справа № 208/9770/21
№ провадження 2/208/215/22
23 листопада 2022 р. м. Кам`янське
Заводський районний суд м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області в складі:
Головуючого, судді - Івченко Т.П.
За участю: секретаря судового засідання - Оніщук Д.Р.,
розглянув у відкритому судовому засіданні у місті Кам`янське Дніпропетровської області в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Кам`янської міської ради, третя особа: Друга кам`янська державна нотаріальна контора «про визнання права власності на нерухоме майно в порядку спадкування за заповітом»,-
1.Позиція сторони позивача.
23 листопада 2021 року ОСОБА_1 звернувся до Заводського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області з матеріалами позовної заяви (а.с. 1-5). Згідно до змісту позовних вимог просить:
-визнати за ним, ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , право власності в порядку спадкування за заповітом після смерті ОСОБА_2 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 на квартиру АДРЕСА_1 , загальною площею 42,6 кв.м, житловою площею 28,6 кв.м., яка належала померлій ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_2 на підставі договору купівлі-продажу нерухомості від 04 квітня 2000 року, укладеного 04 квітня 2000 року за № 7853 на Товарній біржі «Українська»;
-судові витрати у вигляді сплаченого мною судового збору у розмірі 908,00 грн покласти на позивача.
В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив наступне.
ІНФОРМАЦІЯ_1 померла рідна бабуся позивача - ОСОБА_2 , що підтверджується копією свідоцтва про її смерть, виданим Заводським відділом ДРАЦС у м Кам`янське Кам`янського району Дніпропетровської області ПСМУ Мінюсту (м. Дніпро) від 09 жовтня 2021 року, актовий запис № 1504.
Після смерті бабусі ОСОБА_2 відкрилась спадщина у вигляді нерухомого майна - квартири АДРЕСА_1 (спадкова квартира), що підтверджується копією договору купівлі-продажу нерухомості від 04 квітня 2000 року згідно умов якої ОСОБА_2 купила цю квартиру у ОСОБА_3 за 6 628,00 грн, яку повністю їй було виплачено, про що було видане біржове свідоцтво від 04 квітня 2000 року № 7853, що підтверджується копіями біржового свідоцтва Товарної біржі «Українська».
Згідно до копії технічного паспорту, виданого Бюро технічної інвентаризації на квартиру, її загальна площа складає 42,6 кв.м, житлова площа 28,6 кв. м., що підтверджується копією технічного паспорту на житловий будинок, виданого Дніпродзержинським БТІ від 28 січня 1999 року та копією біржового договору.
За життя бабуся склала на моє ім`я заповіт на все належне їй майно від 24 квітня 2014 року, посвідченого у приватного нотаріуса Дніпродзержинського міського нотаріального округу Окатої Л.Г., реєстр № 273 від 24 квітня 2014 року, що підтверджується його копією та копією витягу про реєстрацію в Спадковому реєстрі.
У бабусі позивача не було інших спадкоємців, окрім нього. Батько позивача - ОСОБА_4 помер ІНФОРМАЦІЯ_2 , що підтверджується копією свідоцтва про його смерть і позивач доглядав за своєю бабусею.
В установлений діючим законодавством 6-ти місячний строк позивач звернувся до Другої кам`янської державної нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини після смерті бабусі, після чого була заведена Спадкова справа № 637/2021, що підтверджується копією витягу про реєстрацію в Спадковому реєстрі, виданого позивачеві Другою кам`янською державною нотаріальною конторою згідно якого підтверджується факт заведення спадкової справи .
Посвідчити в нотаріальному порядку договір на спадкову квартиру в нинішній час не можливо у зв`язку з тим, що право власності на квартиру вже зареєстроване за померлою у нинішній час ОСОБА_2 , а також у зв`язку з її смертю.
Ст. 9 Житлового Кодексу України зазначає, що громадяни України мають право на придбання будинків і квартир на біржових торгах.
