Справа № 598/2002/20
провадження № 2/598/27/2022
РІШЕННЯ

іменем України

"06" липня 2022 р. Збаразький районний суд Тернопільської області

в складі: головуючої судді Щербатої Г.Р.

секретарів Сливки М.М., Шевчук Н.П.

за участю представника позивача адвоката Гудими Л.Р., відповідача ОСОБА_1 , представників відповідача адвокатів Майка М.Б., Заплітної І.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Збаражі справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення боргу,

встановив:

Позивач ОСОБА_2 звернувся в суд з позовом до відповідачки ОСОБА_1 про стягнення боргу. Позовні вимоги мотивовані тим, що 14 грудня 2016 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 була складена розписка, яка ними підписана рукописними підписами про те, що ОСОБА_1 зобов`язується повернути позивачу протягом 2017 року 500 доларів США та протягом 2018 року 3000 доларів США. 08 грудня 2017 року ОСОБА_1 повернула частину боргу в сумі 500 доларів США, про що була складена розписка, а залишок боргу в сумі 3000 доларів США ОСОБА_1 зобов`язувалася повернути рівномірно протягом 2018-2019 років. На сьогоднішній день борг в сумі 3000 доларів США відповічкою не повернутий, а тому позивач просить стягнути з неї на його користь вищевказаний борг сумі 3000 доларів США, 3 % річних в сумі 2294,37 грн. за період з 31 січня 2019 року до 24 листопада 2019 року та судові витрати понесені на оплату судового збору в сумі 873,42 грн.

Ухвалою Збаразького районного суду Тернопільської області від 23.12.2020 року справу призначено до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження з викликом сторін.

Представник позивача адвокат Гудима Л.Р. в судовому засіданні позовні вимоги підтримала і пояснила, що 14 грудня 2016 року між позивачем ОСОБА_2 та відповідачем ОСОБА_1 була складена та підписана ними розписка про те, що відповідач ОСОБА_1 зобов`язується, віддати позивачу ОСОБА_2 протягом 2017 року 500 доларів США, а протягом 2018 року 3000 доларів США. Розписка написана власноручно від 14.12.2016 року, котра належним чином завірена умовним рукописними підписами ОСОБА_1 та ОСОБА_2 . Після цього, 08 грудня 2017 року між позивачем ОСОБА_2 та відповідачем ОСОБА_1 була складена та підписана інша розписка про те, що ОСОБА_1 віддала ОСОБА_3 , частину боргу в сумі 500 доларів США. Залишок боргу складає 3000 доларів США, які відповідач зобов`язувалася повертати рівномірними сумами протягом 2018-2019 років. Вказана розписка написана власноручно від 08.12.2017 року, котра належним чином завірена умовним рукописним підписом ОСОБА_1 . Відповідачка залишок боргу за розпискою від 08.12.2017 року, в сумі 3000 доларів США протягом 2018-2019 років позивачу не повернула, а тому просить позов задовольнити в повному обсязі.

Відповідач та її представники адвокати Майка М.Б. та Заплітна І.А. в судовому засіданні позов не визнали і пояснили, що в грудні 2012 року між позивачем та відповідачем була досягнута домовленість щодо купівлі житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами та земельної ділянки у м.Збараж, яка оформлена договорами купівлі-продажу, шоі посвідчені нотаріально. При укладенні договорів купівлі-продажу позивач забажав додаткову суму для оплати за вказані об`єкти нерухомості, вартість яких, з метою сплати меншої суми податків, в договорах була занижена, тому між сторонами 08.12.2012 року була складена та нотаріально завірена розписка про те, що ОСОБА_1 зобов`язується на протязі трьох років повернути ОСОБА_2 5000 доларів США. які на даний час позивачу відповідач віддала. Дані правовідносини не є договором позики чи борговими відносинами, а є переплатою за договором купівлі-продажу. Договір позики між сторонами відсутній. Всі розписки носять фіктивний характер та не свідчать про фактичне отримання позичальником грошових коштів. Наявність підписаної розписки не може свідчити про виникнення між сторонами боргових відносин, оскільки позивачем не було доведено у позовній заяві існування правовідносин, які виникають з договору позики будь-якими іншими належними доказами та не доведено, що відповідач отримував грошові кошти.

Дослідивши та оцінивши докази по справі суд вважає, що позовні вимоги безпідставні і до задоволення не підлягають.

