Провадження №2/463/393/22
УХВАЛА

судового засідання

22 лютого 2022 року Личаківський районний суд м. Львова

в складі головуючого судді Яворського С.Й.

за участю секретаря с/з Козак О.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Львівського національного медичного університету імені Данила Галицького про визнання незаконним та скасування наказів, поновлення умов оплати праці та стягнення ненарахованої заробітної плати, суд,-

в с т а н о в и в:

Позивач ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом про визнання незаконним та скасування наказів, поновлення умов оплати праці та стягнення ненарахованої заробітної плати. З урахуванням неодноразово поданих заяв про збільшення позовних вимог остаточно просила визнати незаконними та скасувати накази Львівського національного медичного університету імені Данила Галицького №2307-з від 26.07.2021 року та №188 к/тр від 30.07.2021 року. Поновити умови оплати праці позивача та стягнути з відповідача на користь позивача ненараховану та невиплачену заробітну плату, яка складається з надбавки за шкідливі умови праці і деззасоби за період серпень 2021 року січень 2022 року в розмірі 7 390,24 грн. та оплати за роботу сумісництвом молодшою медичною сестрою (0,5% посадового окладу) за період з 08.09.2021 року по 31.01.2022 року в розмірі 17 273,99 грн., а всього 24664,23 грн. Вирішити питання про розподіл судових витрат.

До судового засідання представник відповідача в порядку ч.11 ст.187 ЦПК України подав клопотання про залишення позовної заяви без руху з підстав невідповідності такої вимогам ч.4 ст.177 та п.3 ч.3 ст.175 ЦПК України, а саме: позивачем до позовної заяви не долучено ні документа, що підтверджує сплату судового збору у встановленому порядку і розмірі, ні документи, що підтверджують підстави звільнення від сплати судового збору відповідно до закону. Також, в позовній заяві не зазначено ціну позову. Покликання позивача у позовній заяві на положення п.1 ч.1 ст.5 Закону України «Про судовий збір», як на підставу звільнення від сплати судового збору за заявлені позовні вимоги, вважає хибними. Оскільки згідно положень п.1 ч.1 ст.5 Закону України «Про судовий збір», від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються позивачі - у справах про стягнення заробітної плати та поновлення на роботі. На думку представника відповідача, положення п.1 ч.1 ст.5 Закону України «Про судовий збір»,не поширюються на заявлені позивачем позовні вимоги, оскільки такі не є вимогами про стягнення заробітної плати та поновлення на роботі, а тому відповідно підлягають оплаті судовим збором. Як на підставу обґрунтованості заявленого клопотання покликався на правовий висновок, зроблений Верховним Судом України у постанові від 30 листопада 2016 року у справі №6-1121цс16, та позицію Верховного Суду, висловлену в ухвалі від 10 січня 2019 року у справі №727/2955/18.

Позивач до судового засідання подала заяву про розгляд справи у її відсутності, позовні вимоги підтримує та просить задовольнити. Крім того, подала письмові заперечення на клопотання відповідача №01-14/40 від 20.01.2022 року про залишення позовної заяви без руху.

Відповідно до ч. 2 ст.247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень ЦПК України розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Сторони у судове засідання не з`явились, тому фіксування судового процесу 22.02.2022 року за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.

Оглянувши матеріали справи та додані до неї письмові документи, постановляючи ухвалу у відповідності до положень ст.260 ЦПК України, суд приходить до висновку про відмову в задоволенні клопотання виходячи з наступних підстав.

Відповідно до положень ч.11 ст.187 ЦПК України, суддя, встановивши, після відкриття провадження у справі, що позовну заяву подано без додержання вимог, викладених у статтях 175, 177 цього Кодексу, постановляє ухвалу не пізніше наступного дня, в якій зазначаються підстави залишення заяви без руху, про що повідомляє позивача і надає йому строк для усунення недоліків, який не може перевищувати п`яти днів з дня вручення позивачу ухвали.

Частиною 4 ст.177 ЦПК України передбачено, що до позовної заяви додаються документи, що підтверджують сплату судового збору у встановлених порядку і розмірі, або документи, що підтверджують підстави звільнення від сплати судового збору відповідно до закону.

Згідно положень п.1 ч.1 ст.5 Закону України «Про судовий збір», від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються позивачі - у справах про стягнення заробітної плати та поновлення на роботі.

Як вбачається із матеріалів справи позивач звернулась до суду із позовними вимогами про стягнення ненарахованої та невиплаченої заробітної плати, яка складається з надбавки за шкідливі умови праці і деззасоби за період серпень 2021 року січень 2022 року в розмірі 7 390,24 грн. та оплати за роботу сумісництвом молодшою медичною сестрою (0,5% посадового окладу) за період з 08.09.2021 року по 31.01.2022 року в розмірі 17 273,99 грн., а також визнання незаконними та скасування наказів Львівського національного медичного університету імені Данила Галицького №2307-з від 26.07.2021 року та №188 к/тр від 30.07.2021 року, якими було фактично прийнято рішення про припинення нарахування та виплату позивачу надбавки за шкідливі умови праці і деззасоби, а також оплати за роботу сумісництвом.

Оцінюючи заявлені позивачем позовні вимоги на предмет їх відповідності положенням п.1 ч.1 ст.5 Закону України «Про судовий збір» суд вважає за необхідне зазначити про наступне.

