ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/807/251/22 Суддя-доповідач Онищенко Е.А.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 липня 2022 року м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Запорізького апеляційного суду у складі:

головуючого Онищенка Е.А.

суддів: Крилової О.В.,

Бєлки В.Ю.

за участю секретаря судового засідання Бєлової А.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 в особі представника адвоката Кабанцова Олександра Юрійовича на рішення Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 09 вересня 2021 року у справі за позовом Акціонерного товариства «Альфа-Банк» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про зняття з реєстраційного обліку, визнання такими що втратили право користування майном, за зустрічною позовною заявою ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «Альфа-Банк», державного реєстратора Виконавчого комітету Широківської сільської ради Запорізького району Запорізької області Ілющенкова Сергія Олександровича, треті особи на стороні позивача, які не заявляють самостійних вимог щодо предмету спору: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , про визнання рішення про державну реєстрацію права власності протиправним, скасування рішень, записів, та зобов`язання вчинити дії,-

В С Т А Н О В И Л А:

У листопаді 2019 року АТ «Альфа-Банк» звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про зняття з реєстраційного обліку, визнання такими що втратили право користування майном.

В обґрунтування позову зазначено, що згідно рішення № 5/2019 АТ «Укрсоцбанк» від 15.10.2019 року, було прийнято рішення щодо припинення Акціонерного товариства «Укрсоцбанк» шляхом приєднання до Акціонерного товариства «Альфа-Банк», де в п.п. 1.2. визначено, що правонаступником щодо всього майна, прав та обов`язків АТ «Укрсоцбанк», виникає у АТ «Альфа-Банк» з 15.10.2019 року.

Згідно ст. 37 Закону України «Про іпотеку» АТ «Альфа-Банк» було оформлено право власності на двокімнатну квартиру, загальною площею 56,40 кв.м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , що належала на праві власності ОСОБА_3 .

Правовою підставою для реєстрації права власності АТ «Альфа-Банк» на нерухоме майно, стало відповідне застереження, що було зазначено в п.п. 4.5.3. договору іпотеки, яке передбачає передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов`язання.

Відповідно до Витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 13.03.2019 року № 159319748, позивачем зареєстровано право власності на двокімнатну квартиру, загальною площею 59,40 кв.м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 . Отже, єдиним та законним власником квартири, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 , є АТ «Укрсоцбанк», а з 15.10.2019 року АТ «Альфа-Банк». Втративши право власності на квартиру, відповідачі втратили відповідно до ст. 217 ЦК України право користування нею.

Згідно довідки Запорізької міської ради № 04-07/3/5646, встановлено, що в квартирі за адресою: АДРЕСА_1 , числяться зареєстрованими особами відповідачі у справі, а саме ОСОБА_1 , та ОСОБА_2 .

Позивач звертався до відповідачів з вимогою звільнити житлове приміщення, намагався врегулювати питання в досудовому порядку, зокрема, було надіслано вимогу про добровільне виселення.

Проте, незважаючи на відсутність будь-яких правових підстав для проживання в квартирі, відповідачі, продовжують користуватися житлом та відмовляються у добровільному порядку висилятися. Такі дії відповідачів створюють перешкоди у здійсненні законних прав власника, який не може вільно користуватись та розпоряджатися нерухомим майном.

Оскільки відповідачі не є власниками житла, вони своїми діями порушують законні права АТ «Альфа-Банк», вони підлягають виселенню, у зв`язку з тим, що незаконно займають та проживають в квартирі без будь-яких правових підстав.

Просило суд визнати ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , такими що втратили право користування - двокімнатною квартирою, загальною площею 59,40 кв.м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 ; зняти з реєстраційного обліку ОСОБА_1 та ОСОБА_2 з двокімнатної квартирою, загальною площею 59,40 кв.м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 ; стягнути солідарно з відповідачів витрати по сплаті судового збору.

У квітні 2020 року ОСОБА_1 звернувся до суду з зустрічною позовною заявою. Уточненою в ході розгляду справи, до АТ «Альфа-Банк», державного реєстратора Виконавчого комітету Широківської сільської ради Запорізького району Запорізької області Ілющенкова С.О., треті особи на стороні позивача, які не заявляють самостійних вимог щодо предмету спору: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про визнання рішення про державну реєстрацію права власності протиправним, скасування рішень, записів, та зобов`язання вчинити дії.

