Ширяївський районний суд Одеської області
16.02.2022 Справа №: 491/897/19 Провадження № 2/518/76/2022
Рішення

ІмЕНЕм УкрАїни

16 лютого 2022 року

Ширяївський районний суд Одеської області у складі:

Головуючого судді Тарасенка М.С.,

секретаря судового засідання Шевчук Г.С.,

розглянувши в відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 (ІПН НОМЕР_1 ) до Товариства з обмеженою відповідальністю «УКРАГРОСОЮЗ ЛТД» () про визнання договору оренди та додаткової угоди до нього недійсними, -

Встановив:

ОСОБА_1 звернувя в суд з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «УКРАГРОСОЮЗ ЛТД» про визнання договору оренди та додаткової угоди до нього недійсними, в якому просить суд визнати недійсним договір оренди землі б/н від 27.09.2007 року, оформлений від імені ОСОБА_2 , з однієї сторони, та від імені ДП «Украгросоюз», в особі директора Гайдаржи Д.Є., діючого на підставі Статуту, з іншої сторони, земельної ділянки, площею 2,93 га, яка розташована: Долинська сільська рада Ананьївського району Одеської області, надана для товарного сільськогосподарського виробництва, строком на 5 років, зареєстрований 30.08.2012 року у Відділі Держкомзему у Ананьївському районі Одеської області за № 01715; визнати недійсною додаткову угоду до договору оренди землі б/н від 27.09.2007 року від 10.07.2008 року, оформлену від імені ОСОБА_2 , з однієї сторони, та від імені ДП «Украгросоюз», в особі директора Гайдаржи Д.Є., діючого на підставі Статуту, з іншої сторони, земельної ділянки, площею 2,93 га, яка розташована: Долинська сільська рада Ананьївського району Одеської області, надана для товарного сільськогосподарського виробництва, зареєстровану 30.08.2012 року у Відділі Держкомзему у Ананьївському районі Одеської області за № 01715; визначити порядок виконання рішення, вказавши, що воно є підставою скасування запису № 004 від 16.05.2015 року в Поземельній книзі створеній за допомоги програмного забезпечення Державного земельного кадастру в розілі 4 Земельна ділянка, оренда, суборенда кадастровий номер земельної ділянки 010020367 дата державної реєстрації речового права 22.02.2011 року.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що йому на праві власності належить земельна ділянка площею 2.93 га. яка розташована: Долинська сільська рада Ананьївського району Одеської області, надана для товарного сільськогосподарського виробництва, кадастровий номер: :01:002:0367 на підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом після смерті батька ОСОБА_2 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 , видного 15.05.2014 року державним нотаріусом Ананьївської районної державної нотаріальної контри Мороз Н.О., зареєстрованого в реєстрі за №967.

У лютому 2017 року ДП «Украгросоюз» звернулося до Одеського окружного адміністративного суду з позовом про скасування рішення УДР ГТУЮ в Одеській області про державну реєстрацію прав та їх обтяжень від 19.11.2015 № 26295619, яким зареєстровано право оренди земельної ділянки строком на 49 років за ПП «Агрос-Юг» згідно з договором оренди земельної ділянки б/н від 12.05.2015 року справа № 815/1140/17.

Отримавши копію позову та доданих до нього документів, позивачу стало відомо, що 27.09.2007 року між його батьком та ДП «Украгросоюз» укладено договір оренди землі, на підставі якого ОСОБА_2 передав в оренду ДП «Украгросоюз» власну земельну ділянку площею 2,93 га. яка розташована: Долинська сільська рада Ананьївського району Одеської області, надана для товарного сільськогосподарського виробництва, строком на 5 років, а 10.07.2008 року, нібито, між ними ж було укладено додаткову угоду до договору .

Про існування договору оренди землі, та про існування додаткової угоди до договору, та про їх реєстрацію у відділі Держкомзему у Ананьївському районі Одеської області, про що у Державному реєстрі земель вчинено запис від 20.08.2012 за № 01715, позивачу відомо не було.

Позивач вважає, що вказані договір оренди землі та додаткова угода до нього не відповідають вимогам закону та підлягають визнанню недійсними, оскільки при укладенні оспорюваного договору оренди землі від 27.09.2007 року сторонами не було досягнуто згоди щодо усіх істотних умов договору, які є обов`язковими, що є підставою для визнання їх недійсними.

Крім того, в обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що додаткова угода до договору оренди землі б/н від 27.09.2007 року від 10.07.2008 року, оформлена від імені ОСОБА_2 , з однієї сторони, та від імені ДП «Украгросоюз», в особі директора Гайдаржи Д.Є., його батьком не укладалася та не підписувалася, наявний на ній підпис, виконаний від імені його батька ним не ставився та виконаний іншою особою.

