КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 759/6112/19 Головуючий у 1-й інст. - Бабич Н.Д.
Апеляційне провадження 22-ц/824/4413/2022 Доповідач - Рубан С.М
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

05 липня 2022 року Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді Рубан С.М.

суддів Заришняк Г.М., Кулікова С.В.

при секретарі Загородній С.А.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві в порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргупредставника Комунального підприємства «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Святошинського району міста Києва» - Стукалова Антона Володимировича на рішення Святошинського районного суду м. Києва від 22 липня 2021 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Комунального підприємства «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Святошинського району міста Києва» про відшкодування матеріальної та моральної шкоди внаслідок залиття квартири, -

В С Т А Н О В И В :

У квітні 2019 року ОСОБА_1 звернулась до Святошинського районного суду м. Києва з позовом до Комунального підприємства «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Святошинського району міста Києва», в якому просиластягнути з відповідача на її користь матеріальні збитки спричинені внаслідок залиття квартири матеріальну шкоду в розмірі 77 960 грн, та моральну шкоду в сумі 64 609 грн, а також судові витрати.

Посилалась на те, що є власником квартири АДРЕСА_1 .

15 квітня 2018 року з вини відповідача відбулось залиття вказаної квартири. Згідно акту, який був складений 16 квітня 2018 року у складі представників відповідача підтверджено, що дійсно 15 квітня 2018 року сталось залиття квартири внаслідок пориву труби стояка ХВП.

Посилалась на те, що неодноразово направляла звернення до відповідача з приводу проведення детального технічного обстеження внутрішньо будинкової системи ХВП та встановлення чіткого місця пошкодження стояка, як наслідок представниками відповідача повторно складено акт від 05 вересня 2018 року про залиття квартири, який аналогічний за змістом до акту від 16 квітня 2018 року без фактичного обстеження залитих квартир НОМЕР_1 , НОМЕР_2 , НОМЕР_3 та НОМЕР_4 .

Також позивач посилається на те, що відповідачем складено локальні кошториси на будівельні роботи та поточний ремонт квартири на суму 48 960 грн, проте ремонт не розпочато з невідомих для неї причин. В результаті залиття квартири позивачу спричинено матеріальні збитки у розмірі 77 960 грн та моральну шкоду в сумі 64 609 грн.

Рішенням Святошинського районного суду м. Києва від 22 липня 2021 року позов ОСОБА_1 до Комунального підприємства «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Святошинського району міста Києва» про відшкодування матеріальної та моральної шкоди внаслідок залиття квартири - задоволено частково.

Стягнуто з Комунального підприємства «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Святошинського району міста Києва» на користь ОСОБА_1 матеріальну шкоду завдану залиттям квартири в розмірі 69 638 грн, моральну шкоду в розмірі 5000 грн, за надання правової допомоги 6 000 грн, судові витрати з проведення експертного дослідження в сумі 5 500 грн, та сплачений судовий збір у сумі 1 536 грн 80 к., а всього загальну суму 87 674 грн 80 к.

В задоволенні інших позовних вимог - відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням суду, 02 грудня 2021 року представник Комунального підприємства «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Святошинського району міста Києва» - Стукалов Антон Володимирович - подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення суду та ухвалити нове рішення, яким відмовити в задоволенні позову.

Посилається на те, що в матеріалах справи міститься акт від 26 березня 2021 року, що засвідчує проведену фото фіксацію відгалуження від стояка холодного водопостачання на якому стався порив. Фотографії відгалуження також містяться в матеріалах справи. Проте вказаний акт та фотографії не були оцінені судом та не знайшли свого відображення у судовому рішенні.

Крім того, посилається на те, що висновок суду про те, що порив стояка холодного водопостачання підтверджений витягом з журналу Центральної аварійної служби, а звіт по заявкам з 01 квітня 2018 року по 01 травня 2018 року ґрунтується виключно на припущеннях записаних зі слів мешканців, які звернулися до аварійної служби.

Посилається на те, що свідки у суді першої інстанції під час допиту не зазначали про те, що причиною залиття 15 квітня 2018 року став порив труби стояка холодного водопостачання в квартирі НОМЕР_5 .

