Провадження № 2/761/6097/2022
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

(заочне)

05 липня 2022 року Шевченківський районний суд м.Києва у складі:

головуючого судді: Осаулова А.А.

за участю секретаря судових засідань: Путря Д.В.

позивача: ОСОБА_1 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у спрощеному позовному провадженні в заочному порядку в приміщенні зали суду в місті Києві цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, -

в с т а н о в и в:

У листопаді 2021 року до Шевченківського районного суду м. Києва надійшла позовна заява ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, відповідно до якої просила визнати відповідача такою, що втратила право користування жилим приміщенням- квартирою АДРЕСА_1 .

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що позивач є власником квартири АДРЕСА_1 на підставі договору дарування від 22.01.2020 р. У вказаній квартирі зареєстрована племінниця позивача - ОСОБА_2 , яка протягом останніх дев`яти років фактично не проживає у ній, виїхала на постійне проживання в США. Відповідач не сплачує комунальні платежі, особистих речей в квартирі немає, будь-яких перешкод щодо проживання відповідача позивач не чинила. Факт реєстрації відповідача у належній позивачу квартирі істотно порушує права останньої, а саме, утруднює розпорядження власністю та створює додаткові витрати на сплату комунальних послуг, що змушує позивача звернутись до суду із даним позовом.

Ухвалою судді Шевченківського районного суду м. Києва Осаулова А.А. від 09.11.2021 року відкрито провадження у даній справі, призначено спрощене позовне провадження з повідомленням учасників справи.

Ухвалою суду від 02.02.2022 р. витребувано з Головного центру обробки спеціальної інформації Державної прикордонної служби України інформацію про перетин кордону України в усіх напрямках ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 з 2012 року по даний час.

В судовому засіданні позивач позов підтримала за викладених у позовній заяві обставин, просила його задовольнити.

Відповідач в судове засідання не з`явилась, про день, час та місце розгляду справи повідомлялась належним чином, про причини неявки суду не повідомила, відзив на позовну заяву не подала, про що свідчать матеріали справи.

Розгляд справи відбувається в судовому засіданні (ч. 1 ст. 211 ЦК України).

У відповідності до ч. 1 ст. 223 ЦПК України, неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.

Відповідно до вимог суд може ухвалити заочне рішення у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений про дату, час та місце судового засідання, та не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин, не подав відзив, а позивач не заперечує проти такого вирішення справи.

Відповідно до ст. 280 ЦПК України, суд постановив ухвалу про заочний розгляд справи на підставі наявних у справі доказів.

Суд, вислухавши пояснення позивача, показання свідка, повно та всебічно дослідивши матеріали справи, дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав.

У судовому засіданні встановлено, що позивач є власником квартири АДРЕСА_1 на підставі договору дарування від 22.01.2020 р. Право власності за позивачем зареєстровано 22.01.2020 р., що підтверджується витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності.

Згідно довідки Шевченківської районної в м. Києві державної адміністрації від 25.09.2020 р. в квартирі АДРЕСА_1 зареєстрована ОСОБА_2 з 21.12.2013 р.

З акту ДБК «Родина» від 30.09.2021 р. ОСОБА_2 зареєстрована в квартирі АДРЕСА_1 , але не проживає та ніколи не проживала за місцем реєстрації.

Свідок ОСОБА_4 пояснила суду, що ОСОБА_2 є її двоюрідною сестрою, в квартирі АДРЕСА_1 ОСОБА_2 ніколи не проживала, виїхала на проживання в США.

Згідно ч.1 ст. 317 ЦК України, власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном.

Власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд (ч.1 ст. 319 ЦК України), усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення своїх прав (ч.3 ст. 319 ЦК України).

Частиною 1 статті 383 ЦК України передбачено, що власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім`ї, інших осіб і немає права використовувати його для промислового виробництва.

Відповідно до ст. 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

Відповідно до статті 405 ЦК України, члени сім`ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником. Член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.

Крім того, статтею 150 ЖК України, передбачено, що громадяни, які мають у приватній власності жилий будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди.

З перелічених норм закону вбачається, що саме власнику квартири належить право користування та розпорядження своєю квартирою, а також поряд з ним мають право користування цією квартирою і члени його сім`ї. Право члена сім`ї власника квартири на користування квартирою існує лише до тих пір поки право власності на квартиру не припинене, а при втраті права власності членом сім`ї на квартиру, при відсутності відповідного договору з новим власником припиняється й право членів колишнього власника на користування цією квартирою.

При цьому, в п. 34 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду з розгляду цивільних у кримінальних справі від 07.02.2014 № 5 «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» вказано, що оскільки право власності є абсолютним правом, яке включає право володіння, користування та розпорядження майном, якого ніхто не може бути позбавлений, крім випадків, передбачених законом (стаття 41 Конституції України, статті 316 - 319 ЦК), то власник на підставі статті 391 ЦК не може бути визнаний таким, що втратив право користування своїм майном, зокрема жилим приміщенням або виселений із нього, оскільки це не відповідає характеру спірних правовідносин, й такі вимоги регулюються, зокрема, статтями 71, 72, 109, 110, 116 Житлового кодексу Української РСР (далі - ЖК УРСР). У зв`язку із цим під час розгляду позовів про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням, судам необхідно чітко розмежовувати правовідносини, які виникають між власником та попереднім власником житла, і правовідносини, які виникають між власником житла та членами його сім`ї, попередніми членами його сім`ї, а також членами сім`ї попереднього власника житла. Так, власник житла має право вимагати визнання попереднього власника таким, що втратив право користування житлом, що є наслідком припинення права власності на житлове приміщення (пункт 3 частини першої статті 346 ЦК) із зняттям останнього з реєстрації.

З врахуванням наведеного, оскільки на даний час позивач є власником квартири АДРЕСА_1 , а дозвіл на проживання зареєстрованої в цій квартирі відповідача позивач не надає, відповідач не проживає в квартирі понад один рік, суд вважає, що позов про визнання ОСОБА_2 такою, що втратила право на користування квартирою, підлягає задоволенню.

Крім того, відповідно до ст. 141 ЦПК України, з відповідача підлягає стягненню на користь позивача сплачений судовий збір у розмірі 908,00 грн.

Керуючись ст. ст. 317, 319, 383, 391, 405 ЦК України, ст. 150 ЖК України, ст.ст. 3-5,12-13, 76-92, 95, 141, 223, 258-259, 268, 264-265, 272-273, 280, 352, 354-355, п.15.5 розділу ХІІІ Перехідних Положень ЦПК України, суд, -

в и р і ш и в:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, - задовольнити повністю.

Визнати ОСОБА_2 такою, що втратила право користування жилим приміщенням квартири АДРЕСА_1 .

Стягнути на користь ОСОБА_1 з ОСОБА_2 кошти судового збору в сумі - 908 грн. 00 коп.

Заочне рішення може бути переглянуто судом, що його ухвалив за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його оголошення.

У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржене в загальному порядку.

Рішення може бути оскаржене до Київського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги до або через Шевченківський районний суд м.Києва протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо у судовому засіданні було проголошено лише вступну і резолютивну частину судового рішення або у разі розгляду (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, цей строк обчислюється з дня складання повного тексту судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Реквізити сторін:

Позивач: ОСОБА_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_1 , адреса місця проживання: АДРЕСА_2 .

Відповідач: ОСОБА_2 , ідентифікацій номер НОМЕР_2 , адреса реєстрації місця проживання: АДРЕСА_3 .

Повне рішення виготовлено 06.07.2022 р.

Суддя: А.А.Осаулов