Крім того, у відповідності до ст. 15 Закону України «Про товарну біржу» біржовою операцією визнається угода, що відповідає сукупності зазначених умов, а саме: якщо вона являє собою куплю-продаж, допущений до обороту на товарній біржі, якщо її учасники - члени біржі, якщо вона зареєстрована на біржі не пізніше наступного за здійсненням угоди дня. Угода вважається укладеною з моменту її реєстрації на біржі.
Згідно з ч.1 ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів.
Відповідно до ч. 2 ст. 47 ЦК УРСР, чинного на час укладення між сторонами договору купівлі-продажу, якщо одна зі сторін повністю або частково виконала угоду, а інша сторона ухиляється від нотаріального оформлення угоди, суд вправі за вимогою сторони яка виконала угоду визнати угоду дійсною. У цьому випадку подальше нотаріальне оформлення угоди не вимагається.
Відповідно до ч. 1, 2 ст. 4 Закону України «Про власність», який діяв на час виникнення спірних правовідносин, власник на свій розсуд володіє, користується і розпоряджається належним йому майном. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, що не суперечать закону. Він може використовувати майно для здійснення господарської та іншої не забороненої законом діяльності, зокрема, передавати його безоплатно або за плату у володіння іншим особам.
Померла ІНФОРМАЦІЯ_1 бабуся позивача - ОСОБА_2 повністю виконала Договір купівлі-продажу нерухомості від 04 квітня 2000 року, сплатила за нього обумовлену суму грошей, зареєструвалася у придбаній квартирі и проживала у неї до моменту смерті, але вищевказаний Договір купівлі-продажу не оформлений відповідно до діючого законодавства, оформлення його в нинішній час є неможливим у зв`язку з реєстрацією права власності на квартиру за померлою ОСОБА_2 та її смертю.
Спадкова справа № 637/2021 після смерті бабусі позивача - ОСОБА_2 була заведена Другою кам`янською державною нотаріальною конторою, що підтверджується копією витягу про реєстрацію в Спадковому реєстрі від 26 жовтня 2021 року, виданого мені нотаріусом ОСОБА_5 , яку я прошу суд витребувати в якості забезпечення доказів по справі з метою підтвердження фактів, зазначених у позовній заяві та факту відсутності інших спадкоємців.
Згідно з п.23 Постанови Пленуму Верховного суду України №7 від 30.05.2008 року «Про судову практику у справах про спадкування» у разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження.
Згідно п.п. 1, 2, 9 ч. 1 ст.49 Закону України «Про нотаріат» нотаріус або посадова особа, яка вчиняє нотаріальні дії, відмовляє у вчиненні нотаріальної дії, якщо: вчинення такої дії суперечить законодавству України; не подано відомості (інформацію) та документи, необхідні для вчинення нотаріальної дії, в інших випадках, передбачених законом.
Нотаріус відмовив мені в оформленні спадщини та видав постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 27.08..2019 року, мотивуючи тим, що біржева угода, яка посвідчує право власності спадкодавця на квартиру не є належним правовстановлюючим документом, оскільки була посвідчена з порушенням вимог ст.227 Цивільного кодексу Української РСР.
Згідно ст. 227 ЦК УРСР 1963 (чинної на момент укладення біржової угоди), договір купівлі-продажу жилого будинку повинен бути нотаріально посвідчений, якщо хоча б однією з сторін є громадянин. Недодержання цієї вимоги тягне недійсність договору (стаття 47 цього Кодексу). Договір купівлі-продажу жилого будинку підлягає реєстрації у виконавчому комітеті місцевої Ради народних депутатів.
Відповідно до ст. 47 ЦК УРСР, нотаріальне посвідчення угод обов`язкове лише у випадках, зазначених у законі. Недодержання в цих випадках нотаріальної форми тягне за собою недійсність угоди з наслідками, передбаченими частиною другою статті 48 цього Кодексу. Якщо одна з сторін повністю або частково виконала угоду, що потребує нотаріального посвідчення, а друга сторона ухиляється від нотаріального оформлення угоди, суд вправі за вимогою сторони, яка виконала угоду, визнати угоду дійсною. В цьому разі наступне нотаріальне оформлення угоди не вимагається.
