КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
провадження № 22-ц/824/6716/2022
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 червня 2022 року м. Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів:

судді-доповідача Кирилюк Г.М.,

суддів: Рейнарт І. М., Семенюк Т. А.

при секретарі Карпенку В. Р.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Національної академії прокуратури України в особі ліквідаційної комісії, Тренінгового центру прокурорів України, третя особа - Офіс Генерального прокурора, про визнання незаконним і скасування наказу про звільнення, поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 14 грудня 2021 року, ухвалене суддею Чех Н. А.,

встановив:

16.07.2020 ОСОБА_1 звернувся до суду з вказаним позовом, посилаючись на ті підстави, що він має тривалий стаж роботи у Національній академії прокуратури України та неодноразово заохочувався за сумлінне виконання службових обов`язків, про що є записи у трудовій книжці.

Наказом голови ліквідаційної комісії Національної академії прокуратури України від 02 червня 2020 року №251-к 17 червня 2020 року його звільнено з посади старшого викладача відділу підготовки прокурорів з процесуального керівництва та криміналістичного забезпечення досудового розслідування інституту спеціальної підготовки Національної академії прокуратури України на підставі пункту 1 частини першої статті 40 Кодексу законів про працю України (далі - КЗпП України) у зв`язку з ліквідацією Національної академії прокуратури України.

Своє звільнення ОСОБА_1 вважав незаконним, оскільки на його думку, в даній ситуації відбулась не ліквідація Національної академії прокуратури України, а її реорганізація, оскільки Тренінговий центр прокурорів України створено на базі Національної академії прокуратури України без вказівки про її ліквідацію. Обидві установи мають однакові основні функції і завдання: підвищення кваліфікації прокурорів та здійснення спеціальної підготовки кандидатів на посаду прокурора.

Зазначив, що Тренінговий центр прокурорів України знаходиться за адресою та користується засобами зв`язку Національної академії прокуратури України, яка припиняється, змінилася лише назва установи, яка надає освітні, бібліотечні та видавничі послуги.

Наказ Генерального прокурора від 11.06.2020 №50 б «Про організацію приймання-передачі майна» засвідчує, що все майно Національної академії прокуратури, і, відповідно, майнові права, переходять до Тренінгового центру прокурорів України, що є однією з ознак реорганізації.

Вважав, що Національна академія прокуратури України в особі ліквідаційної комісії порушила вимоги частини другої статті 40 КЗпП України, відповідно до якої звільнення працівника з підстав, визначених пунктом 1 частини першої статті 40 КЗпП України, допускається лише при неможливості перевести працівника на іншу роботу. Він звертався до Офісу Генерального прокурора з метою працевлаштування до новоутвореної установи - правонаступника із заявою про забезпечення трудових гарантій. Однак, йому було відмовлено у задоволенні його заяви.

Зазначав, що факт надання заступником директора Тренінгового центру прокурорів пропозицій щодо працевлаштування лише обраним працівникам Національної академії прокуратури України є виявом дискримінації.

Немотивована відмова у прийнятті на роботу до Тренінгового центру прокурорів України, вибіркова процедура призначення на посади працівників Національної академії прокуратури України до Тренінгового центру прокурорів України свідчить про грубе порушення принципу недискримінації.

Посилаючись на вказані обставини, ОСОБА_1 просив суд визнати незаконним та скасувати наказ голови ліквідаційної комісії Національної академії прокуратури України від 02 червня 2020 року № 251-к про звільнення його з посади старшого викладача відділу підготовки прокурорів з процесуального керівництва та криміналістичного забезпечення досудового розслідування інституту спеціальної підготовки Національної академії прокуратури України.

Поновити його на посаді старшого викладача відділу підготовки прокурорів з процесуального керівництва та криміналістичного забезпечення досудового розслідування інституту спеціальної підготовки Національної академії прокуратури України або на рівнозначній посаді в Тренінговому центрі прокурорів України ( у разі проведення державної реєстрації припинення Національної академії прокуратури України () шляхом ліквідації).

Стягнути з Національної академії прокуратури України або її правонаступника - Тренінгового центру прокурорів України на його користь середній заробіток за час вимушеного прогулу з 17 червня 2020 року до дня поновлення на роботі.

