Справа № 303/8643/21
П О С Т А Н О В А

Іменем України

24 листопада 2022 року м. Ужгород

Закарпатський апеляційний суд у складі:

головуючої - судді Кожух О.А.,

суддів - Джуги С.Д., Кондора Р.Ю.

за участі секретаря - Волощук В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 , в інтересах якої діє ОСОБА_2 , на рішення Мукачівського міськрайонного суду від 23 серпня 2022 року (повний текст рішення складено 01.09.2022, суддя Куцкір Ю.Ю.) у справі №303/8643/21 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , третя особа, що не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору Орган опіки та піклування виконавчого комітету Мукачівської міської ради Закарпатської області про позбавлення батьківських прав,

в с т а н о в и в :

В листопаді 2021 року ОСОБА_1 вернулася до суду з позовом до ОСОБА_3 , третя особа: Орган опіки і піклування виконавчого комітету Мукачівської міської ради Закарпатської області про позбавлення батьківських прав.

Позов мотивований тим, що позивачка з відповідачем перебували у шлюбі, який розірвано рішенням Мукачівського міськрайонного суду від 02.02.2017 року. В шлюбі у сторін народилася дочка ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , яка після розірвання шлюбу залишилася на вихованні із позивачкою. Відповідач ОСОБА_3 , з моменту народження дитини, самоусунувся від виконання батьківських обов`язків, не приходив до неї у пологове відділення, не забирав її з пологового будинку додому, не бачив дитину, не проявляв до неї ніякої батьківської турботи, хоча мав таку можливість. Також відповідач, покладених законом на батьків обов`язків, не виконує, не бере педагогічної, матеріальної, грошової, посильної трудової, або будь-якої іншої участі у вихованні дочки. Всі питання щодо виховання вирішуються позивачкою самостійно без участі та підтримки з боку відповідача.

18.02.2021 року позивачка зареєструвала шлюб з ОСОБА_5 , після чого змінила прізвище на « ОСОБА_1 ». Дочка позивачки сприймає другого чоловіка, як рідного батька.

Станом на день відкриття виконавчого провадження №61001175 за виконавчим листом №303/3869/19 (17.01.2020) за відповідачем рахувалась заборгованість по аліментам перед позивачем у розмірі 4072,55 гривень. Станом на 11.01.2021 заборгованість по аліментам вже становила 6875,56 гривень, внаслідок чого постановою головного державного виконавця Мукачівського міського відділу ДВС Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Івано-Франківськ) Добоні В.М. від 11.01.2021 було встановлено тимчасове обмеження відповідача у праві виїзду за межі України до погашення заборгованості зі сплати аліментів у повному обсязі. Крім цього, постановами від 26.01.2021 відповідача було обмежено у праві полювання, у праві користування вогнепальною, мисливською, пневматичною зброєю та пристроями для відстрілу снарядів, у праві керування транспортними засобами. Також, державним виконавцем було повідомлено ОСОБА_3 про внесення відомостей про нього до Єдиного реєстру боржників.

Постановою державного виконавця від 04.06.2021 було звернуто стягнення на заробітну плату та інші доходи боржника ОСОБА_3 в межах існуючого виконавчого провадження.

Заборгованість відповідача за аліментами, згідно довідки від 29.06.2021, становила 10525,56 грн.

Позивач вважає, що зазначені факти, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини батьком, свідомого нехтування ним своїми обов`язками, що підтверджує відсутність серйозного ставлення Відповідача до своїх батьківських обов`язків. Просила суд позбавити ОСОБА_3 батьківських прав щодо його дочки ОСОБА_4 , 2015 року народження.

Рішенням Мукачівського міськрайонного суду від 23 серпня 2022 року у задоволенні позову ОСОБА_1 - відмовлено.

На це рішення подала апеляційну скаргу позивачка ОСОБА_1 . Посилаючись на невідповідність висновків суду обставинам справи, необґрунтованість та незаконність, просить рішення місцевого суду скасувати та ухвалити нове рішення про задоволення її позову.