Позов обґрунтовано тим, що згідно наданого АТ «Альфа-Банк» до позовної заяви Витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію прав власності, номер 159319748 від 13.03.2019 року, державним реєстратором Виконавчого округу Широківської сільської ради Запорізького району Запорізької області Ільющенковим С.О. 11.03.2019 року на підставі рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу), індексний номер 45925992 від 13.03.2019 року, 11:43:19 був внесений запис за номером 30665129 від 11.03.2019 року 11:03:11, про реєстрацію права власності за АТ «Укрсоцбанк» нерухомого майна - двокімнатної квартири, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 .

Підставою виникнення права власності зазначена: Додаткова угода № 1, серія та номер 2211, виданий 23.06.2009 року видавник Біла Т.С., приватний нотаріус Запорізького міського нотаріального округу; іпотечний договір № 08Ж016-І, серія та номер 889, виданий 15.02.2008 року, видавник Біла Т.С., приватний нотаріус Запорізького міського нотаріального округу.

Вказаний іпотечний договір був укладений між іпотекодавцем ОСОБА_3 та іпотекодержателем - АТ «Укрсоцбанк» в якості забезпечення виконання зобов`язань за договором кредиту № 08Ж016-К від 15.02.2008 року.

АТ «Альфа-Банк» надано до первісної позовної заяви Інформаційну довідку з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна, номер 199283967 від 06.02.2020 року, згідно якої вбачається, що державним реєстратором Василівської районної державної адміністрації Запорізької області Міюц С.О., на підставі рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер 50771033 від 23.10.2020, 10:42:42 був внесений номер 35148389 від 16.01.2020 року 12:20:42, про реєстрацію права власності за АТ «Альфа-Банк» нерухомого майна - двокімнатної квартири, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 .

Підставою внесення запису вказаний протокол позачергових загальних зборів акціонерів АТ «Альфа-Банк», серія та номер: 4/2019, виданий 15.10.2019 року, видавник: АТ «Альфа-Банк»; рішення, серія та номер: 5/2019, виданий 15.10.2019 року, видавник: АТ «Укрсоцбанк»; рішення, серія та номер: 4/2019, виданий 11.10.2019 року, видавник: АТ «Укрсоцбанк»; передавальний акт, серія та номер, виданий 15.10.2019 року, видавник: приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Розсоха С.С; іпотечний договір № 08Ж016-І, серія та номер: 889, виданий 15.02.2008 року, видавник: приватний нотаріус Запорізького міського нотаріального округу Біла Т.С.; додаткова угода № 1, серія та номер: 211, виданий 23.06.2009 року, видавник: приватний нотаріус Запорізького міського нотаріального округу Біла Т.

Згідно наданого АТ «Альфа-Банк» разом з первісним позовом договором іпотеки № 08Ж016-І, серія та номер 889, виданий 15.02.2008 року, посвідчений Біла Т.С. приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу, підпунктом 4.5.3 пункту 4.5. передбачене іпотечне застереження про позасудовий спосіб звернення стягнення на предмет іпотеки в тому числі і шляхом передачі іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки, в рахунок виконання забезпечених іпотекою зобов`язань встановленому ст. 37 Закону України «Про іпотеку».

Однак позивач стверджує, що документи, наявність яких є передумовою для набуття Банком - іпотекодержателем права власності на іпотечне майно, що передбачено частиною 1 ст. 35 Закону України «Про іпотеку», та п. 20 Порядку державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженої Постановою Кабінету Міністрів України від 25.12.2015 року № 1127, в редакції, яка діяла на момент внесення зазначеного запису, не були надіслані іпотекодавцю ОСОБА_3 , і відповідач державний реєстратор Ільющенков С.О. без відповідних документів не мав права вносити до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно відповідний запис про реєстрацію права власності.

Вважає, що рішення державного реєстратора з приводу перереєстрації права власності на квартиру (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 101, номер запису про право власності: 30665129) є протиправним, та таким, що підлягає скасуванню.

У АТ «Укрсоцбанк» були відсутні законні підстави переоформлювати права власності на предмет іпотеки без дозволу органів опіки та піклування, право користування на яке, на момент переходу пара власності, мали діти іпотекодавця, син ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , та син ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_4 .