Рішенням Дніпровського районного суду м. Києва від 14 грудня 2021 року в задоволенні вказаного позову відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 , посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 14 грудня 2021 року та ухвалити нове, яким позов задовольнити.

Зазначив, що Законом України від 19 вересня 2019 року № 113-ІХ «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо першочергових заходів із реформи органів прокуратури», яким статтю 80 Закону України «Про прокуратуру» викладено в новій редакції, відповідно до якої державною установою, що здійснює підвищення кваліфікації прокурорів, є Тренінговий центр прокурорів України, а слова «Національна академія прокуратури України» у тексті Закону замінено словами «Тренінговий центр прокурорів України» , тобто мова йде про реорганізацію Академії.

Положеннями пункту 25 розділу ІІ «Прикінцеві і перехідні положення» вищевказаного Закону передбачено створення на базі Національної академії прокуратури України Тренінгового центру прокурорів України без вказівки про ліквідацію академії.

Зазначив, що Тренінговий центр прокурорів України не є іншою за змістом діяльності і функціями юридичною особою, ніж Національна академія прокуратури України. Питання про ліквідацію Національної академії прокуратури України законом не вирішувалось і без правонаступництва вирішене бути не могло. Суд не проаналізував Закон України «Про прокуратуру», з аналізу положень ст. 80 у діючій та попередній редакції цього Закону вбачається, що Тренінговий центр прокурорів України, з огляду на свій правовий статус, основні функції і завдання, є по суті правонаступником Академії.

Порівняння Статутів доказує, що Національна академія прокуратури України та Тренінговий центр прокурорів України є тотожними установами, які здійснюють діяльність на одній і тій же майновій базі, виконують однакові функції та залучають для виконання завдань працівників з аналогічними вимогами до них.

Суд першої інстанції не здійснив порівняння вказаних Статутів, не врахував відсутності будь-яких законних підстав у Тренінгового центру прокурорів України для підвищення кваліфікації працівників інших органів правопорядку, державних органів, установ, організацій незалежно від форми власності і, замість того, щоб визнати це положення Статуту Тренінгового центру прокурорів України недійсним, суд фактично підтвердив законність такої діяльності.

Структура і штатний розпис Національної академії прокуратури України та Тренінгового центру прокурорів України засвідчують, що їх діяльність спрямована на організацію і забезпечення навчального процесу та навчально-методичної підготовки до занять з прокурорами, чому суд не дав ніякої оцінки.

Поза увагою суду залишилась і та обставина, що саме установа, передбачена у ст. 80 Закону України "Про прокуратуру", здійснює спеціальну підготовку прокурорів і підвищення їх кваліфікації на постійних засадах. Єдиною установою, де прокурор може виконати цей обов`язок, є Національна академія прокуратури України/Тренінговий центр прокурорів України.

Суд не дав оцінки і тому факту, що питання матеріального забезпечення працівників Національної академії прокуратури України/Тренінгового центру прокурорів України вирішуються на підставі однієї і тієї ж постанови Кабінету Міністрів України від 28.03.2022 №329 (з відповідними змінами), а також тому, що передбачено стимулювання роботи працівників Національної академії прокуратури України, працевлаштованих у Тренінговий центр прокурорів України, шляхом встановлення їм доплати за вислугу років у Національній академії прокуратури України і далі у Тренінговому центрі прокурорів України.

Суд не взяв до уваги наказ Генерального прокурора №50 б від 11 червня 2020 року "Про організацію приймання-передачі майна", яким все майно Національної академії прокуратури України передано до Тренінгового центру прокурорів України, що є ознакою майнового правонаступництва.

Суд не надав оцінки тому факту, що три місяці Національна академія прокуратури України та Тренінговий центр прокурорів України діяли на майновій базі, належній Національній академії прокуратури України, і виконували однакові функції, а Тренінговий центр прокурорів України залучив до роботи частину працівників такої ж кваліфікації з Національної академії прокуратури України, що доводить факт реорганізації.

Посилається на висновок Верховного Суду України, зроблений в постанові від 27 травня 2014 року у справі №21-108а14, в якому вказано про необхідність при розгляді даної категорії перевіряти законність як розпорядчого акта про звільнення, так і процедури звільнення, оскільки правовий акт, що став підставою для ліквідації, та наступне звільнення працівника з цієї підстави, взаємопов`язано.

