягувача - 62471,18 грн;

-основна винагорода приватного виконавця - 6247,12 грн;

-витрати виконавчого провадження - 500 грн.

ОСОБА_1 зазначає, що у зв`язку з набуттям законної сили 03 грудня 2021 року рішенням Солом`янського районного суду м. Києва від 02 листопада 2021 року про визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню, він просить стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Росвен Інвест Україна» 62471,18 гривень як безпідставно набуті кошти, відповідно до статті 1212 Цивільного кодексу України, а крім того, просить стягнути з Відповідача 3 % річних у розмірі 302,94 гривень та інфляційних втрат за період користування чужими грошовими коштами в розмірі 374,83 гривень.

Крім того, ОСОБА_1 вказує, що загальна сума коштів в розмірі 6 747,12 грн, що складається з основної винагороди приватного виконавця в розмірі 6247, 12 гривень та витрат виконавчого провадження в розмірі 500 гривень, які були стягнуті з нього під час виконавчого провадження, за своєю суттю є збитками, яких він зазнав, та просить стягнути вказану суму з ТОВ «Росвен Інвест Україна».

01 лютого 2022 року автоматизованим протоколом розподілу судових справ між суддями головуючим визначено суддю Коробенка С.В.

04 лютого 2022 року ухвалою Солом`янського районного суду міста Києва ухвалою відкрито спрощене позовне провадження

Відповідач відзиву на позов не подав.

ІІІ. Мотивувальна частина

Вивчивши письмові докази та дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку про задоволення позовних вимог Позивача виходячи з наступного.

18 березня 2021 року приватним нотаріусом Житомирського міського нотаріального округу Горай Олегом Станіславовичем було вчинено виконавчий напис, що зареєстровано в реєстрі за № 29795, за яким у безспірному порядку запропоновано стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Росвен Інвест Україна» заборгованість за кредитним договором № 0 від 12.06.2007 р. в сумі 308 127,32 грн.

Разом із витратами за вчинення виконавчого напису загальна сума, яка підлягає стягненню з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Росвен Інвест Україна», становила 308 627,32 грн.

20 липня 2021 року постановою приватного виконавця виконавчого округу м. Києва Кісельової Віталіни Вікторівни було відкрито виконавче провадження №66123486 з виконання зазначеного виконавчого напису.

Встановлено, що рішенням Солом`янського районного суду м. Києва від 02 листопада 2021 року по справі №760/22175/21 було задоволено позов ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Росвен Інвест Україна» та визнано таким, що не підлягає виконанню виконавчий напис нотаріуса вчинений 18 березня 2021 рокута зареєстрований в реєстрі за № 29795.

Встановлено, що під час здійснення виконавчого провадження приватним виконавцем виконавчого округу м. Києва Кісельовою В.В. було стягнуто з ОСОБА_1 кошти в сумі 69218,30 гривень, які спрямовані:

-62471,18 грн - на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Росвен Інвест Україна»;

-6247,12 грн - основна винагорода приватного виконавця;

-500 гривень - витрати виконавчого провадження.

Зазначене підтверджується банківською випискою АТ КБ «Приватбанк» та листом від 14.01.2022 вих.№ 264 приватного виконавця виконавчого округу м. Києва Кісельової В.В.

Відповідно до статті 1212 Цивільного кодексу України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала.

Положення глави 83 Цивільного кодексу України застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події.

Аналіз статті 1212 Цивільного кодексу України дає підстави для висновку, що передбачений нею вид позадоговірних зобов`язань виникає за таких умов:

1) набуття особою майна або його збереження за рахунок іншої особи;

2) відсутність для цього правових підстав або якщо вони відпали.

Сутність зобов`язання із набуття, збереження майна без достатньої правової підстави полягає у вилученні в особи - набувача частини її майна, що набута поза межами правової підстави, у випадку якщо правова підстава переходу відпала згодом, або взагалі без неї - якщо майновий перехід не ґрунтувався на правовій підставі від самого початку правовідношення, та передання майна тій особі - потерпілому, яка має належний правовий титул на нього.