На дату набуття права власності АТ «Укрсоцбанк» на іпотечну квартиру ( ІНФОРМАЦІЯ_5 ) сину іпотекодавця ОСОБА_4 виповнилось лише 13 років, а другому сину іпотекодавця - ОСОБА_4 - 17 років.

Перед укладанням кредитного договору, в якості забезпечення виконання зобов`язань за яким був укладений договір іпотеки, іпотекодавець ОСОБА_3 повідомляла іпотекодержателя АТ «Укрсоцбанк» про наявність у неї на той час трьох дітей ( ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_4 ) і переоформлюючи на себе права власності на іпотечну квартиру АТ «Укрсоцбанк» зобов`язаний був отримати згоду органу опіки та піклування, чого зроблено не було.

Вважає, що АТ «Укрсоцбанк», правонаступником якого є АТ «Альфа-Банк» набув права власності на двокімнатну іпотечну квартиру в АДРЕСА_1 , всупереч діючому законодавству.

Відповідно до вимог зустрічної позовної заяви, просив суд визнати протиправним та скасувати рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу) індексний номер 45925992 від 13.03.2019 року 11:43:19 державного реєстратора Виконавчого комітету Широківської сільської ради Запорізького району Запорізької області Ільющенкова С.О., яким проведено державну реєстрацію права власності на двокімнатну квартиру за адресою: АДРЕСА_1 , за АТ «Укрсоцбанк».

Скасувати реєстраційний запис державного реєстратора Виконавчого комітету Широківської сільської ради Запорізького району Запорізької області Ільющенкова С.О. про право власності № 30665129 від 11.03.2019 року 11:03:11 на двокімнатну квартиру за адресою: АДРЕСА_1 , за АТ «Укрсоцбанк».

Скасувати рішення про державну реєстрації прав та їх обтяжень індексний номер 50771033 від 23.01.2020 року 10:42:42 державного реєстратора Василівської районної державної адміністрації Запорізької області Міюц С.О., якою проведено державну реєстрацію права власності на двокімнатну квартиру за адресою: АДРЕСА_1 , за АТ «Альфа-Банк»;

Поновити відомості в державних реєстрах речових прав на нерухоме майно про об`єкт нерухомого майна: двокімнатну квартиру за адресою: АДРЕСА_1 ; стягнути з відповідача 1 та відповідач 2 сплачені судові витрати.

Рішенням Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 09 вересня 2021 року первісний позов задоволено частково.

Визнано ОСОБА_1 та ОСОБА_2 такими, що втратили право користування - двокімнатною квартирою, загальною площею 59,40 кв.м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 .

В іншій частині вимог - відмовлено.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь АТ «Альфа-Банк» судовий збір у розмірі 1 921,00 грн.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь АТ «Альфа-Банк» судовий збір у розмірі 1 921,00 грн.

Зустрічні позовні вимоги залишено без задоволення.

Не погоджуючись із зазначеним рішенням суду першої інстанції, ОСОБА_1 в особі представника адвоката Кабанцова О.Ю. подав апеляційну скаргу, в якій просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким в задоволенні позовних вимог АТ «Альфа-Банк» відмовити, зустрічні позовні вимоги задовольнити в повному обсязі.

АТ «Альфа-Банк» надало суду відзив на апеляційну скаргу, в якому зазначає, що судом першої інстанції було встановлено всі фактичні обставини справи та прийнято законне та обґрунтоване рішення у справі.

Заслухавши в судовому засіданні суддю-доповідача, пояснення учасників процесу, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення з огляду на наступне.

Статтею 375 ЦПК України передбачено, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Статтею 263 ЦПК України передбачено, що законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Ухвалене судом першої інстанції рішення відповідає зазначеним вище нормам процесуального права.

Встановлено, що 15.02.2008 року між Акціонерно-комерційним банком соціального розвитку «Укрсоцбанк» та ОСОБА_3 було укладено кредитний договір № 08Ж016-К.

Згідно пункту 1.2. договору кредиту, кредит було надано для придбання нерухомого майна, а саме квартири, загальною площею 59,40 кв.м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 .