Апеляційну скаргу мотивовано тим, що при ухваленні рішення місцевий суд не надав належної уваги поданим позивачкою доказам, а саме постанові про звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника від 04.06.2021, повідомленню про внесення відомостей про боржника до Єдиного державного реєстру боржників від 26.01.2021, постанові про тимчасове обмеження боржника у виїзді за кордон та у праві керування транспортними засобами від 26.01.2021, які свідчать про те, що до відповідача застосовувались обмеження і лише після них було сплачено заборгованість по сплаті аліментів.

Крім того, суд першої інстанції не надав оцінку психологічно-педагогічній характеристиці дитини та листові КНП ЦПМДС Мукачівської МТГ відносно відповідача ОСОБА_3 , відповідно до яких батько не бере будь якої участі у вихованні та догляді за дитиною.

Позивачка вважає, що в судовому засіданні належними доказами доведено, що відповідач не бере участі у вихованні дитини. Беручи до уваги те, що дочка ОСОБА_4 не впізнає відповідача ОСОБА_3 і жодних дій для спілкування з нею він не вчиняв, можна говорити про свідоме нехтування батьківськими обов`язками.

У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_3 просить подану апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції залишити без змін, посилаючись на його законність та обґрунтованість.

Звертає увагу на те, що в апеляційній скарзі не вказувалось про висновок Органу опіки та піклування Мукачівської міської ради за №1321/01-36/42-22 від 05.04.2022, в якому йдеться про те, що не вважається доцільним позбавлення батьківських прав відповідача ОСОБА_3 , оскільки належних підтверджень ухиляння від виконання батьківських обов`язків немає. Він є працевлаштований, характеризується позитивно, мобілізований, бере участь в бойових діях та заборгованості по сплаті аліментів немає.

Крім того, ОСОБА_3 брав участь в другому засіданні Органу опіки та піклування Мукачівської міської ради 24.02.2022, де більшість складу органу засудили поведінку матері щодо відповідача.

Вважає, що позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків в кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини у діях батьків. Факт заперечення проти позову про позбавлення батьківських прав, свідчить про інтерес батька до дитини. Просить суд відмовити в задоволенні апеляційної скарги.

Відповідач в судове засідання не з`явився, подав клопотання про відкладення розгляду справи у зв?язку з перебуванням у шпиталі після поранення. Зважаючи на те, що позиція ОСОБА_3 апеляційному суду відома, оскільки викладена ним у відзиві на позовну заяву та у відзиві на апеляційну скаргу, колегія суддів, відповідно до ч. 2 ст 372 ЦПК України, вважала за можливе розглянути справу за відсутності відповідача.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення позивача та її представника, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла таких висновків.

Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відмовляючи в задоволенні позову суд першої інстанції виходив з того, що позивачкою та її представником не доведено, що поведінка відповідача відносно його дочки є свідомим нехтуванням ним своїми батьківськими обов`язками, не доведено та не надано суду доказів, в чому полягає захист інтересів дитини шляхом позбавлення її батька по відношенню до неї батьківських прав, та доказів, які безспірно свідчили б про умисне ухилення відповідачем від виконання обов`язків відносно дитини.

Колегія суддів погоджується з таким висновком місцевого суду.

Статтею 165 СК України визначено, що право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім`ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров`я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років.

Статтею 164 СК України передбачено, що мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: 1) не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров`я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; 2) ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини; 3) жорстоко поводяться з дитиною; 4) є хронічними алкоголіками або наркоманами; 5) вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва; 6) засуджені за вчинення умисного злочину щодо дитини. Тобто, перелік підстав позбавлення батьківських прав є вичерпним.

Як роз`яснено у п. п. 15, 16, 18 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 березня 2007 року N 3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав», позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей.

Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.