На думку позивача, вказаний договір оренди та додаткова угода до нього порушують його права як власника земельної ділянки, оскільки керуючись вказаними правочинами, відповідач позбавляє його можливості вільно використовувати та розпоряджатися своєю власністю, у зв`язку з чим він вимушений звернутись з позовом до суду.

Представником відповідача Товариства з обмеженою відповідальністю «УКРАГРОСОЮЗ ЛТД» надано до суду відзив на позовну заяву, згідно якого відповідач вважає позовні вимоги необґрунтованими, просить суд відмовити у задоволені позовних вимог, посилаючись на те, що договір оренди землі та додаткова угода до нього відповідають вимогам закону, при їх укладенні сторонами досягнуто згоди щодо усіх істотних умов, які є обов`язковими. Крім відповідач вважає необґрунтованими та такими що не підтверджені жодними доказами твердження позивача про те, що, додаткова угода від 10.07.2008 року до договору оренди землі від 27.09.2007 року його батьком ОСОБА_2 не не підписувалась та не укладалась.

Позивач та його представник в судове засідання не з`явились, про час та місце розгляду справи повідомлені належним чином, від позивача надійшла заява про розгляд справи за його відсутності та відсутності його представника..

Представник відповідача в судовому засіданні заперечував проти задоволення позовних вимог посилаючись на їх необґрунтованість, крім того зазначив, що договір орёнди землі від 27 вересня 2007 року укладений між ОСОБА_2 та ДП «Украгросоюз» (правонаступником якого є ТОВ «УКРАГРОСОЮЗ ЛТД») строком на 5 років, додаткова угода до договору оренди землі від 27 вересня 2007 року, укладена 10 липня 2008 року зі строком дії до 31 грудня 2018 року. Після закінчення строку дії договору оренди землі строк дії даного договору не був продовжений, строк дії договору оренди землі закінчився 31 грудня 2018 року, у зв`язку з чим позивач може вільно на свій розсуд розпоряджатися належною йому земельною ділянкою.

Суд, вислухавши представника відповідача, дослідивши матеріали справи, вважає, що позовні вимоги не підлягають задоволенню, виходячи з наступного.

Правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво- чи багатосторонніми (договори) (ч. ч. 1, 2 ст.202 ЦК України).

Загальні вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину, передбачені статтею 203 ЦК України, зокрема, відповідно до частин 1, 3 даної норми матеріального права, зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі; правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення має відповідати її внутрішній волі та підтверджується підписом.

Як вольова дія, правочин являє собою поєднання волі та волевиявлення. Воля сторін полягає в їхній згоді взяти на себе певні обов`язки, вона повинна бути взаємною, двосторонньою і спрямованою на досягнення певної мети.

Згідно з положеннями ст. 215 ЦК України, підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені ч. ч. 1-3, 5 та 6 ст. 203 цього Кодексу. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

Відповідно до ч.1 ст. 216 ЦК України, недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов`язані з його недійсністю.

У разі недійсності правочину кожна із сторін зобов`язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а в разі неможливості такого повернення, зокрема тоді, коли одержане полягає у користуванні майном, виконаній роботі, наданій послузі, - відшкодувати вартість того, що одержано, за цінами, які існують на момент відшкодування.

Частиною 4 ст. 124 ЗК України передбачено, що передача в оренду земельних ділянок, що перебувають у власності громадян і юридичних осіб, здійснюється за договором оренди між власником земельної ділянки і орендарем.

Так, відповідно до наданих суду письмових доказів, 27 вересня 2007 року між ОСОБА_2 , з однієї сторони, та ДП «Украгросоюз», в особі директора Гайдаржи Д.Є., діючого на підставі Статуту, з іншої сторони, укладено договір оренди землі, згідно з яким орендодавець передав орендарю в оренду земельну ділянку площею 2,93 га, яка розташована: Долинська сільська рада Ананьївського району Одеської області, надана для товарного сільськогосподарського виробництва, строком на 5 років. Договір зареєстрований 30.08.2012 року у Відділі Держкомзему у Ананьївському районі Одеської області за № 01715.

10 липня 2008 року між ОСОБА_2 , з однієї сторони, та ДП «Украгросоюз», в особі директора Гайдаржи Д.Є., діючого на підставі Статуту, з іншої сторони, укладено додаткову угоду до договору оренди землі б/н від 27.09.2007 року, згідно якої строк дії договору орнди землі визначено до до 31 грудня 2018 року.

ОСОБА_2 є батьком позивача ОСОБА_1 , який після його смерті отримав свідоцтво про право на спадщину за заповітом, видне 15.05.2014 року державним нотаріусом Ананьївської районної державної нотаріальної контри Мороз Н.О., зареєстрованого в реєстрі за №967, на земельну ділянку площею 2,93 га, яка розташована: Долинська сільська рада Ананьївського району Одеської області.