Відповідно до п. 4 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику по справам про визнання угод недійсними з підстав недодержання нотаріальної форми» від 28.04.1978 № 3, яка була чинною на дату укладання біржової угоди, визнаються недійсними тільки угоди, які відповідно до чинного законодавства підлягають обов`язковому нотаріальному посвідченню, зокрема, договори довічного утримання, застави, купівлі-продажу в тому числі при придбанні на біржових торгах) міни або дарування жилого будинку (квартири) чи його (її) частини; дарування іншого майна на суму понад 500 крб. і валютних цінностей на суму понад 50 крб. Якщо така угода виконана повністю або частково однією з сторін, а друга сторона ухиляється від її нотаріального оформлення, суд на підставі ч. 2 ст. 47 ЦК УРСР за вимогою сторони, яка виконала угоду, її правонаступників або прокурора вправі визнати угоду дійсною.
Відповідно до ст. 1216 ЦК України, спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).
Згідно зі ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.
Згідно ст. 392 ЦК України власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.
Згідно зі ст. 16 ЦК України способом захисту цивільних прав може бути визнання права власності.
Відповідно до п. 1 ч. 1 ст 2 ЗУ «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень - офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.
Згідно п.1 ч.3 ст.3. Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» речові права на нерухоме майно та їх обтяження, що виникли до 1 січня 2013 року, визнаються дійсними за наявності однієї з таких умов:1) реєстрація таких прав була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення; 2) на момент виникнення таких прав діяло законодавство, що не передбачало їх обов`язкової реєстрації.
Враховуючи, що реєстрація права власності на житловий будинок була проведена моєю на нинішній час померлою бабусею ОСОБА_2 10 квітня 2000 в Дніпродзержинському БТІ, тому наявні підстави для виникнення права власності в порядку спадкування у мене, як спадкоємця спадкового нерухомого майна.
25 серпня 2022 року через канцелярію суду адвокатом Медведєвою Л.В. через канцелярію суду подано клопотання про розгляд справи без її та позивача участі, без застосування засобів технічної фіксації.
2. Позиція відповідача.
Відповідач, Кам`янська міська рада, про час та місце судових засідань повідомлений належним чином, в судові засідання явку свого представника не забезпечив, про причини неявки не повідомляв.
Крім того, відповідач не скористався своїм правом та не подав в строк, який не може бути меншим п`ятнадцяти днів із дня вручення ухвали про відкриття позовного провадження, відзив на позов, який має відповідати вимогам ст. 178 ЦПК України, та докази в підтвердження обставин, на яких ґрунтується заперечення, а також не подав зустрічний позов.
3. Позиція третьої особи.
Третя особа, Друга кам`янська державна нотаріальна контора про дату, час та місце судових засідань повідомлена належним чином, в судові засідання явку свого представника не забезпечила, про причини неявки не повідомляла.
04 жовтня 2022 року через канцелярію суду на виконання ухвали від 27 вересня 2022 року Другою кам`янською державною нотаріальною конторою надано копію спадкової справи після померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_2 .
4. Процесуальні питання пов`язанні з розглядом справи.
23 листопада 2021 року ОСОБА_1 звернувся до Заводського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області з матеріалами позовної заяви (а.с. 1-5). Згідно до змісту позовних вимог просить:
-визнати за ним, ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , право власності в порядку спадкування за заповітом після смерті ОСОБА_2 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 на квартиру АДРЕСА_1 , загальною площею 42,6 кв.м, житловою площею 28,6 кв.м., яка належала померлій ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_2 на підставі договору купівлі-продажу нерухомості від 04 квітня 2000 року, укладеного 04 квітня 2000 року за № 7853 на Товарній біржі «Українська»;
-судові витрати у вигляді сплаченого мною судового збору у розмірі 908,00 грн покласти на позивача.
Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 23 листопада 2021 року цивільну справу № 208/9770/21 передано до провадження судді Івченко Т.П.
Ухвалою суду від 30 листопада 2021 року відкрито провадження та призначено до розгляду в порядку загального провадження.
27 січня 2022 року адвокатом Медведєвою Л.В., яка діє в інтересах позивача подано заяву про розгляд справи без її та позивача участі, без застосування засобів технічної фіксації. Клопотання з аналогічним змістом подано адвокатом Медведєвою Л.В. 28 березня 2022 року.
25 серпня 2022 року через канцелярію суду адвокатом Медведєвою Л.В. через канцелярію суду подано клопотання про розгляд справи без її та позивача участі, без застосування засобів технічної фіксації.
04 жовтня 2022 року через канцелярію суду на виконання ухвали від 27 вересня 2022 року Другою кам`янською державною нотаріальною конторою надано копію спадкової справи після померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_2 .
Ухвалою суду від 04 жовтня 2022 року закрито підготовче провадження, призначено справу до розгляду по суті.
Ухвалою суду від 23 листопада 2022 року постановлено провести заочний розгляд справи за позовом ОСОБА_1 до Кам`янської міської ради, третя особа: Друга кам`янська державна нотаріальна контора «про визнання права власності на нерухоме майно в порядку спадкування за заповітом», на підставі наявних у справі доказів.
5. Фактичні обставини встановлені судом.
Як вбачається з матеріалів справи, предметом спору у даній справі є визнання права власності на нерухоме майно в порядку спадкування за заповітом, а саме: квартиру АДРЕСА_1 .
24 квітня 2014 року ОСОБА_2 склала заповіт, яким на випадок своє смерті зробила наступне розпорядження: усе належне їй майно, де б воно не знаходилося та з чого воно б не складалося, усі права та обов`язки, які належать їй на час посвідчення заповіту, а також майнові права та обов`язки, які належать їй на день смерті, заповідає ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП НОМЕР_1 . Зазначений заповіт посвідчений приватним нотаріусом Дніпродзержинського міського нотаріального округу Окатою Л.Г., зареєстрований в реєстрі за № 273 (а.с. 13), що підтверджується копією Витягу про реєстрацію в Спадковому реєстрі (а.с. 14).
ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 померла ІНФОРМАЦІЯ_1 у віці 93 років про що складений відповідний актовий запис № 1504, що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії НОМЕР_2 виданого 09 жовтня 2021 року Заводським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у місті Кам`янське Кам`янського району Дніпропетровської області Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) (а.с. 20).
Як вбачається зі змісту копії Витягу про реєстрацію в Спадковому реєстрі, № витягу 66992465 від 26 жовтня 2021 року після смерті ОСОБА_2 Другою кам`янською державною нотаріальною конторою заведено спадкову справу за № 68527816 (а.с. 12).
26 жовтня 2021 року ОСОБА_1 звернувся до Другої державної нотаріальної контори із заявою про вчинення нотаріальної дії - видачу свідоцтва про право на спадщину за заповітом після смерті ОСОБА_2 .
Позивач, ОСОБА_1 є онуком померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_2 .
Постановою державного нотаріуса Другої кам`янської державної нотаріальної контори Дніпропетровської області відмовлено ОСОБА_1 у вчиненні нотаріальної дії - видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом на квартиру, що розташована за адресою: АДРЕСА_2 , оскільки договір купівлі-продажу зареєстрований на товарній біржі не посвідчений нотаріально (а.с. 11).
6. Мотиви, з яких виходить суд при вирішенні спору та застосовані норми права.
Відповідно до ст. 2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданням цивільного судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі.
Ст. 4 ЦПК України визначає, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
Відповідно до ст. 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Згідно ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребування судом у передбачених цим Кодексом випадках.