Суд не врахував факти дискримінації, допущені під час його звільнення та не надав їм оцінку. Потребує належної оцінки судом факт надання Тренінговим центром прокурорів України пропозицій щодо працевлаштування лише обраним працівникам Національної академії прокурорів України, що є проявом дискримінації.

Зазначив, що від звертався до Офісу Генерального прокурора з метою працевлаштування до новоутвореної установи, однак в задоволенні його заяви було відмовлено. Натомість, окремі працівники Національної академії прокуратури України отримали роботу в реорганізованій установі.

У відзиві на апеляційну скаргу представник Тренінгового центру прокурорів України - Амбарцумян К. М. просить у задоволенні апеляційної скарги відмовити, а рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Вважає, що рішення суду першої інстанції є законним, обгрунтованим, а доводи апеляційної скарги не відповідають фактичним обставинам справи і нормам чинного законодавства.

Свої доводи мотивує тим, що ОСОБА_1 не спростовує факт належного виконання щодо нього всіх заходів, встановлених процедурою звільнення у зв`язку з ліквідацією підприємства і передбачених ст.111 ЦК України, ст.40, 49-2 КЗпП, ст. 23 Закону України «Про професійні спілки», ст. 50 Закону України «Про зайнятість населення».

Доводи про порушення його прав стосуються виключно незаконності прийнятого Кабінетом Міністрів України рішення про ліквідацію і необхідності, на його думку, проведення реорганізації, яка в даному випадку не відбулась.

Постанова Кабінету Міністрів України №175 від 03.03.2020 і наказ Офісу Генерального прокурора №129 від 05.03.2020, яким було ліквідовано Академію і вжито інші заходи з її ліквідації, не скасовані і є чинними.

Рішенням Окружного адміністративного суду м. Києва від 11 лютого 2021 року у справі №640/7234/20, залишеним без змін постановою Шостого адміністративного апеляційного суду від 18 травня 2021 року, відмовлено у задоволенні позову ректора ліквідованої установи до Офісу Генерального прокурора про визнання протиправним та скасування наказів Офісу Генерального прокурора від 05 березня 2020 року №129 «Про ліквідацію Національної академії прокуратури України» , №130 «Про деякі питання утворення Тренінгового центру прокурорів України», №131 «Про закріплення державного майна та Тренінговим центром прокурорів України».

Суди встановили, що рішення про ліквідацію Національної академії прокуратури України, прийняте Кабінетом Міністрів України, є правомірним ; спосіб припинення державної установи, навчального закладу Національної академії прокуратури України, яка не має статусу державного органу та суб`єкта владних повноважень, визначається виключно її засновником - Кабінетом Міністрів України.

Кабінет Міністрів України, приймаючи рішення про ліквідацію Національної академії прокуратури України, визнав доцільність відмови виконавчої гілки влади від подальшого утримання цього навчального і наукового закладу.

Звертає увагу, що Тренінговий центр прокурорів України був створений іншими засновниками - Офісом Генерального прокурора , який є інституційно незалежним від виконавчої гілки влади. Згідно з ч. 1 ст. 8 Закону України «Про прокуратуру» Офіс генерального прокурора здійснює управління об`єктами державної власності, що належать до сфери управління Офісу Генерального прокурора. Відповідно до ст. 6 Закону України «Про управління об`єктами державної власності» уповноважені органи відповідно до покладених на них завдань приймають рішення про створення, реорганізацію і ліквідацію підприємств, установ та організацій, заснованих на державній власності. Оцінка доводів щодо компетенції Кабінету Міністрів України і Офісу Генерального прокурора була надана у рішенням Окружного адміністративного суду м. Києва і Шостого апеляційного адміністративного суду.

Таким чином, ліквідація Національної академії прокуратури України відбулась на підставі рішення уповноваженого органу, в спосіб і в порядку, передбачені законом.

Також зазначила, що правонаступництво прав і обов`язків Національної академії прокуратури України ні законом, ні постановами Кабінету Міністрів України та наказами Офісу Генерального прокурора не передбачено.

На відміну від ліквідованої Національної академії прокуратури України , яка за структурою і формами навчання залишалась вищим навчальним закладом, у штаті Тренінгового центру відсутні науково-педагогічні працівники, зокрема викладачі.