Рішенням № 14/03 засновника від 14 березня 2019 року Дочірнє підприємство «Украгросоюз» перетворено (змінено організаційно-правову форму) в Товариство з обмеженою відповідальністю «Украгросоюз ЛТД».

Частиною 1 статті 638 ЦК України визначено, що договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору та умови, що визначені законодавством як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

За змістом частини другої статті 792 ЦК України, майнові відносини, що виникають з договору найму (оренди) земельної ділянки, є цивільно-правовими, ґрунтуються на засадах рівності, вільного волевиявлення та майнової самостійності сторін договору та, крім загальних норм цивільного законодавства, щодо договору, найму регулюються актами земельного законодавства - ЗК України, Законом України «Про оренду землі».

Спеціальним законом, яким регулюються відносини, пов`язані з орендою землі, є Закон України «Про оренду землі».

Згідно статті 13 Закону України «Про оренду землі», договір оренди землі - це договір, за яким орендодавець зобов`язаний за плату передати орендареві земельну ділянку у володіння і користування на певний строк, а орендар зобов`язаний використовувати земельну ділянку відповідно до умов договору та вимог земельного законодавства.

У статті 14 Закону України «Про оренду землі» зазначено, що договір оренди землі укладається в письмовій формі і за бажанням однієї із сторін може бути посвідчений нотаріально. Типова форма договору оренди землі затверджується Кабінетом Міністрів України.

В частинах 1 та 5 статті 6 Закону України «Про оренду землі» зазначено, що орендарі набувають права оренди земельної ділянки на підставах і в порядку, передбачених Земельним кодексом України, Цивільним кодексом України, цим та іншими законами України і договором оренди землі. Право оренди земельної ділянки підлягає державній реєстрації відповідно до закону.

Згідно зі ст. 15 Закону України «Про оренду землі», істотними умовами договору оренди землі є: об`єкт оренди (місце розташування та розмір земельної ділянки); строк дії договору оренди; орендна плата із зазначенням її розміру, індексації; форм платежу, строків, порядку її внесення і перегляду та відповідальності за її несплату; умови використання та цільове призначення земельної ділянки, яка передається в оренду; умови збереження стану об`єкта оренди; умови і строки передачі земельної ділянки орендарю; умови повернення земельної ділянки орендодавцеві; існуючі обмеження (обтяження щодо використання земельної ділянки); визначення сторони, яка несе ризик випадкового пошкодження або знищення об`єкта оренди чи його частини; відповідальність сторін. За згодою сторін у договорі оренди землі можуть зазначатися інші умови.

Частиною 1 статті 19 Закону України «Про оренду землі» передбачено, що строк дії договору оренди землі визначається за згодою сторін, але не може перевищувати 50 років.

Під час реєстрації договору оренди уповноважена посадова особа, яка проводить державну реєстрацію, перевіряє відповідність укладеного договору оренди землі вимогам Закону України «Про оренду землі» та Типового договору оренди землі.

Матеріалами справи підтверджено, що оспорюваний договір оренди землі та додаткова угода укладені у письмовій формі, договір пройшов відповідну державну реєстрацію.

Частиною 2 ст. 15 Закону України «Про оренду землі» передбачено, що відсутність у договорі оренди землі однієї з істотних умов, а також порушення вимог ст.ст. 4 - 6, 11, 17, 19 цього Закону є підставою для відмови в державній реєстрації договору оренди, а також для визнання договору недійсним відповідно до закону.

Згідно із ч. 1 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені ч.ч. 1-3, 5 та 6 ст.203 цього Кодексу.

У ч. 1 ст. 203 ЦК України встановлено, що зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства.

При цьому, ст. 5 ЦПК України передбачено, що, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону.

За змістом статей 15, 16 ЦК України особа має право на захист свого особистого немайнового або майнового права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, яке реалізується шляхом звернення до суду. Способи захисту цивільних прав та інтересів визначені у частині 2 статті 16 ЦК України.

Слід зазначити, що ст. 204 ЦК України регламентує принцип презумпції правомірності правочину, за змістом якого правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

З урахуванням цих норм, правом на звернення до суду за захистом наділена особа в разі порушення, невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів, а також у разі звернення до суду органів і осіб, яким надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб або державні та суспільні інтереси. Суд повинен установити, чи були порушені, не визнані або оспорені права, свободи чи інтереси цих осіб, і залежно від установленого вирішити питання про задоволення позовних вимог або відмову в їх задоволенні.

Отже, у справі про визнання недійсним договору оренди землі з указаних підстав суд повинен установити: чи дійсно порушуються права орендодавця у зв`язку з відсутністю в договорі оренди умов, передбачених статтею 15 Закону України «Про оренду землі», визначити істотність цих умов, а також з`ясувати, у чому саме полягає порушення його законних прав.