Якщо поведінка набувача, потерпілого, інших осіб або подія утворюють правову підставу для набуття (збереження) майна, стаття 1212 ЦК України може застосовуватись тільки після того, як така правова підстава в установленому порядку скасована, визнана недійсною, змінена або припинена. Така правова позиція викладена у постановах Верховного Суду України від 22.03.2016 у справі № 6-2978цс15 та від 03.06.2016 у справі № 6-100цс15.

Верховний Суд у постанові від 08 вересня 2021 року по справі № 201/6498/20 дійшов такого висновку про те, що судовий акт про визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню, який набрав законної сили і за яким відбулося повне або часткове виконання є правовою підставою для виникнення зобов`язання з повернення майна, що набуто без достатньої правової підстави, оскільки з моменту ухвалення такого судового акту правова підстава вважається такою, що відпала. Відповідно до статті 1212 ЦК України у такому разі набувач такого майна з моменту набрання судовим актом законної сили, зобов`язаний повернути потерпілому все отримане майно.

Аналогічний висновок викладено у постановах Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 06 березня 2019 року у справі № 910/1531/18, від 28 січня 2020 року у справі № 910/16664/18.

Згідно з ч. 5 ст. 82 Цивільного процесуального кодексу України обставини, встановлені стосовно певної особи рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, проте можуть бути у загальному порядку спростовані особою, яка не брала участі у справі, в якій такі обставини були встановлені.

Преюдиціальність - обов`язковість фактів, установлених судовим рішенням, що набрало законної сили в одній справі для суду при розгляді інших справ. Преюдиціально встановлені факти не підлягають доказуванню, оскільки їх з істинністю вже встановлено у рішенні чи вироку і немає необхідності встановлювати їх знову, тобто піддавати сумніву істинність і стабільність судового акта, який вступив в законну силу (правова позиція викладена в постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 12.06.2019 у справі № 914/908/18).

Отже, вищевказаним рішенням суду підтверджується, що правова підстава, на якій було набуте майно, відпала, що в свою чергу вказує на обов`язок Відповідача повернути безпідставно набуте майно Позивачу.

Відтак, вимоги ОСОБА_1 про стягнення з ТОВ «Росвен Інвест Україна» безпідставно набутих коштів в розмірі 62471,18 гривень є обгрунтованими і підлягають задоволенню.

Згідно із частиною другою статті 1214 Цивільного кодексу України у разі безпідставного одержання чи збереження грошей нараховуються проценти за користування ними (стаття 536 цього Кодексу).

За користування чужими грошовими коштами боржник зобов`язаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором між фізичними особами. Розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства (стаття 536 ЦК України).

Стаття 625 Цивільного кодексу України визначає загальні правила відповідальності за порушення будь-якого грошового зобов`язання. Тобто дія цієї статті поширюється на всі види грошових зобов`язань, якщо інше не передбачено договором або спеціальними нормами закону, що регулює окремі види зобов`язань (п. 26 постанови Великої Палати Верховного Суду від 28.03.2018 у справі № 758/1303/15-ц ).

У постановах Великої Палати Верховного Суду від 10.04.2018 по справі №910/10156/17, від 16.05.2018 по справі № 686/21962/15-ц, суд касаційної інстанції застосував до спірних правовідносин положення статті 625 ЦК і навів правовий висновок про те, що у наведеній нормі визначені загальні правила відповідальності за порушення будь-якого грошового зобов`язання незалежно від підстав його виникнення (договір чи делікт), тобто, приписи цієї статті поширюються на всі види грошових зобов`язань, якщо інше не передбачено договором або спеціальними нормами закону, який регулює, зокрема, окремі види зобов`язань.