Ст. 76 ЦПК України визначено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Ці дані встановлюються такими засобами:
1) письмовими, речовими і електронними доказами;
2) висновками експертів;
3) показаннями свідків.
Відповідно до ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів в їх сукупності.
Згідно зі ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; як розподілити між сторонами судові витрати; чи є підстави допустити негайне виконання судового рішення; чи є підстави для скасування заходів забезпечення позову. При ухваленні рішення суд не може виходити за межі позовних вимог.
Предметом судового розгляду у цій справі є визнання права власності на нерухоме майно.
Відповідно до статті 13 Конституції України власність не повинна використовуватися на шкоду людині і суспільству. У такій редакції конституційна норма не лише покладає на власника обов`язки, а й орієнтовно вказує на його зобов`язання.
Основоположні принципи здійснення правомочностей власника сформульовані у статті 1 Першого Протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (Рим, 04 листопада 1950 року), що набрала чинності для України з 11 вересня 1997 року та є складовою її правової системи відповідно до вимог статті 9 Конституції України.
Використання власності не може завдавати шкоди правам, свободам та гідності громадян, інтересам суспільства, погіршувати екологічну ситуацію і природні якості землі.
Момент виникнення права власності на річ (майно) визначається законом.
При визначенні моменту набуття права власності слід враховувати як особливості самого майна, так і особливості оформлення права власності, які теж суттєво впливають на визначення моменту виникнення (набуття) права власності.
Згідно ст. 58 Конституції України, закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи.
Дія актів цивільного законодавства в часі регламентована ст. 5 ЦК України.
Згідно п. 4 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України (2004 року), Цивільний кодекс України застосовується до цивільних відносин, що виникли після набрання ним чинності.
Пунктом 2 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 06.11.2009 року "Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними" роз`яснено, що відповідність чи невідповідність правочину вимогам законодавства має оцінюватися судом відповідно до законодавства, яке діяло на момент вчинення правочину.
Отже, в даному випадку на момент переходу права власності на квартиру до ОСОБА_2 правовідносини підлягали регулюванню за нормами ЦК УРСР (в редакції 1963 року).
Згідно зі ст. 153 ЦК УРСР (в редакції 1963 року), який діяв на момент укладення правочину та підлягає застосуванню до спірних правовідносин, договір є укладеним, якщо сторонами досягнуто згоди за всіма істотними умовами. Істотними є ті умови договору, які визнані такими за законом або необхідні для договорів даного виду, а також всі ті умови, щодо яких за заявою однієї з сторін повинно бути досягнуто згоди.
Згідно статті 15 Закону України «Про товарну біржу» від 10 грудня 1991 року № 1956-ХІІ договір купівлі-продажу включений в перелік біржових операцій.
Згідно ч. 2 ст. 9 Житлового Кодексу України (з доповненнями 1993 року, в редакції, що діяла на час укладення договору) квартира (будинок) може бути придбана громадянами на біржових торгах.
За змістом ст. 224 ЦК УРСР (в редакції 1963 року), за договором купівлі-продажу продавець зобов`язується передати майно у власність покупцеві, а покупець зобов`язується прийняти майно і сплатити за нього певну грошову суму.
Відповідно до ст. 227 ЦК УРСР (1963 року), що діяв на час укладення договору, договір купівлі-продажу жилого будинку повинен бути нотаріально посвідчений, якщо хоча б однією з сторін є громадянин. Недодержання цієї вимоги тягне недійсність договору.
Згідно частини 1 статті 47 ЦК України (1963 року) нотаріальне посвідчення угод обов`язкове лише у випадках, зазначених у законі. Недодержання в цих випадках нотаріальної форми тягне за собою недійсність угоди.
Відповідно до ч. 2 ст.47 ЦК УРСР (в редакції 1963 року), якщо сторони домовилися щодо усіх істотних умов договору, що підтверджується письмовими доказами, і відбулося повне або часткове виконання договору, але одна із сторін ухилилася від його нотаріального посвідчення, суд може визнати такий договір дійсним. У цьому разі наступне нотаріальне посвідчення договору не вимагається. Аналогічне положення міститься і в ч. 2 ст. 220 нині діючого ЦК України.