Обґрунтовуючи вимоги апеляційної скарги посилається на те, що позивачем не надано належних та допустимих доказів неправомірних дій саме відповідача.

Колегія суддів не приймає до уваги наявний в матеріалах справи відзив на апеляційну скаргу, оскільки він не містить підпису особи, яка його подала.

В судовому засіданні представник відповідача підтримав апеляційну скаргу з підстав викладених у ній та просив задовольнити.

Інші учасники справи в судове засідання не з`явились, про час і місце розгляду справи повідомлені належно.

Від позивача надійшла заява про розгляд справи у її відсутність, тому в порядку ч. 2 ст. 372 ЦПК України її неявка не перешкоджає розгляду справи.

Колегія суддів, заслухавши доповідь судді-доповідача, доводи апеляційної скарги, пояснення осіб, які з`явились в судове засідання, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду та матеріали справи в межах апеляційного оскарження, дійшла наступного висновку.

Задовольняючи частково позовні вимоги суд першої інстанції виходив з того, що у зв`язку з тим, що залиття сталося внаслідок неналежного стану внутрішньобудинкових мереж постачання холодної води в спірному будинку, технічне обслуговування якого, як було зазначено покладено на відповідача, суд першої інстанції вбачав про наявність підстав для часткового задоволення позову.

Апеляційний суд погоджується з висновком суду першої інстанції та не приймає до уваги доводи апеляційної скарги виходячи з наступного.

Виходячи з положень статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання:

1) чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються;

2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження;

3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин;

4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин;

5) чи слід позов задовольнити або в позові відмовити;

6) як розподілити між сторонами судові витрати;

7) чи є підстави допустити негайне виконання судового рішення;

8) чи є підстави для скасування заходів забезпечення позову (стаття 264 ЦПК України).

Згідно ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Судом першої інстанції встановлено та апеляційним судом перевірено, що відповідно до Договору дарування від 10 листопада 2017 року та Витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 10.11.2017 року ОСОБА_1 є власником квартири АДРЕСА_1 (а.с.10-12, том 1).

Даний будинок перебуває на утриманні в КП «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Святошинського району міста Києва».

Відповідно до акту, який був складений 16 квітня 2018 року у складі представників відповідача, зазначено, що дійсно 15 квітня 2018 року сталось залиття квартири АДРЕСА_1 , де було залито коридор, туалет, кухню, кімнату, причиною залиття є порив труби стояка ХВП в квартирі НОМЕР_4 (а.с.15, том 1).

Відповідно до акту, який був складений 05 вересня 2018 року, 15 квітня 2018 року відбулося залиття квартири АДРЕСА_1 , де було залито коридор, туалет, кухню, кімнату, причиною залиття є пошкодження на відгалужені ділянки труби ХВП на різьбі в квартирі НОМЕР_4 та несвоєчасна ліквідація затоплення (а.с.17, том 1).

Комунальним підприємством «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Святошинського району міста Києва», складено локальний кошторис на будівельні роботи № 2-1-1 та поточний ремонт квартири АДРЕСА_1 на суму 40 789 грн (а.с.19, том 1) та локальний кошторис на будівельні роботи № 2-1-1 та поточний ремонт квартири АДРЕСА_1 на суму 8 171 грн (а.с.20, том 1).

Згідно довідки КП «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Святошинського району міста Києва» від 04 червня 2021 року причиною залиття квартири позивача є порив на внутрішньоквартирній мережі (після відгалуження від стояку ХВП) (а.с. 52, том 2).

Відповідно до Правил утримання житлових будинків та прибудинкових територій, затверджених наказом Державного комітету України з питань житлово-комунального господарства № 76 від 17.05.2005 р. визначені наступні поняття: внутрішньобудинкові системи - мережі, арматура на них, прилади та обладнання, засоби обліку та регулювання споживання житлово-комунальних послуг, які розміщені в межах будинку, споруди, системи протипожежного захисту.

Виконавець послуг - суб`єкт господарювання, предметом діяльності якого є надання житлово-комунальної послуги споживачу відповідно до умов договору.

Виробник - суб`єкт господарювання, який виробляє або створює житлово-комунальні послуги.

Точка розподілу - місце передачі послуги від однієї особи до іншої, облаштоване засобами обліку та регулювання.