Позивач має можливість реалізувати свій досвід, знання в якості тренера, уклавши договір на проведення тренінгів з тематики, у якій він спеціалізується. Проте він не звертався до Тренінгового центру прокурорів України з приводу проведення тренінгів, оскільки зацікавлений виключно у трудових відносинах як викладач.

Тренінговий центр прокурорів України здійснює підвищення кваліфікації прокурорів не власними силами (штатними працівниками), а залучає до цього процесу практикуючих фахівців на підставі договорів на проведення окремих тренінгів. Функції Тренінгового центру і форма їх здійснення не є тотожними з функціями Академії як установи зі спеціальним статусом - навчального закладу і наукової установи.

Той факт, що частина державного майна, яке раніше було закріплено за Академією на праві оперативного управління, була передана Тренінговому центру наказом Офісу Генерального прокурора від 11.06.2020 №50б, не призводить до правонаступництва прав і обов`язків ліквідованої установи, зокрема у відносинах з працівниками такої установи.

Вважає, що при розгляді даної справи підлягають врахуванню висновки Верховного Суду, викладені в постановах від 04.10.2021 у справі № 761/22112/20, від 19.10.2021 у справі 752/13686/20, від 21.10.2021 у справі №761/22290/20, від 01.12.2021 у справі №754/9036/20, позовні вимоги в яких є тотожними як за змістом, так і за підставами.

Просить також врахувати висновок Верховного Суду, викладений в постанові від 14 липня 2021 року у справі №428/7187/19, відповідно до якого правила пункту 1 частини першої статті 40 КЗпП України можуть застосовуватись і в тих випадках, коли після припинення діяльності одночасно утворюється нове підприємство. В цих випадках працівник не вправі вимагати поновлення його на роботі на заново утвореному підприємстві, якщо він не був переведений туди в установленому порядку.

Суд першої інстанції обґрунтовано не застосував до даних правовідносин практику судів адміністративної юрисдикції з питань реорганізації державних органів, суб`єктів владних повноважень. Наведені позивачем матеріали судової практики сформовані при розгляді спорів про проходження публічної служби в органах державної влади та місцевого самоуправління, а отже їх обставини не є подібними до обставин даної справи.

В судовому засіданні позивач ОСОБА_1 апеляційну скаргу підтримав та просив її задовольнити.

Представники Національної академії прокуратури України - адвокат Сабодаш Р. Б., Тренінгового центру прокурорів України - Амбарцумян К.М., Офісу Генерального прокурора - Кутєпов О. Є. просили відмовити в задоволенні апеляційної скарги, рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів прийшла до висновку, що підстави для зміни чи скасування оскаржуваного рішення відсутні.

Судом встановлено, що постановою Кабінету Міністрів України від 25 жовтня 2002 року № 1582 «Про утворення Академії прокуратури України» утворено Академію прокуратури України при Генеральній прокуратурі України. Міністерству освіти і науки доручено здійснити заходи, пов`язані з утворенням Академії.

Указом Президента України від 25 жовтня 2007 року № 1013/2007 «Про надання Академії прокуратури України статусу національної», ураховуючи загальнодержавне і міжнародне визнання результатів діяльності Академії прокуратури України та її вагомий внесок у розвиток національної освіти і юридичної науки, надано Академії прокуратури України статус національної і надалі іменовано її - Національна академія прокуратури України (далі - НАПУ, Академія).

Рішенням Ради прокурорів України від 01 листопада 2017 року № 19 затверджено Статут НАПУ у новій редакції (далі по тексту - Статут) (а.с. 34-49 т.1).

Згідно пункту 1.11 Статуту до основних завдань Академії віднесено: здійснення спеціальної підготовки кандидатів на посаду прокурора з метою отримання та удосконалення ними знань та навичок практичної діяльності на посаді прокурора, складання процесуальних документів, вивчення прокурорської етики та засвоєння правил особистої безпеки прокурора; підвищення кваліфікації працівників прокуратури, у тому числі військових прокурорів; організація та проведення наукових досліджень у галузі права з метою впровадження результатів наукової роботи та їх подальшого використання у прокурорській діяльності; взаємодія з державними органами, навчальними та науковими установами, у тому числі міжнародними для організації науково-методичного забезпечення прокурорської діяльності та діяльності державних службовців прокуратури; сприяння у діяльності органів прокурорського самоврядування та кваліфікаційно-дисциплінарної комісії прокурорів; налагодження міжнародних зв`язків і здійснення міжнародної діяльності Академії; за дорученням Генеральної прокуратури України та зверненнями інших уповноважених органів брати участь у підготовці нормативно-правових актів, спрямованих на регулювання діяльності прокуратури.