Відповідно до статті 1 Закону України "Про товарну біржу", товарна біржа є організацією, що об`єднує юридичних і фізичних осіб, які здійснюють виробничу і комерційну діяльність, і має за мету надання послуг в укладенні біржових угод, виявлення товарних цін, попиту і пропозицій на товари, вивчення, упорядкування і полегшення товарообігу і пов`язаних з ним торговельних операцій.
Статтею 2 Закону України "Про товарну біржу" встановлено, що основними принципами діяльності товарної біржі є рівноправність учасників біржових торгів, застосування вільних (ринкових) цін, публічність проведення біржових торгів. Отже, товарна біржа - це оптовий, регулярно діючий ринок, де відбувається торгівля сировиною, матеріалами, іншими товарами, допущеними до обігу на біржі, створений для зручності здійснення комерційної діяльності юридичними та фізичними особами, які, в свою чергу, повинні бути обов`язково зареєстрованими відповідною біржою як її учасники.
Згідно ст.15 Закону України "Про товарні біржі" не підлягали нотаріальному посвідченню угоди, які зареєстровані на біржі, якщо вони являють собою купівлю-продаж, поставку та обмін товарів, допущених до обігу на товарній біржі. Угода вважається укладеною з моменту її реєстрації на біржі. Біржовий договір з моменту його реєстрації на біржі є вчиненим правочином.
Таким чином, угоди, що зареєстровані на біржі, не прирівнюються до нотаріально посвідчених, а лише не підлягають подальшому нотаріальному посвідченню. До нотаріально посвідчених документів прирівнюються лише документи, складені згідно з вимогами ст.40 Закону України "Про нотаріат", перелік яких є вичерпним і не підлягає розширеному тлумаченню.
В пункті 4 Постанови Пленуму Верховного Суду України "Про судову практику в справах про визнання угод недійсними" від 28 липня 1978 року № 3 (із змінами і доповненнями, внесеними постановами Пленуму Верховного Суду України від 25 грудня 1992 року № 13 та від 25 травня 1998 року № 15) було роз`яснено, що з підстав недодержання нотаріальної форми визнаються недійсними тільки ті угоди, які відповідно до чинного законодавства підлягають обов`язковому нотаріальному посвідченню, зокрема договори довічного утримання, застави, купівлі-продажу, в тому числі при придбанні на біржових торгах, міни або дарування жилого будинку (квартири) чи його (її) частини. Щоб не допустити неправильного визнання дійсними угод на підставі ч. 2 ст. 47 ЦК України, суд повинен перевірити, чи підлягала виконана угода нотаріальному посвідченню, чому вона не була нотаріально посвідчена і чи не містить вона протизаконних умов. Якщо така угода виконана повністю або частково однією з сторін, а друга сторона ухиляється від її нотаріального оформлення, суд, на підставі ч.2 ст.47 ЦК, за вимогою сторони, яка виконала угоду, її правонаступників або прокурора вправі визнати угоду дійсною.
Однак це правило не може бути застосовано, якщо сторонами не було досягнуто згоди з істотних умов угоди або для укладення її були в наявності передбачені законом обмеження.
На час укладення договору купівлі-продажу квартири в грудні 1998 року сторони правочину не були обізнані про те, що правочин купівлі-продажу нерухомого майна, у відповідності до ст. 47 ЦК України (в ред.1963 року) підлягає нотаріальному посвідченню, оскільки на той час був чинним Закон України «Про товарну біржу», відповідно ст. 15 якого, правочини, зареєстровані на біржі, подальшому нотаріальному посвідченню не підлягали.
При вчиненні правочину всі дії сторін були спрямовані на встановлення цивільних прав та обов`язків, перехід права власності, і сторони мали необхідний обсяг цивільної дієздатності, мали вільне волевиявлення, що відповідало внутрішній волі на досягнення наслідків, а саме, купівлі-продажу вищевказаної квартири, правочин був реальним і вчиненим у формі дозволеній чинним законодавством України в 1998 році. Усі вимоги договору купівлі-продажу, сторонами були виконані, ніяких претензій щодо передачі майна не було, та сторонами правочину один до одного будь-які інші претензії не пред`являлися. Державна реєстрація договору купівлі-продажу проведена Дніпродзержинським бюро технічної інвентаризації.
Реєстрація бюро технічної інвентаризації за ОСОБА_2 права власності на придбану квартиру на підставі договору купівлі-продажу, посвідченого біржою, а не нотаріусом, не суперечила чинному законодавству.
Правила державної реєстрації об`єктів нерухомого майна, що знаходяться у власності юридичних та фізичних осіб, затверджені наказом Державного комітету України по житлово-комунальному господарству № 56 від 13 грудня 1995, зареєстровані в Міністерстві юстиції України 19 січня 1996 року за № 31, передбачали підставу для державної реєстрації договорів купівлі - продажу, міни, зареєстрованих біржою. Крім того, Інструкцією про порядок державної реєстрації права власності на об`єкти нерухомого майна, що перебувають у власності юридичних та фізичних осіб, затвердженою наказом Державного комітету будівництва, архітектури та житлової політики України 09.06.1998 року № 121, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 26 червня 1998 року за № 399/2839, також передбачено підставу для державної реєстрації договорів купівлі-продажу, міни, зареєстрованих біржою.
Відповідно до п.5 ст.3 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обмежень» від 01.07.2004 року за № 1952-1 право власності та інші речові права на нерухоме майно, набуті згідно з діючими нормативно - правовими актами до набрання чинності цим Законом, визнаються державою. На підставі цього Закону реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обмежень здійснюється лише в разі вчинення правочинів щодо нерухомого майна, а також за заявою власника (володільця) нерухомого майна.
Вищезазначене не суперечить й вимогами ст. 328 ЦК України (в ред. 2003 року), відповідно до якої право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.
Враховуючи вищевикладене, аналізуючи у сукупності зібрані у справі докази, суд вважає, що позовні вимоги є законними, обґрунтованими, підтверджуються матеріалами справи, не зачіпають прав та законних інтересів третіх осіб, а тому підлягають задоволенню.
7. Розподіл судових витрат між сторонами.
Відповідно до ч.1 ст.133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат пов`язаних з розглядом справи.
Згідно до ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача ; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Враховуючи клопотання позивача (а.с. 7), суд вважає за можливе витрати зі сплати судового збору покласти на позивача.
Керуючись ст. ст. 1, 2, 12, ч. 2 ст. 13, 81, 141, 174, 263-265, 354, 355 ЦПК України, суд, -
Позовну заяву ОСОБА_1 до Кам`янської міської ради, третя особа: Друга кам`янська державна нотаріальна контора «про визнання права власності на нерухоме майно в порядку спадкування за заповітом» - задовольнити повністю.
Визнати за ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , право власності в порядку спадкування за заповітом після смерті ОСОБА_2 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 на квартиру АДРЕСА_1 , загальною площею 42,6 кв.м, житловою площею 28,6 кв.м., яка належала померлій ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_2 на підставі договору купівлі-продажу нерухомості від 04 квітня 2000 року, укладеного 04 квітня 2000 року за реєстровим № 7853 на Товарній біржі «Українська».
Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених ЦПК України, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.
Заочне рішення може бути переглянуто судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, яка подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.
Позивачем заочне рішення суду може бути оскаржено шляхом подання апеляційної скарги безпосередньо до Дніпровського апеляційного суду, протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.
Відповідачем заочне рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку у разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення.
Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.
Позивач - ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП НОМЕР_1 , адреса реєстрації: АДРЕСА_3 .
Повний текст судового рішення складений - 01 грудня 2022 року.
Суддя Івченко Т. П.