Зважаючи на те, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, суд може у виняткових випадках при доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох з урахуванням її характеру, особи батька і матері, а також інших конкретних обставин справи відмовити в задоволенні позову про позбавлення цих прав, попередивши відповідача про необхідність змінити ставлення до виховання дитини (дітей) і поклавши на органи опіки та піклування контроль за виконанням ним батьківських обов`язків.

Відповідно до ч. 1 ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. Практика Європейського суду з прав людини свідчить про те, що питання позбавлення батьківських прав мають ґрунтуватись на оцінці особистості відповідача та його поведінці. Факт оскарження відповідачем заяви про позбавлення батьківських прав також може свідчити про його інтерес до дитини (рішення від 07 грудня 2006 року у справі «Хант проти України»). Позбавлення батьківських прав має бути виправдане інтересами дитини, і тоді інтереси повинні мати переважний характер над інтересами батьків, між інтересами дитини та інтересами батьків має існувати справедлива рівновага.

Згідно з пунктом 3 статті 9 Конвенції про права дитини держави-учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить найкращим інтересам дитини.

Базові положення принципу забезпечення найкращих інтересів дитини покладені в основу багатьох рішень Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ), у тому числі шляхом застосування статті 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція), ратифікованої Законом України від 17 липня 1997 року N 475/97-ВР.

Так, рішенням у справі «М. С. проти України» від 11 липня 2017 року (заява N 2091/13) ЄСПЛ, установивши порушення статті 8 Конвенції, консолідував ті підходи і принципи, що вже публікувались у попередніх його рішеннях, які зводяться до визначення насамперед найкращих інтересів дитини, а не батьків, що потребує детального вивчення ситуації, урахування різноманітних чинників, які можуть вплинути на інтереси дитини, дотримання справедливої процедури у вирішенні спірного питання для всіх сторін.

У вказаній справі «М. С. проти України» та у рішенні «Мамчур проти України» від 16.10.2015 (заява N 10383/09, § 100), ЄСПЛ, зауважив, що при визначенні найкращих інтересів дитини у кожній конкретній справі необхідно враховувати два аспекти: по-перше, інтересам дитини найкраще відповідає збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я є особливо непридатною або неблагополучною; по-друге, у найкращих інтересах дитини є забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагодійним (§ 76).

На сьогодні існує широкий консенсус, у тому числі в міжнародному праві, на підтримку ідеї про те, що в усіх рішеннях, що стосуються дітей, забезпечення їх найкращих інтересів повинно мати першочергове значення. Найкращі інтереси дитини залежно від їх характеру та серйозності можуть перевищувати інтереси батьків.

У § 54 рішення ЄСПЛ від 07 грудня 2006 року у справі «Хант проти України» (заява N 31111/04) зазначено, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага й, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків.

Аналіз наведених норм права та практики Європейського суду з прав людини дає підстави для висновку, що рівність прав батьків щодо дитини є похідною від прав та інтересів дитини на гармонійний розвиток та належне виховання, й у першу чергу повинні бути визначені та враховані інтереси дитини, виходячи із об`єктивних обставин спору, а вже тільки потім права батьків.

При розгляді справ даної категорії суди насамперед мають виходити з інтересів самої дитини (враховуючи, при цьому, сталі соціальні зв`язки, місце навчання, психологічний стан тощо) та балансу між інтересами дитини, правами батьків на виховання дитини й обов`язком батьків діяти в її інтересах.

Положення про право батьків і дітей бути поряд один з одним не може тлумачитися на шкоду інтересам дитини, при розгляді справи суди насамперед мають виходити з інтересів самої дитини.

Встановлено та з матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_1 та ОСОБА_3 перебували у зареєстрованому шлюбі, який розірвано рішенням Мукачівського міськрайонного суду від 02.02.2017 (а.с.10). Від цього шлюбу у них народилася дочка ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с. 7).