У постанові від 23.05.2018 у справі № 910/1238/17 Велика Палата Верховного Суду роз`яснила, що термін "користування чужими грошовими коштами" може використовуватися у двох значеннях. Перше - це одержання боржником (як правило, за плату) можливості правомірно не сплачувати кредитору борг протягом певного часу. Друге значення - прострочення виконання грошового зобов`язання, коли боржник повинен сплатити гроші, але неправомірно не сплачує їх (пункт 6.20).

Таким чином, у справі №910/1238/17 Великою Палатою Верховного Суду чітко розмежовано поняття "проценти за правомірне користування чужими грошовими коштами" та "проценти за неправомірне користування боржником грошовими коштами", причому останні проценти кваліфіковано саме в якості плати боржника за прострочення виконання грошового зобов`язання, врегульованої частиною другою статті 625 ЦК України.

За змістом частини другої статті 625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням установленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

У разі прострочення виконання зобов`язання, зокрема щодо повернення безпідставно набутих або збережених грошових коштів, нараховуються 3% річних та інфляційні втрати від простроченої суми відповідно до частини другої статті 625 ЦК України, оскільки боржником порушено позадоговірне (деліктне) грошове зобов`язання, що виникло на підставі статті 1212 ЦК України.

У постанові від 01 вересня 2021 року по справі № 904/5868/18 (910/16299/19) Верховний Суд зазначив, що погодився з висновком суду апеляційної інстанції, що, у даному випадку, розмір процентів за неправомірне користування чужими грошовими коштами встановлено законом, а саме частиною другою статті 625 ЦК України.

Верховний Суд вказав, що апеляційним судом вірно зазначено, що у разі прострочення виконання зобов`язання, зокрема, щодо повернення безпідставно набутих або збережених грошових коштів, нараховуються 3% річних та інфляційні втрати від простроченої суми відповідно до частини другої статті 625 ЦК України, оскільки боржником порушено позадоговірне (деліктне) грошове зобов`язання, що виникло на підставі статті 1212 ЦК України.

За таких обставин, висновки судів попередніх інстанцій щодо правомірності нарахування та стягнення з відповідача-1 на користь позивача 3% річних та інфляційних втрат (за період з дати визнання судовим рішенням виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, по дату звернення із позовом) є обґрунтованими та такими, що узгоджуються з правовою позицією, викладеною в пункті 41 постанови Великої Палати Верховного Суду від 10.04.2018 у справі № 910/10156/17, щодо правомірності застосування частини другої статті 625 ЦК України також до деліктних зобов`язань.

Отже, правова підстава, за якої Відповідачем було набуто кошти в сумі 62471,18 грн, відпала з дати набрання законної сили рішенням Солом`янського районного суду м. Києва від 02 листопада 2021 року по справі № 760/22175/21, тобто з 03 грудня 2021 року.

Таким чином, починаючи з 03.12.2021 у Позивача виникло право нарахувати 3% річних та інфляційні втрати на суму отриманих Відповідачем коштів у сумі 62471,18 грн, оскільки кошти не були повернуті Позивачу.

Розрахунок 3% річних та інфляційних втрат, наданий ОСОБА_1 , судом перевірено та є вірним та складається із сум:

-302,94 гривні - 3% річних за користування чужими грошовими коштами;

-374,83 гривні - інфляційні втрати.

Вимоги про стягнення вказаних сум суд вважає обгрунтованими, а тому вони також підлягають задоволенню.

Щодо стягнення з товариства з обмеженою відповідальністю «Росвен Інвест Україна» збитків на користь ОСОБА_1 в сумі 6747,12 гривень суд зазначає наступне.

Відповідно до вимог ст. 22 Цивільного кодексу України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування.

Збитками є втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); збитки відшкодовуються у повному обсязі, якщо договором або законом не передбачено відшкодування у меншому або більшому розмірі.

Загальні підстави відповідальності за завдану майнову шкоду передбачені ч.1 ст. 1166 Цивільного кодексу України, відповідно до яких майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини.