Відповідно п. 22 Типового договору про надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затвердженого постановою КМУ № 630 від 21.07.2005 р., точками розподілу, в яких здійснюється передача послуг з постачання холодної та гарячої води від виконавця споживачеві у багатоквартирному будинку є місце після першої водозапірної арматури на відгалудженні від стояка у квартирі споживача.

Відповідно до Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затверджених Постановою КМУ № 630 від 21.07.2005 р., виконавець зобов`язаний проводити два рази на рік перевірку стану внутрішньобудинкових систем багатоквартирного будинку із складенням відповідного акту (п.32 п.п.5); утримувати внутрішньобудинкові мережі у належному технічному стані, здійснювати їх технічне обслуговування та ремонт (п.32 п.п.10).

Згідно Постанови КМУ №532 від 01 квітня 2014 року визначено поняття:

- внутрішньобудинкова система холодного водопостачання - система від зовнішньої стіни будинку (крім транзитних трубопроводів) до першої запірної арматури на відгалуженні від стояка або у разі її відсутності трійника (врізки) включно, що розташований у квартирі споживача (житловому приміщенні в гуртожитку), нежитловому приміщенні в житловому будинку (гуртожитку);

З наведеного вбачається, що обов`язок по обслуговуванню стояка холодної води лежить на суб`єкті господарювання до першої запірної арматури на відгалуженні від стояка.

У пп. 3 п.4.4 Договору визначено, що виконавець зобов`язаний утримувати внутрішньобудинкові мережі в належному технічному стані, здійснювати їх технічне обслуговування та ремонт, вживати своєчасних заходів до запобігання аварійним ситуаціям та їх ліквідації; усунення порушень щодо надання послуг в установлені законодавством строки (а.с. 21, зворотня сторона).

Враховуючи вищевикладене колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що з положень вказаного Договору вбачається, що саме на виконавця покладено обов`язок щодо утримання внутрішньобудинкових мереж в належному технічному стані.

Статтею 386 ЦК України передбачено, що власник, права якого порушені, має право на відшкодування завданої йому майнової та моральної шкоди.

Відповідно до положень статей 1166 та 1167 ЦК України для покладення відповідальності на заподіювача майнової та моральної шкоди, зокрема в результаті неправомірних рішеннь, дій чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, необхідна сукупність таких обов`язкових умов: наявність шкоди, протиправність дій заподіювача шкоди, причинний зв`язок між протиправною поведінкою заподіювача і шкодою, вина в заподіянні шкоди.

Таким чином, деліктна відповідальність за загальним правилом настає лише за вини заподіювача шкоди. Причинний зв`язок між протиправною поведінкою особи та завданою шкодою є обов`язковою умовою відповідальності, яка передбачає, що шкода стала об`єктивним наслідком поведінки заподіювача шкоди.

Юридичною підставою позадоговірної відповідальності є склад цивільного правопорушення, елементами якого є: шкода, протиправна поведінка, причинний зв`язок між шкодою та протиправною поведінкою, вина. Відсутність хоча б одного з цих же елементів виключає відповідальність за заподіяну шкоду.

Відповідно до п.2 постанови Пленуму Верховного Суду України № 6 від 27.03.1992 року «Про практику розгляду судами цивільних справ позовами про відшкодування шкоди» розглядаючи позови про відшкодування шкоди, суди повинні мати на увазі, що заподіяна особі і майну громадянина або заподіяна майну юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її заподіяла, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи.

Відповідно до ч.ч.1, 2 ст.1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується у повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоду завдано не з її вини.

Тобто, відповідно до презумпції завдавача шкоди не позивач доводить вину відповідача, а відповідач доводить відсутність своєї вини.

Отже, доводи апеляційної скарги про те, що позивачем не надано належних та допустимих доказів неправомірних дій саме відповідача, колегія суддів вважає необґрунтованими.

Відповідно до ст.13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках

Згідно з положеннями ст.ст. 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками процесу. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях.

Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків (ст.76 ЦПК України).

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування (ст. 77 ЦПК України).

Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання (ст.80 ЦПК України).

Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів) (ч.ч.1-3 ст.89 ЦПК України).