Основним видом діяльності Академії є вища освіта (КВЕД 85.42), що підтверджується даними витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань (а.с. 114-116 т.1).

Виконання завдань Академії забезпечується працівниками Академії (пункт 1.13 Статуту); до працівників Академії належать керівництво Академії, науково-викладацький склад та обслуговуючий персонал (пункту 3.1 Статуту).

За приписами розділу 9 Статуту припинення діяльності Академії відбувається шляхом реорганізації (злиття, приєднання, поділу, перетворення) або ліквідації в порядку, встановленому законодавством України.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 перебував у трудових відносинах з НАПУ з 05.07.2016.

11.02.2019, у зв`язку зі зміною структури та штатного розпису, на підставі наказу №38-к від 11.02.2019, ОСОБА_1 призначено старшим викладачем відділу підготовки прокурорів з процесуального керівництва та криміналістичного забезпечення досудового розслідування інституту спеціальної підготовки.

Постановою Кабінету Міністрів України від 03 березня 2020 року № 175 «Деякі питання реалізації законодавчих актів України щодо першочергових заходів із реформи органів прокуратури» Національну академію прокуратури України ліквідовано; вирішено погодитися з пропозицією Генерального прокурора, що заходи з ліквідації зазначеної Академії здійснюються Офісом Генерального прокурора; взято до відома, що Тренінговий центр прокурорів України створюється на базі Національної академії прокуратури України, що ліквідується.

05 березня 2020 року Генеральним прокурором Рябошапкою Р. Г. прийнято наказ № 129 «Про ліквідацію Національної академії прокуратури України», яким, відповідно до статей 104, 105, 110, 111 ЦК України, статті 6 Закону України «Про управління об`єктами державної власності», статті 9 Закону України «Про прокуратуру» та пункту 25 розділу II «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо першочергових заходів із реформи органів прокуратури», постанови Кабінету Міністрів України «Деякі питання реалізації законодавчих актів України щодо першочергових заходів із реформи органів прокуратури» № 175 від 3 березня 2020 року, припинено НАПУ (код згідно з ) шляхом ліквідації; утворено комісію з ліквідації НАПУ; установлено, що відповідно до частини четвертої статті 105 ЦК України з моменту призначення комісії з ліквідації до неї переходять повноваження щодо управління справами, повноваження Толочка О. М. - ректора НАПУ, припиняються.

17 квітня 2020 року Національна академія прокуратури України вручило позивачу попередження від 06.04.2020 про вивільнення з 17 червня 2020 року на підставі частини першої статті 40, частини першої статті 49-2 КЗпП України у зв`язку з ліквідацією Академії (а.с.188 т.1).

Наказом голови ліквідаційної комісії Національної академії прокуратури України від 02 червня 2020 року № 242-к ОСОБА_1 звільнено з посади старшого викладача відділу підготовки прокурорів з процесуального керівництва та криміналістичного забезпечення досудового розслідування інституту спеціальної підготовки Національної академії прокуратури України з 17 червня 2020 року у зв`язку з ліквідацією НАПУ (а.с. 189 т.1).

Ухвалюючи рішення про відмову в задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що при звільненні позивача з роботи було дотримано встановлений порядок звільнення, передбачений пунктом 1 частини першої статті 40 КЗпП України. Доводи позивача про те, що в дійсності відбулась не ліквідація, а реорганізація Національної академії прокуратури України суперечать наявним у справі доказам.

Апеляційний суд погоджується з рішенням суду першої інстанції з огляду на таке.

Загальні підстави звільнення працівників визначені КЗпП України.

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 40 КЗпП України трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом у випадку змін в організації виробництва і праці, в тому числі, ліквідації, реорганізації, банкрутства або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників.