15 лютого 2008 року між тими ж сторонами було укладено договір іпотеки, відповідно до якого остання надала в якості забезпечення умов кредитного договору в іпотеку нерухоме майно, а сам: квартиру, загальною площею 59,40 кв.м., що знаходиться за адресою: : АДРЕСА_1

Положеннями статті 33 Закону України «Про іпотеку» визначено, що у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов`язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов`язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки, якщо інше не передбачено законом.

Звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя.

Сам договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, що передбачає передачу іпотекодержателю права власності, є правовою підставою для реєстрації права власності іпотекодержателя на нерухоме майно.

В силу приписів статті 37 Закону України «Про іпотеку», іпотекодержатель може задовольнити забезпечену іпотекою вимогу шляхом набуття права власності на предмет іпотеки. Правовою підставою для реєстрації права власності іпотекодержателя на нерухоме майно, яке є предметом іпотеки, є договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору за своїми правовими наслідками та передбачає передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов`язання.

Судом першої інстанції вірно встановлено, що відповідно до статті 37 Закону України «Про іпотеку» Банк задовольнив забезпечену іпотекою вимогу шляхом набуття права власності на предмет іпотеки.

Таким чином, АТ «Альфа-Банк» було правомірно оформлено право власності на двокімнатну квартиру, загальною площею 56,40 кв.м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , що належала на праві власності ОСОБА_3 .

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що правовою підставою для реєстрації права власності АТ «Альфа-Банк» на нерухоме майно, є відповідне застереження в п.п. 4.5.3. Договору іпотеки, яке передбачає передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов`язання.

АТ «Альфа-Банк» надано Інформаційну довідку з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна, номер 199283967 від 06.02.2020 року, згідно якої вбачається, що державним реєстратором Василівської районної державної адміністрації Запорізької області Міюц С.О., на підставі рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер 50771033 від 23.10.2020, 10:42:42 був внесений номер 35148389 від 16.01.2020 року 12:20:42, про реєстрацію права власності за АТ «Альфа-Банк» нерухомого майна двокімнатної квартири, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 .

Підставою внесення запису вказаний протокол позачергових загальних зборів акціонерів АТ «Альфа-Банк», серія та номер: 4/2019, виданий 15.10.2019 року, видавник: АТ «Альфа-Банк»; рішення, серія та номер: 5/2019, виданий 15.10.2019 року, видавник: АТ «Укрсоцбанк»; рішення, серія та номер: 4/2019, виданий 11.10.2019 року, видавник: АТ «Укрсоцбанк»; передавальний акт, серія та номер, виданий 15.10.2019 року, видавник: приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Розсоха С.С; іпотечний договір № 08Ж016-І, серія та номер: 889, виданий 15.02.2008 року, видавник: приватний нотаріус Запорізького міського нотаріального округу Біла Т.С.; додаткова угода № 1, серія та номер: 211, виданий 23.06.2009 року, видавник: приватний нотаріус Запорізького міського нотаріального округу Біла Т.

12 грудня 2018 року, Банк на виконання норм вимог «Про іпотеку» надіслав письмове повідомлення за вих. № 10 на ім`я іпотекодавцю ОСОБА_3 про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору. Безпосередньо іпотекодавець реєстрацію права власності з Банком не оскаржував. У зв`язку з ухиленням від отримання кореспонденції, конверт повернувся за закінченням терміну зберігання.

Навіть повернення від боржника належно направленої вимоги «за закінченням встановленого строку зберігання» свідчить про вжиття іпотекодержателем всіх заходів для відповідного повідомлення боржника про наявність заборгованості

Відповідна вимога Була направлено Іпотекодержателю, яким є ОСОБА_3 .

Матеріали справи не містять жодних належних, допустимих та достовірних доказів на підтвердження наявності будь-яких заперечень з боку позивача у відповідь на надіслану відповідачем вимогу про усунення порушення виконання зобов`язання.

Згідно Витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 13.03.2019 року № 159319748, позивачем зареєстровано право власності на двокімнатну квартиру, загальною площею 59,40 кв.м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 .

Відповідно до відомостей Департаменту реєстраційних послуг Запорізької міської ради, витребуваних судом, та які надійшли до суду 04.02.2020 року, встановлено, що в квартирі за адресою: АДРЕСА_1 , числяться зареєстрованими особами ОСОБА_1 та ОСОБА_2 .