Із витягу з рішення виконавчого комітету Мукачівської міської ради №272 від 25.10.2016 визначено місце проживання дитини ОСОБА_4 за адресою матері дитини ОСОБА_1 (а.с. 8).

Згідно свідоцтва про шлюб серії НОМЕР_1 від 18.02.2021 шлюб між ОСОБА_5 та ОСОБА_1 було зареєстровано 18.02.2021, після чого остання змінила прізвище на « ОСОБА_1 » (а.с. 6).

З інформації, яка міститься у Єдиному державному реєстрі судових рішень вбачається, що рішенням Мукачівського міськрайонного суду від 24.07.2017 з ОСОБА_3 було стягнуто на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання доньки в розмірі ј від заробітку (доходу), але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно до досягнення дитиною повноліття, починаючи із 10 липня 2017 року (справа № 303/3861/17). В подальшому, рішенням Мукачівського міськрайонного суду від 29.07.2019 у справі №303/3869/19 зменшено розмір аліментів на утримання доньки ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , визначений рішенням Мукачівського міськрайонного суду від 24.07.2017 року в цивільній справі № 303/3861/17, на 1/6 частину від заробітку (доходу) ОСОБА_3 , але не менше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, і до досягнення дитиною повноліття, починаючи із дня набрання рішенням законної сили.

Постановою головного державного виконавця Мукачівського МВ ДВС Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Івано-Франківськ) Добоні В.М. від 17.01.2020 було відкрито виконавче провадження ВП №61001175 з виконання виконавчого листа №303/3869/19 про стягнення з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 аліментів на утримання дочки ОСОБА_4 в розмірі 1/6 частини від заробітку, але не менше ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку (а.с. 13, 14).

В подальшому державним виконавцем було встановлено тимчасове обмеження ОСОБА_3 у праві виїзду за межі України до погашення заборгованості зі сплати аліментів у повному обсязі (постанова від 11.01.2021, а.с. 16);

26.01.2021 державним виконавцем було повідомлено ОСОБА_3 про те, що станом на 26.01.2021 у нього наявна заборгованість зі сплати аліментів, сукупний розмір якої за період з 01.09.2020 по 01.01.2021 становить 7075,56 гривень, що сукупно перевищує суму відповідних платежів за три місяці, а тому його відомості внесено до Єдиного реєстру боржників (а.с. 17).

Постановами державного виконавця встановлено тимчасове обмеження ОСОБА_3 у праві керування транспортними засобами до погашення заборгованості зі сплати аліментів у повному обсязі; встановлено тимчасове обмеження у праві користування вогнепальною мисливською, пневматичною та охолощенною зброєю, пристроями вітчизняного виробництва для відстрілу патронів, споряджених гумовими чи аналогічними за своїми властивостями метальними снарядами несмертельної дії до погашення заборгованості зі сплати аліментів у повному обсязі; встановлено тимчасове обмеження у праві полювання до погашення заборгованості зі сплати аліментів у повному обсязі (постанова від 26.01.2021, а.с. 20); звернуто стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника ОСОБА_3 (постанова від 04.06.2021, а.с. 22).

Також встановлено, що ОСОБА_3 з 06.03.2021 працював у ТОВ «СИНЕРГІЯ МІСТ» на посаді бетоняр. Із характеристики ОСОБА_3 , виданої ТзОВ «Синергія Міст», вбачається, що він зарекомендував себе як грамотний, відповідальний співробітник і кваліфікований спеціаліст; користується авторитетом у колективі (а.с. 45).

Перебуває у шлюбі із ОСОБА_10 . Згідно Свідоцтв про народження серії НОМЕР_2 від 09.01.2002 та серії НОМЕР_3 від 27.03.2018 батьками ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_2 і ОСОБА_12 , ІНФОРМАЦІЯ_3 є ОСОБА_3 і ОСОБА_10 (а.с. 48, 49).