Проте, відповідачем не надано доказів на спростування висновку суду першої інстанції про те, що залиття у квартирі позивача сталось внаслідок неналежного стану внутрішньобудинкових мереж постачання холодної води в будинку АДРЕСА_7 .

При цьому, колегія суддів вважає, що не може бути доказом на спростування вказаного висновку суду посилання відповідача на акт від 26 березня 2021 року та фотографії (а.с. 234-241, том 1), оскільки вказаний акт складено 26 березня 2021 року, тобто через майже 3 роки після залиття квартири позивача.

Відповідач не скористався своїм правом та не заявляв клопотання про проведення судової експертизи для встановлення причини залиття, яке відбулось 15 квітня 2018 року квартири АДРЕСА_1 .

Також не можуть слугувати підставою для відмови у задоволенні позовних вимог доводи апеляційної скарги, що висновок суду про те, що порив стояка холодного водопостачання підтверджений витягом центрального журналу Центральної аварійної служби, а звіт по заявкам з 01 квітня 2018 року по 01 травня 2018 року ґрунтується виключно на припущеннях записаних зі слів мешканців, які звернулися до аварійної служби.

Згідно вимог ст.23 ч.1,2 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої порушенням її прав. Моральна шкода полягає у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна. Моральна шкода відшкодовується в грошовій або іншій матеріальній формі за рішенням суду незалежно від відшкодування майнової шкоди.

Розмір відшкодування визначається судом з урахуванням суті позовних вимог, характеру діяння особи, яка заподіяла шкоду, фізичних чи моральних страждань потерпілого, а також інших негативних наслідків.

Відповідно до п.3 Постанови Пленуму Верховного суду України №4 від 31 березня 1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру, внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Відповідно до чинного законодавства, моральна шкода може полягати у моральних переживаннях у зв`язку із знищенням чи пошкодженням майна, у порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків.

У своєму висновку про стягнення моральної шкоди суд, виходячи із засад розумності, справедливості, правомірно співставив ступінь душевних страждань та розмір пошкодженого майна позивача та обґрунтовано стягнув з відповідача 5000 грн. у відшкодування такої шкоди.

Також, обґрунтованим є висновок суду про стягнення з відповідача судових витрат за проведення експертного дослідження в сумі 5500грн. та сплачений судовий збір в сумі 1536 грн. 80 коп.

При визначенні розміру для стягнення з відповідача на користь позивача витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 6000 грн суд першої інстанції дав належну оцінку даним стороною позивача доказам наданих послуг, вірно застосовано положення ст.ст.133, 137, 141 ЦПК України, рішенням Європейського суду з прав людини у справах «Баришевський проти України» (Заява № 71660/11), «Двойних проти України» (Заява № 72277/01), «Меріт проти України» (заява № 66561/01), Lavents v. Latvia (заява 58442/00), а також правовий висновок викладений в постанові Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі №755/9215/15-ц, від 09 березня 2021 року у справі №200/10535/19-а, та постановах Верховного Суду від 18 березня 2021 року у справі №520/4012/19, від 23 квітня 2021 року у справі №521/15516/19, від 14 червня 2021 року у справі №826/13244/16.

Інші доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують та не впливають на правильність ухваленого у справі рішення.

Статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» визначено, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Європейського Суду як джерело права.

Згідно з усталеною практикою Європейського суду з прав людини, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення («Серявін та інші проти України» (Seryavin and Others v. Ukraine) від 10 лютого 2010 року, заява №4909/04).

Європейський суд з прав людини зауважив, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

За встановлених обставин, доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права та порушення норм процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи та порушення прав скаржника.

Таким чином, доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують та не впливають на правильність ухваленого у справі рішення.

Оскільки рішення суду постановлено з дотриманням норм матеріального та процесуального права, колегія суддів не вбачає підстав для скасування.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 375, 376, 381-384 ЦПК України, суд,-

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу представника Комунального підприємства «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Святошинського району міста Києва» - Стукалова Антона Володимировича - залишити без задоволення.

Рішення Святошинського районного суду м. Києва від 22 липня 2021 року - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня прийняття, оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків встановлених п.2 ч.3 ст.389 ЦПК України.

Повний текст постанови складено 07 липня 2022 року.

Головуючий

Судді