Статтею 1192 Цивільного кодексу України визначено, що з урахуванням обставин справи суд за вибором потерпілого може зобов`язати особу, яка завдала шкоди майну, відшкодувати її в натурі (передати річ того ж роду і такої ж якості, полагодити пошкоджену річ тощо) або відшкодувати завдані збитки у повному обсязі. Розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.

Згідно з ч. 1 ст. 177 Цивільного кодексу України об`єктами цивільних прав є речі, у тому числі гроші.

Згідно з ч. 1 ст. 190 Цивільного кодексу України майном як особливим об`єктом вважаються окрема річ, сукупність речей, а також майнові права та обов`язки.

З аналізу наведеного вище законодавства вбачається, що цивільне законодавство в деліктних зобов`язаннях передбачає існування презумпції вини заподіювача шкоди, тому якщо у процесі розгляду справи зазначена презумпція не спростована, то вона є юридичною підставою для висновку про наявність вини заподіювача шкоди, а на позивача покладається обов`язок довести наявність факту заподіяної шкоди та її розмір, протиправний характер поведінки, в результаті якої її завдано, а також наявність причинного зв`язку між діями заподіювача та виникненням шкоди.

Загальна сума коштів в розмірі 6 747,12 грн, що складається з основної винагороди приватного виконавця в розмірі 6247,12 грн. та витрат виконавчого провадження в розмірі 500 грн, які були стягнуті з Позивача на користь Відповідача по примусовому виконанню виконавчого напису від 18 березня 2021 року за реєстровим номером № 29795, вчиненого приватним нотаріусом Житомирського міського нотаріального округу Гораєм О.С., який був визнаний судом таким, що не підлягає виконанню, за своєю суттю є збитками, яких зазнав Позивач.

Ці збитки, які поніс Позивач, знаходяться в безпосередньому причинному зв`язку з діями Відповідача щодо примусового виконання виконавчого напису №29795, визнаного судом таким, що не підлягає виконанню, тому, підлягають відшкодуванню за його рахунок.

З огляду на наведене, позов підлягає задоволенню в повному обсязі.

Згідно зі ст.141 ЦПК України, з Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Росвен Інвест Україна» на користь ОСОБА_2 підлягає стягненню судовий збір в сумі 992,40 грн. (дев`ятсот дев`яноста дві) грн. 40 коп..

ІV. Резолютивна частина

Керуючись ст. ст. 15, 16, 18, 22, 625, 1212 ЦК України, ст. ст. 2, 4, 5, 11, 12, 13, 76 - 82, 109, 110, 141, 259, 263 - 265, 268, 273 ЦПК України, суд вирішив:

1.Позов ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Росвен Інвест Україна» задовольнити повністю.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Росвен Інвест Україна» на користь ОСОБА_1 безпідставно набуті грошові кошти в розмірі 62471,18 (шістдесят дві тисячі чотириста сімдесят одна грн 18 коп.) гривень, інфляційні втрати в розмірі 374,83 (триста сімдесят чотири грн 83 коп.) гривні, 3% річних в розмірі 302,94 (триста дві грн 94 коп.) гривні, компенсацію за заподіяну майнову шкоду в розмірі 6747,12 (шість тисяч сімсот сорок сім грн 12 коп.) гривень, а всього - 69896,07 (шістдесят дев`ять тисяч вісімсот дев`яносто шість грн 07 коп.) гривень.

2.Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Росвен Інвест Україна» на користь ОСОБА_1 судовий збір в сумі 992 гривні 40 коп.

3.Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом 30 днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

4.Позивач: ОСОБА_1 , адреса: АДРЕСА_1 ; РНОКПП: НОМЕР_2 ;

Відповідач: Товариство з обмеженою відповідальністю «Росвен Інвест Україна», адреса: 03124, м. Київ, бульвар Вацлава Гавела, 6, .

Суддя