У відповідності до положень ст.1 Закону України «Про оплату праці», заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку за трудовим договором роботодавець виплачує працівникові за виконану ним роботу. Аналогічне визначення поняття заробітної плати міститься у ст..94 КЗпП України.

Згідно ст.2 Закону України «Про оплату праці», структура заробітної плати складається з: Основна заробітна плата. Це - винагорода за виконану роботу відповідно до встановлених норм праці (норми часу, виробітку, обслуговування, посадові обов`язки). Вона встановлюється у вигляді тарифних ставок (окладів) і відрядних розцінок для робітників та посадових окладів для службовців. Додаткова заробітна плата. Це - винагорода за працю понад установлені норми, за трудові успіхи та винахідливість і за особливі умови праці. Вона включає доплати, надбавки, гарантійні і компенсаційні виплати, передбачені чинним законодавством; премії, пов`язані з виконанням виробничих завдань і функцій. Інші заохочувальні та компенсаційні виплати. До них належать виплати у формі винагород за підсумками роботи за рік, премії за спеціальними системами і положеннями, виплати в рамках грантів, компенсаційні та інші грошові і матеріальні виплати, які не передбачені актами чинного законодавства або які провадяться понад встановлені зазначеними актами норми.

Відповідно до п.2.1.1 Наказу Держкомстату України «Про затвердження Інструкції зі статистики заробітної плати» від 13.01.2004р. № 5 до складу основної заробітної плати, на підставі включаються винагороди за виконану роботу відповідно до встановлених норм праці за тарифними ставками (окладами), відрядними розцінками робітників та посадовими окладами керівників, фахівців, технічних службовців, включаючи в повному обсязі внутрішнє сумісництво.

Згідно з пп.2.2.1 Інструкції №5 до фонду додаткової заробітної плати входять надбавки та доплати до тарифних ставок (окладів, посадових окладів) у розмірах, передбачених чинним законодавством, за роботу у важких і шкідливих та особливо важких і особливо шкідливих умовах праці.

У Наказі Мінпраці України «Методичні рекомендації щодо організації матеріального стимулювання праці працівників підприємств і організацій» від 29.01.2003р. №23, зазначено, що надбавки та доплати законодавче гарантовані або нормативно (постанови Уряду, угоди та договори) обумовлені виплати працівникам понад їх основну заробітну плату, які пов`язані з особливостями та умовами праці, а також особистими якостями працівників.

Сумісництвом вважається виконання працівником, крім своєї основної, іншої регулярної оплачуваної роботи на умовах трудового договору у вільний від основної роботи час на тому ж або іншому підприємстві, в установі, організації або у фізичної особи за наймом.

Робота за сумісництвом регламентується постановою Кабміну "Про роботу за сумісництвом працівників державних підприємств, установ і організацій" від 3 квітня 1993 р. № 245 та Положенням про умови роботи за сумісництвом працівників державних підприємств, установ і організацій, затвердженим наказом Мінпраці України, Мін`юстe та Мінфіну від 28 червня 1993 р. № 43.

У відповідності до положень ст.102-1 КЗпП України, працівники, які працюють за сумісництвом, одержують заробітну плату за фактично виконану роботу.

З урахуванням вищенаведених положень чинного законодавства суд приходить до висновку про те, що надбавка за шкідливі умови праці і деззасоби, а також оплата за сумісництвом, з вимогою про стягнення не нарахованої та невиплаченої суми яких звернулась позивач, належить до структури заробітної плати, а саме: надбавка за шкідливі умови праці і деззасоби є додатковою заробітною платою, оплата за сумісництвом є основною заробітною платою. А відтак покликання представника відповідача про те, що на вимогу про стягнення надбавки за шкідливі умови праці і деззасоби, а також оплати за сумісництво не поширюється дія п.1 ч.1 ст.5 Закону України «Про судовий збір», є необґрунтованими.

Що стосується вимог про визнання незаконними та скасування наказів Львівського національного медичного університету імені Данила Галицького №2307-з від 26.07.2021 року та №188 к/тр від 30.07.2021 року, то суд вважає, що на такі також поширюється дія п.1 ч.1 ст.5 Закону України «Про судовий збір», оскільки такі вимоги тісно пов`язані із вимогою про стягнення надбавки за шкідливі умови праці і деззасоби, а також оплати за сумісництво, так як вказаними оскаржуваними наказами було фактично прийнято рішення про припинення нарахування та виплату позивачу надбавки за шкідливі умови праці і деззасоби, а також оплату за сумісництво.

Щодо покликань представника відповідача про те, що подана позивачем позовна заява в порушення вимог п.3 ч.3 ст.175 ЦПК України не містить зазначення ціни позову, то суд вважає, що такі свого підтвердження не знайшли, так як заявлена вимога про стягнення надбавки за шкідливі умови праці і деззасоби, а також оплати за сумісництво, містить чіткий грошовий вираз, а також обґрунтований розрахунок сум, що стягуються.

З наведених вище підстав суд в задоволенні клопотання представника відповідача Львівського національного медичного університету імені Данила Галицького про залишення позовної заяви без руху відмовляє.

Керуючись ст.ст.175,177,187 ЦПК України, суд, -

постановив:

В задоволенні клопотання представника відповідача Львівського національного медичного університету імені Данила Галицького про залишення позовної заяви без руху відмовити.

Ухвала набирає законної сили негайно після її проголошення.

Ухвала апеляційному оскарженню не підлягає.

Суддя: Яворський С. Й.