Справа № 486/253/22
Провадження № 2/486/376/2022
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 листопада 2022 року Южноукраїнський міський суд Миколаївської області

у складі: головуючого судді Савіна О.І.

при секретарі Коршак О.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Южноукраїнську Миколаївської області цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про визнання договору купівлі-продажу дійсним,

без участі сторін,

ВСТАНОВИВ:

21.02.2022 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до відповідачів ОСОБА_2 та ОСОБА_3 про визнання договору купівлі-продажу квартири дійсним.

В обґрунтування позову зазначає, що 10.04.2001 року між нею та ОСОБА_2 , яка діяла також в інтересах неповнолітньої доньки ОСОБА_3 , був укладений договір купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1 . Зазначений договір був посвідчений в Універсальній товарно-сировинній біржі «Південь». Оскільки вказаний договір не був свого часу нотаріально посвідчений, вона позбавлена можливості отримати документи, які підтверджують її право власності на квартиру. Просить суд визнати дійсним договір купівлі-продажу нерухомого майна від 10.04.2001 року, укладений в Універсальній товарно-сировинній біржі "Південь" між нею та ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ..

У судове засідання сторони не з`явились. Представник позивача ОСОБА_4 звернулась до суду з клопотанням про розгляд справи без її участі та участі позивача ОСОБА_1 , позовні вимоги підтримують та просять їх задовольнити. Відповідачі ОСОБА_2 та ОСОБА_3 причину неявки суду не повідомили, про день, місце та час розгляду справи сповіщений вчасно та належним чином, шляхом розміщення оголошення про виклик в судове засідання, на офіційному веб-сайті судової влади України, в порядку передбаченому ст. 128 ЦПК України.

На підставі ч.2 ст. 247 ЦПК України, у зв`язку неявкою в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.

Дослідивши письмові матеріали справи, повно і всебічно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи, суд приходить до наступного.

Під час розгляду справи по суті встановлено, що 10.04.2001 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , яка також представляла на біржі інтереси неповнолітньої доньки ОСОБА_3 , був укладений договір купівлі-продажу нерухомого майна, який був зареєстрований 10.04.2001 року Універсальною товарно-сировинною біржею «Південь» за № 21, що підтверджується копією даного договору (а.с. 4).

Нотаріусом даний договір не посвічувався.

Згідно п. 1 договору купівлі-продажу нерухомого майна від 10.04.2001 року ОСОБА_2 , яка діяла від свого імені та від імені своєї неповнолітньої дочки ОСОБА_3 , продала, а ОСОБА_1 відповідно умов цього договору придбала квартиру АДРЕСА_1 .

Квартира була продана за 1000 (одну тисячу) гривень, які отримані продавцем до реєстрації даного договору (п. 5 договору купівлі-продажу нерухомого майна від 10.04.2001 року).

Вищезазначена квартира належала продавцям на підставі Свідоцтва про право власності на житло, виданого 24.07.1998 року органом приватизації житла ВП «ЮУ АЕС» ДП НАЕК «Енергоатом».

Технічний паспорт на дану квартиру перереєстрований на ім`я ОСОБА_1 (а.с. 6-7).

Стаття 9 Житлового Кодексу України вказує, що громадяни України мають право на придбання будинків і квартир на біржових торгах.

Відповідно до п.2 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 06.11.2009 року «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними», відповідність чи невідповідність правочину вимогам законодавства має оцінюватись судом відповідно до законодавства, яке діяло на момент вчинення правочину.

За змістом ст.ст. 57, 58 Конституції України, ст. 5 Цивільного кодексу України, до застосування підлягають акти цивільного законодавства, що регулюють відносини, які виникли з дня набрання ними чинності.

Положеннями п.4 Прикінцевих і перехідних положень Цивільного кодексу України 2003 року, що набрав чинності з 01.01.2004 року, визначено, що цей Кодекс застосовується до цивільних правовідносин, що виникли після набрання ним чинності.

Договір купівлі-продажу від 10.04.2001 року укладено сторонами під час дії Цивільного кодексу Української РСР 1963 року (далі ЦК УРСР), ст. 227 якого передбачено нотаріальне посвідчення договору купівлі-продажу квартири (житлового будинку), якщо хоча б однією з сторін є громадянин. Згідно ст. 47 цього Кодексу, недодержання цієї вимоги тягне за собою недійсність договору.

Приписами ст. 224 ЦК УРСР встановлено, що за договором купівлі-продажу продавець зобов`язується передати майно у власність покупцеві, а покупець зобов`язується прийняти майно і сплатити за нього певну грошову суму.

При укладанні договору купівлі-продажу від 10.04.2001 року сторони керувались ч.2 ст. 15 Закону України «Про товарну біржу», відповідно до якої, угоди, зареєстровані на біржі, не підлягають нотаріальному посвідченню. Саме тому вважали, що договір купівлі-продажу квартири укладено згідно вимог чинного на той час законодавства.

У відповідності до ч.2 ст. 47 ЦК УРСР та п.4 Постанови Пленуму Верховного Суду України 28.04.1978 р. № 3 «Про судову практику в справах про визнання угод недійсними», якщо угода, що потребує нотаріального посвідчення, виконана повністю або частково однією з сторін, а друга сторона ухиляється від її нотаріального посвідчення, суд за вимогою сторони, яка виконала угоду, її правонаступників, вправі визнати угоду дійсною.

В укладеному 10.04.2001 року договорі купівлі-продажу сторони повністю оговорили усі істотні умови договору. Усі зобов`язання за договором купівлі-продажу нерухомого майна сторонами виконані в повному обсязі. Факт купівлі-продажу квартири і виконання умов укладеного договору не оскаржено і ніким не оспорюється.

Відповідно до ч.2 ст. 220 ЦК України (2003), якщо сторони у письмовій формі погодили усі істотні умови договору купівлі-продажу та відбулося його повне або часткове виконання сторонами, але одна із сторін ухиляється від його нотаріального посвідчення, суд може визнати такий договір дійсним.

У зв`язку з тим, що сторони за договором купівлі-продажу нерухомого майна повністю виконали свої обов`язки по цьому договору, однак не мають можливості його нотаріально посвідчити, то суд вважає необхідним вказаний договір визнати дійсним.

Так як договір купівлі-продажу нерухомого майна є правочином, тому суд вважає що ОСОБА_1 на законних підставах набула право власності на нерухоме майно - квартиру за адресою: АДРЕСА_2 , а тому позов в частині визнання договору купівлі-продажу дійсним, підлягає задоволенню.

Відповідно до ч.1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Однак, вимог щодо розподілу судових витрат позивачем не заявлялось, а тому витрати пов`язані з судовим розглядом цивільної справи, покладаються на позивача.

Керуючись ст.ст. 2-13, 76-81, 141, 259, 263-265, 268, 280, 282, 284, 352, 354, 355 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ:

Позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 та ОСОБА_3 про визнання договору купівлі-продажу дійсним, задовольнити.

Визнати дійсним договір купівлі-продажу нерухомого майна квартири АДРЕСА_1 , укладений 10.04.2001 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , зареєстрований Універсальною товарно-сировинною біржею «Південь» в журналі реєстрації біржевих угод з нерухомістю за № 21 від 10.04.2001 року.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку шляхом подання апеляційної скарги до Миколаївського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручене у день його (її) проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Суддя Южноукраїнського

міського суду О. І. Савін