Розглядаючи трудові спори, пов`язані зі звільненням за пунктом 1 частини першої статті 40 КЗпП України, необхідно з`ясувати, чи дійсно у відповідача мали місце зміни в організації виробництва і праці, зокрема, ліквідація, реорганізація або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників, чи додержано власником або уповноваженим ним органом норм законодавства, що регулюють вивільнення працівника, які є докази щодо змін в організації виробництва і праці, про те, що працівник відмовився від переведення на іншу роботу або що власник або уповноважений ним орган не мав можливості перевести працівника з його згоди на іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації, чи не користувався вивільнюваний працівник переважним правом на залишення на роботі та чи попереджався він за два місяці про наступне вивільнення.

Відповідно до статті 104 ЦК України юридична особа припиняється в результаті передання всього свого майна, прав та обов`язків іншим юридичним особам - правонаступникам (злиття, приєднання, поділу, перетворення) або в результаті ліквідації.

Юридична особа є такою, що припинилася, з дня внесення до єдиного державного реєстру запису про її припинення.

Статтею 59 ГК України передбачено, що припинення діяльності суб`єкта господарювання здійснюється шляхом його реорганізації (злиття, приєднання, поділу, перетворення) або ліквідації - за рішенням власника (власників) чи уповноважених ним органів, за рішенням інших осіб - засновників суб`єкта господарювання чи їх правонаступників, а у випадках, передбачених законами, - за рішенням суду.

Згідно з частиною третьою статті 64 ГК України підприємство самостійно визначає свою організаційну структуру, встановлює чисельність працівників і штатний розпис.

Ліквідація - це така форма припинення юридичної особи, при якій припиняються всі її права та обов`язки. У разі ліквідації вся чисельність працівників скорочується та весь штат працівників ліквідується.

Судом встановлено, що Національна академія прокуратури України була утворена Кабінетом Міністрів України 25 жовтня 2002 року як вищий навчальний заклад. Будучи державною установою зі спеціальним статусом, поєднувала у собі статус установи, яка власними силами (із використанням працівників Академії) здійснювала спеціальну підготовку прокурорів, та установи, що здійснювала наукову діяльність і до 2019 року була також вищим навчальним закладом.

Згідно з постановою Кабінету Міністрів України від 03 березня 2020 року № 175 «Деякі питання реалізації законодавчих актів України щодо першочергових заходів із реформи органів прокуратури» прийнято рішення про ліквідацію Національної академії прокуратури України.

Відповідно до наказу Генерального прокурора від 05 березня 2020 року № 129 припинено Національну академію прокуратури України шляхом ліквідації.

Встановлено, що з 12 березня 2020 року розпочалася процедура припинення Національної академії прокуратури України, про що у Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань міститься відповідний запис. Дані про юридичних осіб - правонаступників Національної академії прокуратури України відсутні (а.с. 115 т.1).

Разом із цим, установлено, що створений за наказом Генерального прокурора від 05 березня 2020 року № 130 Тренінговий центр прокурорів України є новоствореною юридичною особою, дата внесення запису в Єдиний державний реєстр про проведення державної реєстрації юридичної особи - Тренінгового центру прокурорів України 10 березня 2020 року. Даних про юридичних осіб, правонаступником яких є зареєстрована юридична особа, немає (а.с. 118 т.1).

Основним видом діяльності Тренінгового центру прокурорів України є інші види н.в.і.у (основний) (КВЕД 85.59); допоміжна діяльність у сфер і освіти (КВЕД 85.60); видання журналів і періодичних видань (КВЕД 58.14); надання перекладу (КВЕД 74.30) (а.с. 117-118 т.1).

Виконання завдань Тренінгового центру забезпечується тренерами. До тренерської (викладацької) діяльності залучаються прокурори, а також викладачі закладів вищої освіти, науковці, експерти та зовнішні тренери на підставах та умовах, визначених законодавством (п. 14 Статуту) (а.с. 52 т.1).

Відповідно до п. 14 Статуту Тренінгового центру прокурорів України, Тренінговий центр, зокрема, здійснює підвищення кваліфікації прокурорів; підготовку осіб, які успішно пройшли процедуру добору на посаду прокурора; підвищення кваліфікації державних службовців, у тому числі органів прокуратури, з метою розвитку професійної компетентності, а також працівників інших органів прокуратури, державних органів, установ, організацій, незалежно від форми власності.