Так, позивачем не було наведено жодних доказів того, що в договорі оренди землі не вказано розмір орендної плати, оскільки в пункт 9 договору містить відомості, що орендна плата вноситься орендарем у формі та розмірі 3% від вартості земельної ділянки.

Крім того позивач стверджує, що в договорі не передбачено умови збільшення розміру орендної плати в залежності від проведення щорічної грошової оцінки земельної ділянки, однак статтею 15 Закону України «Про оренду землі» (в редакції яка діяла на момент укладання договору) не передбачена істотна умова договору про збільшення розміру орендної плати в залежності від проведення щорічної грошової оцінки.

Твердження позивача про те, що в договорі не передбачена індексація орендної плати, такж не знайшли своє підтвердження в ході судового розгляду, оскільки відповідно до ч. 3 ст. 21 Закону України «Про оренду землі» обчислення розміру орендної плати за землю здійснюється з урахуванням індексів інфляції, якщо інше не передбачено договором оренди. Пунктом 10 договору оренди землі від 27 вересня 2007 року встановлено, що обчислення розміру орендної плати за землю здійснюється без урахування індексів інфляції.

Крім того, позивач зазначає, що в договорі оренди землі не вказано цільове призначення земельної ділянки, якісні характеристики землі за її складом та видами угідь рілля, сіножаті, пасовища, багаторічні насадження тощо, однак ці характеристики не є істотними умовами передбаченими ст. 15 Закону України «Про оренду землі».

Посилання позивача на те, що додаткова угода до договору оренди землі б/н від 27.09.2007 року укладена 10.07.2008 року, його батьком не укладалася та не підписувалась, наявний на ній підпис, виконаний від імені його батька ним не ставився та виконаний іншою особою, судом не можуть бути прийняті до уваги, так як жодних доказів того, що підпис виконаний не ним, а іншою особою, позивачем не надано.

Судом розглянуто клопотання позивача про забезпечення доказів у справі шляхом призначення судово-почеркознавчої експертизи, яке ухвалою суду від 28 січня 2021 року задоволено та у справі призначено судову почеркознавчу експертизу, на вирішення якої поставити наступні питання: «Чи виконаний в додатковій угоді від 10 липня 2008 року до договору оренди землі б/н від 27 вересня 2007 року, оформленого від імені ОСОБА_2 , з однієї сторони, та від імені ДП «Украгросоюз» в особі директора Гайдаржи Д.Є., діючого на підставі статуту, з іншої сторони, зареєстрованій 30 серпня 2012 року у Відділі Держкомзему в Ананьївському районі Одеської області за №01715, підпис від імені ОСОБА_2 ним самим чи іншою особою?».

Однак, вказану ухвалу суду про забезпечення доказів у справі шляхом призначення судово-почеркознавчої експертизи повернуто суду без виконання, у зв`язку з невиконанням позивачем клопотання експерта.

За змістом ст. 12, 81 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

У статті 76 ЦПК України зазначено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Статтями 77-80 ЦПК України передбачено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування.

Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.

Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Статтею 89 ЦПК України визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Виходячи з висновків Європейського суду з прав людини, викладених в рішенні у справі «Бочаров проти України» від 17 березня 2011 року (остаточне - 17 червня 2011 року), в пункті 45 якого зазначено, що «суд при оцінці доказів керується критерієм «поза розумним сумнівом» (див. рішення від 18 січня 1978 року у справі «Ірландія проти Сполученого королівства»). Проте таке доведення може випливати зі співіснування достатньо вагомих, чітких і узгоджених між особою висновків або подібних неспростовних презумпцій щодо фактів (справа «Салман проти Туреччини»).

Аналізуючи зазначені норми матеріального та процесуального права, з`ясовуючи вказані обставини, що мають значення для правильного вирішення спору та оцінюючи належність, допустимість, достовірність наявних у справі доказів кожний окремо й у їх сукупності, керуючись критерієм «поза розумним сумнівом», суд вважає, що позивачем не доведено належним чином підстави, передбачені ст. ст. 203, 215 ЦК України та ст. 15 Закону України «Про оренду землі», для визнання спірного договору оренди землі та додаткової угоди до нього недійсними.

Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, а отже сплачена позивачем сума судового збору покладається на нього, оскільки стягненню з відповідача не підлягає.

Керуючись ст. ст. 10, 12, 141, 265, 279, 354 ЦПК України, суд

вирішив:

В задоволенні позову ОСОБА_1 (ІПН НОМЕР_1 ) до Товариства з обмеженою відповідальністю «УКРАГРОСОЮЗ ЛТД» () про визнання договору оренди та додаткової угоди до нього недійсними відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів, з дня складення повного рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення суду складений 21 лютого 2022 року.

Суддя М.Тарасенко