Відповідно до розрахунків заборгованості по аліментам №14-54523317/19 від 28.01.2020, №8 від 01.05.2021 та №8-23375/21 від 29.06.2021 у відповідача ОСОБА_3 була заборгованість по сплаті аліментів, яку він погашав, сплачуючи одноразовими платежами по 1000-4000 тисячі. Згідно розрахунку за №8-61001175/22 від 27.01.2022 заборгованості зі сплати аліментів у ОСОБА_3 не має (а.с. 42-44); станом на 26.07.2022 заборгованості по сплаті аліментів не мав (а.с.103-105).

Із характеристики на ОСОБА_3 від 22.10.2021 виданої СДОП ВП Мукачівського РУП ГУНП в Закарпатській області вбачається, що ОСОБА_3 зарекомендував себе посередньо, із сусідами підтримує дружні зв`язки. Скарг з боку сусідів на нього не надходило, до адміністративної відповідальності не притягався, на обліках ОВС не перебуває (а.с. 24).

І відзивах на позовну заяву та на апеляційну скаргу відповідач ОСОБА_3 вказував, що стосунки стосовно його участі у вихованні дитини не склались з вини матері, він ніколи не відмовлявся та не знімав з себе батьківських обов`язків стосовно дочки ОСОБА_4 . Зазначав, що неодноразово намагався побачитись із дитиною, приходив за місцем її проживання з подарунками чи без з наміром поспілкуватись та дізнатись яку допомогу потребує дитина. Проте отримував відповідь, що дитина спить чи хворіє, чи просто залиш все біля будинку, я заберу. Коли дізнався, що дитина його не впізнає та про нього нічого не знає, зрозумів марність такого шляху і обмежився участю в її житті сплатою обов`язкових платежів. Після розірвання шлюбу з позивачкою в березні 2017 року зареєстрував шлюб із своєю першою дружиною, в якому ІНФОРМАЦІЯ_3 народилася дочка. Таким чином змінилась кількість дітей, що перебувають на утриманні. Крім цього, у відповідача є ще одна дочка ІНФОРМАЦІЯ_2 , яка теж перебуває на утриманні ОСОБА_3 .

Також матеріалами справи підтверджується, що відповідач призваний на військову службу, з 27.02.2022 направлений для походження служби до військової частини. На час розгляду справи апеляційним судом переніс два поранення.

Із висновку Органу опіки та піклування Мукачівської міської ради за №1321/01-36/42-22 від 05.04.2022 слідує, що у зв`язку з тим, що у ОСОБА_3 відсутня сума заборгованості зі сплати аліментів, відсутністю належних підтверджень, що він ухиляється від виховання дочки, працевлаштований, характеризується позитивно, а також те, що він мобілізований, бере участь у бойових діях, орган опіки та піклування Мукачівської міської ради під час воєнного стану, не вважають доцільним позбавлення ОСОБА_3 батьківських прав щодо дочки ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с. 71, 72).

У психолого-педагогічній характеристиці дитини - ОСОБА_4 - за №01-10/145 від 20.10.2021, наданій Мукачівським закладом освіти № 1, зазначено, що ОСОБА_3 не бере участі у вихованні та утриманні доньки, не піклується про її фізичний, моральний та духовний розвиток; жодного разу не відвідав і не забирав дівчинку із садочка (а.с. 11).

В той же час, колегія зазначає, що те, що відповідач жодного разу не відвідав і не забирав дівчинку із садочка не свідчить про те, що батько ухиляється від виконання своїх обов`язків щодо виховання дитини.

Із листа КНП «Центр первинної медико-санітарної допомоги Мукачівської міської територіальної громади» за №1544/01-14 від 25.10.2021 вбачається, що ОСОБА_3 на прийом до сімейного лікаря з дитиною ОСОБА_4 жодного разу не приходив (а.с. 12), що також не свідчить про нехтування батьком своїми обов`язками.