Судом встановлено, що 08 грудня 2012 року між сторонами та були украдені договори купівлі продажу, згідно яких позивач ОСОБА_2 продав, а відповідачка ОСОБА_1 купила житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами та земельну ділянку для ведення особистого селянського господарства по АДРЕСА_1 .

Того ж дня, 08 грудня 2012 року, між сторонами, в присутності двох понятих, була складена нотаріально посвідчена розписка,згідно змісту якої ОСОБА_1 зобов`язується віддати 5000 доларів США, а саме: 08 грудня 2013 року суму - 1700 доларів США, 08 грудня 2014 року суму - 1700 доларів США, 08 грудня 2015 року суму 1600 доларів США, за куплений ОСОБА_1 житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами і земельними ділянками, що знаходяться по АДРЕСА_1 .

Як ствердили в судовому засіданні представник позивача, відповідач та її представники, свідки ОСОБА_3 та ОСОБА_4 доплату в сумі 5000 доларів США за придбаний житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами і земельними ділянками відповідачка ОСОБА_1 позивачу віддала, про свідчать записи у примірнику розписки ОСОБА_1 від 08 грудня 2012 року, зокрема 06.12.2013 року кошти в сумі 8250 грн. по курсу 8.25 грн. за один долар, тобто 1000 доларів США, 08.12.2014 року кошти в сумі 500 доларів США, 08.12.2017 року кошти в сумі 500 доларів США. У примірнику розписки ОСОБА_2 також зазначено, що розписка від 08 грудня 2012 року погашена в повному обсязі, претензій до ОСОБА_1 щодо боргу ОСОБА_2 не має, оскільки залишок боргу погасила ОСОБА_5 , як ствердили сторони родичка чоловіка ОСОБА_1 ..

Представник позивача та свідок ОСОБА_3 - дружина позивача, в судовому засіданні дали показання, що 14 грудня 2016 року позивач ОСОБА_2 позичив відповідачці ОСОБА_1 грошові кошти в сумі 3500 доларів США, про що 14 грудня 2016 року складена розписка написана ОСОБА_1 рукописним текстом, у якій зазначено, що ОСОБА_1 зобов`язується віддати ОСОБА_2 протягом 2017 року 500 дол. США, а протягом 2018 року 3000 доларів США, у якій зазначені підписи ОСОБА_1 та ОСОБА_6 .. На зворотній сторінці аркушу розписки від 14 грудня 2016 року, значиться текст, що 08.12.2017 року ОСОБА_1 віддала ОСОБА_3 , частину боргу (згідно домовленості) в сумі 500 доларів США, залишок боргу складає 3000 доларів США, які зобов`язується віддавати рівномірно 2018-2019 роки.

Позивач ОСОБА_1 , будучи допита в якості свідка, суду пояснила, що проживала в м.Запоріжжя, та у 2012 році переїхала в м.Збараж, де купила будинок і дві земельні ділянки у ОСОБА_2 .. Грошові кошти в ОСОБА_2 не позичала, а написала розписку, оскільки будинок і земельна ділянка були придбані в розстрочку в розмірі 5000 доларів США, які позивачу віддала.

Свідок ОСОБА_4 дала суду показання, аналогічні показам свідка ОСОБА_1 ..

Свідок ОСОБА_3 суду пояснила, що кошти за проданий її чоловіком ОСОБА_2 . ОСОБА_1 будинок та земельну ділянку остання віддала, однак крім того в 2016 році ОСОБА_1 , перебуваючи у їх будинку, позичила у їх сім`ї 3500 доларів США , про що написала розписку, з яких 500 доларів повернула, а решту 3000 доларів США зобов`язувалася повернути.

У статті 15 ЦК України передбачено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, а також на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Порушення права пов`язане з позбавленням його суб`єкта можливості здійснити (реалізувати) своє право повністю або частково.

Згідно статті 16 ЦК України способом захисту цивільних прав та інтересів може бути, зокрема примусове виконання обов`язку в натурі.

Частиною першою статті 530, частиною першою статті 1049 ЦК України встановлено, що за договором позики позичальник зобов`язаний повернути суму позики у строк та в порядку, що передбачені договором. Отже, розписка, як документ, що підтверджує боргове зобов`язання, має містити умови отримання позичальником в борг грошей із зобов`язанням їх повернення та дати отримання коштів.