З метою виконання вищевказаних завдань Тренінговий центр здійснює добір на навчання тренерів (викладачів) ( п.п.4 п.14 Статуту) .

Таким чином, на відміну від Національної академії прокуратури України, Тренінговий центр прокурорів України самостійно не здійснює функцій зі спеціальної підготовки та підвищення кваліфікації прокурорів, у штаті цієї установи відсутні працівники, які б здійснювали наукову чи навчальну діяльність як науковий співробітник чи викладач (а.с. 94-97 т.1).

Отже, з вищезазначеного вбачається, що відбулася ліквідація Національної академії прокуратури України, наявність правонаступництва після ліквідації Національної академії прокуратури України не встановлена, Тренінговий центр прокурорів України є новоствореною юридичною особою.

Аналогічний правовий висновок щодо вирішення трудових спорів у зв`язку з ліквідацією Національної академії прокуратури України викладено в постановах Верховного Суду від 04 жовтня 2021 року у справі № 761/22112/20, від 19 жовтня 2021 року у справі № 752/13686/20, від 21 жовтня 2021 року у справі №761/22290/20, від 01 грудня 2021 року у справі №754/9036/20.

Створення Тренінгового центру прокурорів України на базі державного майна, яке перебувало у на праві оперативного управління в НАПУ, не є достатнім доказом на підтвердження припинення діяльності суб`єкта господарювання шляхом його реорганізації.

Доводи апеляційної скарги, що судом першої інстанції рішення у справі було ухвалено без урахуванням висновків щодо застосування норм права у подібних правовідносинах, зокрема викладених у постанові Верховного Суду України від 27 травня 2014 року у справі №21-108а14, колегія суддів відхиляє, оскільки правовідносини у цій справі є відмінними від правовідносин в справі, яка переглядається.

У вказаній постанові правовідносини виникли з приводу вирішенні спорів щодо поновлення на роботі працівника, який перебував на посаді державної служби юридичної особи публічного права, про ліквідацію якої було прийнято рішення.

В даній справі правовідносини є трудовими, Національна академія прокуратури України була утворена Кабінетом Міністрів України 25 жовтня 2002 року та функціонувала як вищий навчальний заклад, тобто не була наділена владними повноваженнями, не відносилася до органів державної влади та не виконувала функцій держави. Перевірка законності правового акту, що став підставою для ліквідації Національної академії прокуратури України, не відноситься до компетенції судів загальної юрисдикції.

Оскільки штатні науково-викладацькі посади у Тренінгового центру відсутні, а ОСОБА_1 не звертався до Тренінгового центру прокурорів України з заявою про працевлаштування на інші посади, та обставина, що у новостворену державну установу було прийнято більше 40 звільнених працівників НАПУ на посади виконувача обов`язків директора центру, начальника відділу та заступника начальника відділу, консультанта, експерта, головного спеціаліста тощо не може свідчити про доведений факт дискримінації по відношенню до позивача.

Доказів того, що пропозиції працевлаштування на вказані посади надавались лише обраним працівникам матеріали справи не містять.

З огляду на те, що Офіс Генерального прокурора не наділений повноваженнями працевлаштування працівників до Тренінгового центру прокурорів України, крім осіб на посади директора та його заступників, його відмова у працевлаштуванні позивача в цій установі не є доказом дискримінації.

При звільненні позивача за пунктом 1 частини першої статті 40 КЗпП України відповідач дотримався процедури його звільнення та не допустив порушення вимог трудового законодавства.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення від 10 лютого 2010 року у справі «Серявін та інші проти України» (Seryavin and others v. Ukraine, № 4909/04, § 58).

Вирішуючи спір, суд першої інстанції з`ясував обставини справи, які мають значення для правильного її вирішення, вірно встановив правовідносини, що склалися між сторонами, й обґрунтовано відмовив позивачу у задоволенні позову.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає за необхідне залишити апеляційну скаргу без задоволення, а оскаржуване судове рішення без змін, оскільки доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують, на законність та обґрунтованість судового рішення не впливають.

Керуючись статтями 367, 368, 374, 375, 381-384 ЦПК України суд

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 14 грудня 2021 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 11 липня 2022 року.

Суддя-доповідач Г. М. Кирилюк

Судді: І. М. Рейнарт

Т. А. Семенюк