Апеляційний суд враховує, що спір стосується чутливої сфери правовідносин, в яких мати та батько дитини не дійшли спільного рішення щодо участі відповідача у вихованні дочки ОСОБА_4 . Зокрема, батько своїми діями проявляє власне бажання та намір брати участь у вихованні дочки, спілкуванні з нею, стверджуючи про створення матір`ю перешкод у цьому, долучає докази по сплаті аліментів, характеристики, висновок органу опіки та піклування. Доказів щодо свідомого нехтування ним свої батьківських обов`язків позивачкою не надано.

Факт заперечення ОСОБА_3 проти позову про позбавлення його батьківських прав відносно дочки, звернення до органу опіки та піклування Мукачівської міської ради свідчить про його інтерес до дочки ОСОБА_4 .

Позбавлення батьківських прав повинно бути наслідком свідомої поведінки батьків (одного з них) щодо виховання дитини, у виняткових випадках при доведеності винної поведінки.

Дитина має право на особливе піклування та повинна мати свободу вибору щодо своїх батьків.

Аналізуючи встановлені факти у контексті позбавлення батьківських прав, суди повинні зважувати на те, що позбавлення батьківських прав на дитину вже несе в собі негативний вплив на свідомість дитини, та застосовувати цей захід як крайню міру впливу та захисту прав дитини.

Таким чином, позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, який необхідно розглядати як виключний і надзвичайний спосіб впливу на недобросовісних батьків.

Аналогічний правовий висновок викладений Верховним Судом у постановах, зокрема: від 29 квітня 2020 року у справі N 522/10703/18 (провадження N 61-4014св20), від 13 квітня 2020 року у справі N 760/468/18 (провадження N 61-8883св19), від 11 березня 2020 року у справі N 638/16622/17 (провадження N 61-13752св19), від 23 грудня 2020 року у справі N 522/21914/14 (провадження N 61-8179св19), від 17 червня 2021 року у справі N 466/9380/17 (провадження N 61-2175св20), від 10 листопада 2021 року у справі № 309/556/17 (провадження № 61-14124 св 21), від 23 травня 2022 року у справі № 752/26176/18 (провадження № 61-16697 св 21), від 02 серпня 2022 року справа № 743/269/21, провадження № 61-18133св21.

Не можна позбавити батьківських прав особу, яка не виконує своїх батьківських обов`язків унаслідок не залежних від неї причин, зокрема перешкод у їх реалізації.

Згідно з частиною третьою статті 12, частиною першою статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

За встановлених у справі обставин, колегія суддів вважає, що судом першої інстанції враховано, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, необхідність застосування якого за обставинами цієї справи не доведено; належних та допустимих доказів умисного та свідомого ухилення ОСОБА_3 від виконання своїх батьківських обов`язків щодо виховання дочки ОСОБА_4 , які могли б бути законною підставою для позбавлення його батьківських прав, позивачем не надано. За обставин недоведеності свідомого нехтування ОСОБА_3 своїми батьківськими обов`язками, а також враховуючи те, що батько дитини заперечує проти позбавлення його батьківських прав, бажає брати участь у вихованні та спілкуванні з дитиною, суд першої інстанції дійшов правомірного висновку про відсутність правових підстав для позбавлення його батьківських прав.

Зважаючи на викладення, колегія суддів вважає, що рішення суду ухвалене з дотриманням норм матеріального та процесуального права. Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, підстав для скасування рішення суду - немає. Відповідно до ст 375 ЦПК України, апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а оскаржуване рішення - без змін.

Керуючись ст. 368, п. 1 ч. 1 ст. 374, ст. 375, ст. ст. 381-384 ЦПК України, апеляційний суд

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , в інтересах якої діє ОСОБА_2 , - залишити без задоволення.

Рішення Мукачівського районного суду від 23 серпня 2022 року - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття. Касаційну скаргу на постанову апеляційного суду може бути подано безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 02 грудня 2022 року.

Головуюча: Судді: