ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 641/9667/16-ц Номер провадження 22-ц/814/1572/22Головуючий у 1-й інстанції Курганникова О.А. Доповідач ап. інст. Абрамов П. С.
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 липня 2022 року м. Полтава

Полтавський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

Головуючого судді: Абрамова П.С.,

Суддів: Пікуля В.П., Панченка О.О.,

за участю секретаря судового засідання - Філоненко О.В.,

представника ОСОБА_1 - адвоката Максимова М.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у місті Полтаві апеляційну скаргу представника ОСОБА_2 , як особи, що не приймав участі у справі, однак вважає, що рішенням суду порушені його права, на заочне рішення Комінтернівського районного суду м. Харкова від 30 березня 2017 року

у справі за позовом ОСОБА_3 до Управління Держкомзему у м. Харкові, правонаступником якого є Головне управління Держгеокадастру в Харківській області, про визнання права власності на земельну ділянку в порядку спадкування за законом

УСТАНОВИВ:

короткого змісту позовних вимог і рішення суду першої інстанції;

Позивачка звернулась до суду з позовом до Управління Держкомзему у місті Харкові про визнання права власності на земельну ділянку в порядку спадкування за законом.

В обґрунтування позову зазначила, що після смерті її батька, ОСОБА_4 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , відкрилася спадщина у вигляді земельної ділянки, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 , яка належала йому на підставі Державного акту на право власності серії ХР 25-9441740 від 16.12.1996 року. У встановлений законом строк вона звернулась до Першої державної нотаріальної контори Харківського району Харківської області із заявою про прийняття спадщини, але у видачі свідоцтва про право на спадщину державним нотаріусом їй було відмовлено у вчиненні нотаріальної дії за відсутністю (втрати) правовстановлюючого документу. Оскільки отримати дублікат правовстановлюючого документу вона позбавлена можливості, вона вимушена звернутись до суду за захистом своїх прав та прохала суд:

зобов`язати управління Держкомзему у м. Харкові вдати дублікат державного акту серії ХР 25-9441740 від 16.12.1996 року на право власності на земельну ділянку на ім`я ОСОБА_4 АДРЕСА_1 ;

визнати за нею право власності на земельну ділянку, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 , в порядку спадкування за законом після смерті батька, ОСОБА_4 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Заочним рішенням Комінтернівського районного суду м. Харкова від 30 березня 2017 року позов задоволено частково: визнано за ОСОБА_3 право власності на земельну ділянку, що розташована за адресою АДРЕСА_1 у порядку спадкування за законом після смерті батька, ОСОБА_4 ; вирішено питання щодо розподілу судових витрат.

Рух справи

Постановою Харківського апеляційного суду від 22 січня 2020, з урахуванням ухвали цього ж суду про виправлення описки від 24 лютого 2020 року, апеляційну скаргу ОСОБА_2 , як особи, яка не брала участі у справі, задоволено, заочне рішення Комінтернівського районного суду м. Харкова від 30 березня 2017 року скасовано, ухвалено нову постанову про відмову у задоволенні позову; вирішено питання щодо розподілу судових витрат та відмовлено у задоволенні вимог про відшкодування витрат на професійну правничу допомогу.

У лютому 2020 року ОСОБА_2 звернувся до Верховного Суду із касаційною скаргою, в якій, посилаючись на порушення норм процесуального права, просив постанову суду апеляційної інстанції в частині відмови у стягненні витрат на професійну правничу допомогу скасувати та ухвалити в цій частині нове рішення про задоволення цих вимог.

Крім того, з касаційною скаргою до Верховного Суду звернувся ОСОБА_1 , як особа, яка не брала участі у справі ні в суді першої, ні в суді апеляційної інстанції.

Постановою Верховного Суду від 07 липня 2021 року касаційні скарги ОСОБА_2 та ОСОБА_1 задоволено частково: постанову Харківського апеляційного суду від 22 січня 2020 року скасовано, справу направлено на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Ухвалою Харківського апеляційного суду від 09 листопада 2021 року апеляційне провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на заочне рішення Комінтернівського районного суду м. Харкова від 30 березня 2017 року закрито, оскільки оскаржуваним рішенням суду не вирішувались права ОСОБА_2 .

Постановою Верховного Суду від 13 квітня 2022 року касаційну скаргу ОСОБА_2 задоволено, ухвалу Харківського апеляційного суду від 09 листопада 2021 року скасовано, справу направлено для продовження розгляду до суду апеляційної інстанції.

Щодо повідомлення сторін про дату, час і місце розгляду справи

З матеріалів справи вбачається, що учасники справи належним чином повідомлені судом про дату, час і місце розгляду справи.

Позивачка у справі, ОСОБА_3 , в письмових поясненнях повідомила, що вона в зв`язку із військовим станом не зможе з`явитися в судове засідання та прохала апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення місцевого суду - без змін.

Управління державного земельного кадастру у м. Харків прохали відкласти розгляд справи.

Апеляційний суд вважає, що підстави, зазначені у заяві про відкладення розгляду справи, а саме введення військового стану в Україні, також те, що працівники не перебувають на робочих місцях і не мають доступу до первинних документів, та що ця обставина позбавляє їх надати відзив у справі та висловити свою позицію, апеляційним судом, враховуючи, що справа тривалий час розглядається, не є поважними причинами неявки сторони в судове засідання.

Особа, як подала апеляційну скаргу, ОСОБА_2 , його адвокат Тарасенко Д.Ю., та третя особа у справі, ОСОБА_1 , а також його адвокат, Максимов М.І., належним чином повідомлені про день та час судового розгляду, їх клопотання про участь у справі в режимі відеоконференції задоволені, та всі ризики, пов`язані із технічними збоями у забезпеченні її проведення покладаються процесуальним законом на них.

Відповідно до положень п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення. Більше того, відповідно до рішень Європейського суду з прав людини, що набули статусу остаточного, зокрема "Іззетов проти України", "Пискал проти України", "Майстер проти України", "Субот проти України", "Крюков проти України", "Крат проти України", "Сокор проти України", "Кобченко проти України", "Шульга проти України", "Лагун проти України", "Буряк проти України", "ТОВ "ФПК "ГРОСС" проти України", "Гержик проти України", суду потрібно дотримуватись розумного строку для судового провадження.

Розумним, зокрема, вважається строк, що є об`єктивно необхідним для виконання процесуальних дій, прийняття процесуальних рішень та розгляду і вирішення справи з метою забезпечення своєчасного (без невиправданих зволікань) судового захисту.

Відповідно до статті 372 ЦПК України суд апеляційної інстанції відкладає розгляд справи в разі неявки у судове засідання учасника справи, щодо якого немає відомостей про вручення йому судової повістки, або за його клопотанням, коли повідомлені ним причини неявки буде визнано судом поважними. Неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Європейський суд з прав людини в рішенні від 7 липня 1989 року у справі "Юніон Аліментаріа Сандерс С.А. проти Іспанії" зазначив, що заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосередньо його, утримуватися від використання прийомів, які пов`язані із зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання

Якщо представники сторін чи інших учасників судового процесу не з`явилися в судове засідання, а суд вважає, що наявних у справі матеріалів достатньо для розгляду справи та ухвалення законного і обґрунтованого рішення, не відкладаючи розгляду справи, він може вирішити спір по суті. Основною умовою відкладення розгляду справи є не відсутність у судовому засіданні представників сторін, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні.

Враховуючи, що справа неодноразово переглядалася в апеляційному порядку, та сторони реалізували свої права на подачу апеляційної скарги з викладенням мотивів та своєчасну подачу відзиву на апеляційну скаргу, з врахуванням вищевикладеного, апеляційний суд не вбачає підстав для відкладення розгляду справи.

короткого змісту вимог апеляційної скарги;

30 серпня 2019 року адвокат Тарасенко Д.Ю., як представник ОСОБА_2 , подала апеляційну скаргу, посилаючись на порушення норм процесуального та матеріального права, та просила заочне рішення суду першої інстанції у даній справі скасувати та ухвалити нову постанову про відмову в задоволенні позову в повному обсязі; вирішити питання про розподіл судових витрат, а саме судового збору у сумі 826,82 грн та витрат на професійну правову допомогу у сумі 4 000 грн.

узагальнених доводів особи, яка подала апеляційну скаргу;

Апеляційна скарга мотивована тим, що ОСОБА_2 є власником земельної ділянки за адресою АДРЕСА_1 на підставі Договору купівлі - продажу, посвідченого 08 вересня 2004 року приватним нотаріусом Харківського районного нотаріального округу Харківської області Десятниченко О.В. за реєстровим № 3032. При зверненні у серпні 2019 року до землевпорядної організації для вирішення питання про присвоєння земельній ділянці кадастрового номеру він дізнався, що власником цієї земельної ділянки є ОСОБА_3 на підставі оскаржуваного заочного рішення Комінтернівського районного суду м. Харкова від 30 березня 2017 року. Отже, на момент смерті ОСОБА_4 не був власником земельної ділянки. Зазначає, що ухвалюючи рішення, суд першої інстанції не з`ясував вказаних обставин, чим порушив права та законні інтереси ОСОБА_2 , як власника спірної земельної ділянки.

узагальнених доводів та заперечень інших учасників справи;

21 січня 2020 року ОСОБА_3 подала відзив на апеляційну скаргу, в якому просила апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.

Відзив мотивовано тим, що вона добросовісно та відкрито стала власницею спірної земельної ділянки, пройшовши всі стадії контролю з боку органів державної влади в особі Управління Держкомзему у місті Харкові, правонаступником якого є Головне управління Держгеокадастру в Харківській області. Тому, саме вказані державні органи повинні нести відповідальність за службову недбалість, результатом якої став даний спір. Зазначала, що ОСОБА_2 обрав неналежний спосіб захисту порушеного права зважаючи на те, що спірна земельна ділянка вибула з її володіння на підставі Договору купівлі - продажу, посвідченого 27 грудня 2018 року приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Харківської області Гуменною А.А. за реєстровим № 1214.

Головне управління Держгеокадастру в Харківській області, як правонаступник Управління Держкомзему у місті Харкові, рішення суду не оскаржувало та відзив не подавало.

встановлених судом першої інстанції та неоспорених обставин, а також обставин, встановлених судом апеляційної інстанції, і визначених відповідно до них правовідносин; доводів, за якими суд апеляційної інстанції погодився або не погодився з висновками суду першої інстанції; мотивів прийняття або відхилення кожного аргументу, викладеного учасниками справи в апеляційній скарзі та відзиві на апеляційну скаргу;

Судом встановлено, що ОСОБА_3 є донькою ОСОБА_4 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Після смерті батька позивача відкрилась спадщина на земельну ділянку за адресою АДРЕСА_1 .

Вказана земельна ділянка площею 1 400 кв. м була безкоштовно передана ОСОБА_4 у приватну власність із фонду земель Пономаренківської сільської ради для будівництва індивідуального житлового будинку на підставі рішення Пономаренківської сільської ради народних депутатів Харківського району Харківської області від 11 січня 1994 року № 23.

ОСОБА_4 було зобов`язано оформити технічну документацію, завірити нотаріально Договір про право забудови та закінчити будівництво за 5 років.

Відповідно до рішення Харківської міської ради Харківської області від 24 жовтня 2012 року № 907/12 про впорядкування найменувань Бузковий провулок в с. Горбані перейменовано в Горбанівський в`їзд, який включено до меж м. Харкова.

ОСОБА_3 у встановлений законом строк звернулась до державної нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини, було заведено спадкову справу, яку зареєстровано в Спадковому реєстрі.

Постановою державного нотаріуса Першої державної нотаріальної контори Харківського району Харківської області Ольховською Л.М. від 22 вересня 2016 року ОСОБА_3 було відмовлено у видачі Свідоцтва про право на спадщину за законом у зв`язку із відсутністю правовстановлюючих документів, які підтверджують право власності померлого на земельну ділянку.

Встановивши вказані обставини, місцевий суд дійшов висновку, що позивачка є єдиною спадкоємицею за законом після смерті батька, ОСОБА_4 , своєчасно звернулась до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини, але позбавлена можливості отримати дублікат правовстановлюючого документу, тому до позивачки в порядку спадкування за законом перейшло належне її батьку, ОСОБА_4 , як спадкодавцю, право власності на земельну ділянку, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 .

Позовні вимоги щодо зобов`язання управління Держкомзему у м. Харкові видати дублікат державного акту на земельну ділянку серії ХР 25-9441740 від 16.12.1996 року, задоволенню не підлягають, оскільки спірні правовідносини регулюються нормами глави 84, 86 спадкового права книги шостої Цивільного кодексу України.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення місцевого суду в межах доводів апеляційної скарги, апеляційний суд дійшов таких висновків.

Щодо належного відповідача у справі.

Сторонами в цивільному процесі є позивач і відповідач. Позивачем і відповідачем можуть бути фізичні і юридичні особи, а також держава (стаття 48 ЦПК України).

Суд першої інстанції має право за клопотанням позивача до закінчення підготовчого провадження, а у разі розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження - до початку першого судового засідання залучити до участі у ній співвідповідача. Якщо позов подано не до тієї особи, яка повинна відповідати за позовом, суд до закінчення підготовчого провадження, а у разі розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження - до початку першого судового засідання за клопотанням позивача замінює первісного відповідача належним відповідачем, не закриваючи провадження у справі. Після спливу строків, зазначених у частинах першій та другій цієї статті, суд може залучити до участі у справі співвідповідача або замінює первісного відповідача належним відповідачем виключно у разі, якщо позивач доведе, що не знав та не міг знати до подання позову у справі про підставу залучення такого співвідповідача чи заміну неналежного відповідача. Про залучення співвідповідача чи заміну неналежного відповідача постановляється ухвала. За клопотанням нового відповідача або залученого співвідповідача розгляд справи починається спочатку (стаття 51 ЦК України).

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (частина четверта статті 263 ЦПК України).

У постанові Верховного Суду в складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 10 березня 2021 року в справі № 226/817/19 (провадження № 61-6327св20) вказано, що «пред`явлення позову до неналежного відповідача не є підставою для відмови у відкритті провадження у справі, оскільки заміна неналежного відповідача здійснюється в порядку, визначеному ЦПК України. За результатами розгляду справи суд відмовляє в позові до неналежного відповідача та приймає рішення по суті заявлених вимог щодо належного відповідача. Тобто, визначення відповідачів, предмета та підстав спору є правом позивача. Натомість, встановлення належності відповідачів й обґрунтованості позову - обов`язком суду, який виконується під час розгляду справи, а не на стадії відкриття провадження».

У постанові Верховного Суду в складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 10 листопада 2021 року в справі № 759/19779/18 (провадження № 61-4523св21) вказано, що: «у справах про визнання права власності у порядку спадкування належним відповідачем є спадкоємець (спадкоємці), який прийняв спадщину, а у випадку їх відсутності, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини, а також відмови від її прийняття, належним відповідачем є відповідний орган місцевого самоврядування».

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 17 квітня 2018 року по справі № 523/9076/16-ц зазначила, що пред`явлення позову до неналежного відповідача є самостійною підставою для відмови у задоволенні позову.

Відповідно до статті 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

Як вбачається з поданої позовної заяви, відповідачем у справі позивач визначила Управління Держкомзему у м. Харкові. (а.с. 23 т. 1)

Однак, зазначений орган не є органом місцевого самоврядування. Органом місцевого самоврядування, у даних правовідносинах, є Харківська міська рада.

На зазначену обставину місцевий суд уваги не звернув та задовольнив позовні вимоги в частині визнання права на спадкове майно, які пред`явлені до неналежного відповідача.

Щодо права власності апелянта на спірне майно

У постанові від 22 червня 2021 року у справі № 334/3161/17 (провадження № 14-188цс20) Велика Палата Верховного Суду зробила висновок про те, особа, яка здійснила державну реєстрацію правочину відповідно до статей 334, 657 ЦК України, набула титул власника майна. У свою чергу необхідність реєстрації права на нерухоме майно (на момент виникнення спірних правовідносин - до 01 січня 2013 року) не впливала на виникнення в покупця нерухомості прав власника на це майно.

Отже, особа, яка до 01 січня 2013 року придбала нерухоме майно за договором купівлі-продажу, державну реєстрацію якого було здійснено належним чином, стала власником такого нерухомого майна з моменту державної реєстрації відповідного договору купівлі-продажу незалежно від того, чи здійснила ця особа в подальшому державну реєстрацію свого права власності.

Як встановлено апеляційним судом, ОСОБА_2 є власником земельної ділянки площею 0,1400 га за адресою: АДРЕСА_1 для будівництва та обслуговування житлового будинку на підставі Договору купівлі - продажу, посвідченого 08 вересня 2004 року приватним нотаріусом Харківського районного нотаріального округу Харківської області Десятниченко О.В. за реєстровим № 3032, зареєстрованого 08 вересня 2004 року в Державному реєстрі правочинів за реєстраційним № 886861 (а.с. 101 - 104).

У відповідності із вимогами ст. 204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

За таких обставин, на час смерті ОСОБА_4 та на час вирішення спору власником спірної земельної ділянки був ОСОБА_2 , правомірність права власності якого не була оспорена, що унеможливлювало визнання за позивачем права власності на спірне майно в поряду спадкування після смерті батька, ОСОБА_4 .

Доводи апеляційної скарги в зазначеній частині знайшли своє підтвердження.

висновків за результатами розгляду апеляційної скарги з посиланням на норми права, якими керувався суд апеляційної інстанції;

Пунктами 1, 3, 4 частини 1 статті 376 ЦПК України встановлено, що підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Враховуючи вищевикладені висновки апеляційного суду в частині невірного визначення відповідача у справі, та те, що на момент смерті ОСОБА_4 власником спірної земельної ділянки був ОСОБА_2 , право власності якого на спірну земельну ділянку не було спростовано, рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню з ухваленням постанови про відмову в задоволенні позову в повному обсязі.

Відповідно до частини 1 статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат (частина 13 статті 141 ЦПК України).

Згідно з частиною 1 статті 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Пунктом 1 частини 3 статті 133 ЦПК України передбачено, що до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.

Відповідно до частин першої, другої статті 137 ЦК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.

ОСОБА_2 при зверненні до суду апеляційної інстанції сплатив судовий збір в розмірі 826 грн 83 коп., що документально підтверджено платіжним дорученням від 29 серпня 2019 року № 22438040 (а.с. 123) та поніс витрати на професійну правничу допомогу у зв`язку із розглядом справі в розмірі 4 000 грн, що підтверджується долученими до матеріалів справи документами: договором про надання правової допомоги від 13 серпня 2019 року № 13/08/19, Ордером адвоката ВІ № 1002008, платіжним дорученням (квитанцією) від 29 серпня 2019 року № 22440170, актом прийому-передачі наданих послуг від 30 серпня 2019 року.

Також, ОСОБА_2 було сплачено судовий збір за подання касаційної скарги, яка була задоволена, в розмірі 454 грн. (а.с. 1 т. 3)

Необґрунтованість понесених витрат судом не встановлена.

Таким чином, понесені ОСОБА_2 витрати по сплаті судового збору у загальній сумі 1 280,83 грн (826,83+454) та витрати на професійну правничу допомогу адвоката у сумі 4 000 грн підлягають стягненню з позивача на користь ОСОБА_2 .

Керуючись п. 2 ч. 1 ст. 374, п. 1, 3, 4 ч. 1 ст. 376, ст. ст. 381, 382, 383, 384 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_2 - задовольнити.

Заочне рішення Комінтернівського районного суду м. Харкова від 30 березня 2017 року - скасувати.

В задоволенні позовних вимог ОСОБА_3 - відмовити.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 понесені судові витрати в сумі 1 280,83 грн судового збору та 4 000 грн витрат на професійну правову допомогу.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття і може бути оскаржена протягом тридцяти днів з дня її проголошення, шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції, яким є Верховний Суд.

У разі оголошення лише вступної та резолютивної частини судового рішення або розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, строк на касаційне оскарження обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 08 липня 2022 року.

Головуючий суддя П.С. Абрамов

Судді В.П. Пікуль

О.О. Панченко