Відповідно до статті 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Частиною другою статті 1047 ЦК України передбачено, що на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

Згідно з частиною першою статті 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Якщо договором не встановлений строк повернення позики або цей строк визначений моментом пред`явлення вимоги, позика має бути повернена позичальником протягом тридцяти днів від дня пред`явлення позикодавцем вимоги про це, якщо інше не встановлено договором.

За своєю суттю розписка про отримання у борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми.

Тлумачення статей 1046 та 1047 ЦК України свідчить, що по своїй суті розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видає боржник (позичальник) кредитору (позикодавцю) за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання від кредитора певної грошової суми або речей.

Аналіз частини другої статті 1047 ЦК України дозволяє зробити висновок, що розписка не є формою договору, а може лише підтверджувати укладення договору позики. По своїй суті розписка позичальника є тільки замінником письмової форми договору позики, оскільки вона підписується тільки позичальником.

Відповідно до частини першої статті 81 ЦПК України (в редакції, чинній на момент ухвалення оскарженої постанови апеляційного суду) кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Як вбачається із змісту розписки від 14 грудня 2016 року та від 08 грудня 2017 року, ОСОБА_1 зобов`язалася виплатити ОСОБА_2 суму боргу 3000 доларів США до грудня 2019 року При цьому, зміст розписки не містить відомостей про передачу позивачем ОСОБА_2 грошових коштів та отримання цих коштів відповідачкою ОСОБА_1 .. Позивачем не надано суду жодних належних та допустимих доказів та підтвердження факту передачі коштів відповідачу. Наявність у наданій позивачем розписці зобов`язань повернути борг у грошовій сумі не може свідчити про те, що між сторонами було укладено договір позики та те, що позивачем було передано відповідачу грошові кошти, оскільки даний борг міг виникнути на підставі інших правовідносин, що мали місце між сторонами та випливали із договорів купівлі-продажу нерухомого майна. Позивач, як сторона по справі, зобов`язаний довести ті обставини, на які він посилається, як на правову підставу своїх вимог. Однак, позивач не надав суду переконливих доказів на підтвердження факту передачі відповідачу грошових коштів, які він вимагає повернути.

Проаналізувавши докази по справі, суд приходить до висновку, що оскільки зміст розписок не містить відомостей про передачу позивачем грошових коштів та отримання відповідачем цих грошових коштів та позивачем не надано суду жодних належних та допустимих доказів на підтвердження факту передачі коштів відповідачу, наявність у розписках зобов`язань повернути борг у грошовій сумі, не може свідчити про те, що між сторонами було укладено договір позики та те, що позивачем було передано відповідачу грошові кошти, оскільки даний борг міг виникнути на підставі інших правовідносин, відсутність переконливих доказів на підтвердження факту передачі відповідачу грошових коштів, які вимагає повернути позивач, не доводить факт укладення між сторонами договору позики, а тому у задоволенні позовних вимог слід відмовити у повному обсязі.

Вказані обставини узгоджуються із правовою позицією щодо укладення договору позики, що оформлюється розпискою, викладених у постановах Верховного Суду від 02 липня 2014 року у справі № 6-79цс14, від 24 лютого 2016 року у справі N 6-50цс16, від 16 січня 2019 року у справі N 464/3790/16-ц, від 02 березня 2020 року в справі № 355/1301/18, у яких зазначено, що за своїми правовими ознаками договір позики є реальним, одностороннім (оскільки, укладаючи договір, лише одна сторона - позичальник зобов`язується до здійснення дії (до повернення позики), а інша сторона - позикодавець стає кредитором, набуваючи тільки право вимоги), оплатним або безоплатним правочином, на підтвердження якого може бути надана розписка позичальника, яка є доказом не лише укладення договору, але й посвідчує факт передання грошової суми позичальнику. За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який боржник видає кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладання, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання від кредитора певної грошової суми або речей.

На підставі наведеного та керуючись ст.ст.15,16,530,1046,1047,1049 ЦК України, ст. ст.4,12,81,141,263,265,268,280,352 ЦПК України, суд,-

ухвалив:

В позові ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення боргу відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Тернопільського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо рішення суду не було вручене у день його проголошення або складення, учасник справи має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження протягом 30 днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Дане рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повне рішення суду складено, проголошено та підписано 11 липня 2022 року.

Суддя Галина ЩЕРБАТА