Акціонерним товариством «Альфа-Банк» було надіслано ОСОБА_3 , ОСОБА_1 та ОСОБА_2 вимогу про добровільне виселення за вих. № 44530 від 29.10.2019 року, у якій повідомлено, що відповідно до статті 37 Закону України «Про іпотеку» Банк задовольнив забезпечену іпотекою вимогу шляхом набуття права власності на предмет іпотеки (двокімнатну квартиру, загальною площею 59,40 кв.м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , яка знаходилася в іпотеці Банку відповідно до умов Іпотечного договору від 15.02.2008 року), було зареєстровано право власності за AT «Укрсоцбанк» правонаступником якого є АТ «Альфа-Банк», на підставі рішення державного реєстратора.

На підставі ст. 391 ЦК України, AT «Альфа-Банк» вимагав добровільно звільнити всіма мешканцями вказане житлове приміщення, зі зняттям всіх мешканців житла з реєстраційного обліку у Відділі у справах громадянства, імміграції та реєстрації фізичних осіб відповідного РВ УМВС України, а також звільнити вищезазначене приміщення від особистих речей. Повідомлено, що у випадку невиконання даної вимоги добровільно, AT «Альфа Банк» звернеться до суду та органів державної виконавчої служби для здійснення примусового виселення.

Вказана вимога про добровільне виселення за вих. № 44530 від 29.10.2019 року була надіслана адресатам, що підтверджується Реєстром рекомендованих почтових відправлень, що пересилаються в межах України № 292 від 30.10.2019 року, копією фіскального чеку АТ «Укрпошта» від 22.10.2020 року та списком згрупованих поштових відправлень листів № 9203.

Встановлено, що АТ «Альфа-Банк» є правонаступником всього майна, прав і зобов`язань АТ «УКРСОЦБАНК» на підставі передавального акту.

Положеннями ч.1 ст. 1 Закону України «Про іпотеку» визначено, що іпотека - це вид забезпечення виконання зобов`язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов`язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому цим Законом.

Відповідно до ч.1 ст. 626 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Згідно ч.1 ст. 12 Закону України «Про іпотеку» визначено, що у разі порушення іпотекодавцем обов`язків, встановлених іпотечним договором, іпотекодержатель має право вимагати дострокового виконання основного зобов`язання, а в разі його невиконання - звернути стягнення на предмет іпотеки.

Положеннями ч.1 ст. 35 Закону України «Про іпотеку» визначено, що у разі порушення основного зобов`язання та/або умов іпотечного договору іпотекодержатель надсилає іпотекодавцю та боржнику, якщо він є відмінним від іпотекодавця, письмову вимогу про усунення порушення. В цьому документі зазначається стислий зміст порушених зобов`язань, вимога про виконання порушеного зобов`язання у не менш ніж тридцятиденний строк та попередження про звернення стягнення на предмет іпотеки у разі невиконання цієї вимоги. Якщо протягом встановленого строку вимога іпотекодержателя залишається без задоволення, іпотекодержатель вправі прийняти рішення про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору.

Відповідно до ч.2 ст. 35 цього Закону, положення частини першої цієї статті не є перешкодою для реалізації права іпотекодержателя звернутись у будь-який час за захистом своїх порушених прав до суду у встановленому законом порядку.

За приписами ч.ч. 1, 2ст. 36 Закону України «Про іпотеку», сторони іпотечного договору можуть вирішити питання про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору. Позасудове врегулювання здійснюється згідно із застереженням про задоволення вимог іпотекодержателя, що міститься в іпотечному договорі, або згідно з окремим договором між іпотекодавцем і іпотекодержателем про задоволення вимог іпотекодержателя, що підлягає нотаріальному посвідченню, який може бути укладений одночасно з іпотечним договором або в будь-який час до набрання законної сили рішенням суду про звернення стягнення на предмет іпотеки.

Договір про задоволення вимог іпотекодержателя, яким також вважається відповідне застереження в іпотечному договорі, визначає можливий спосіб звернення стягнення на предмет іпотеки відповідно до цього Закону. Визначений договором спосіб задоволення вимог іпотекодержателя не перешкоджає іпотекодержателю застосувати інші встановлені цим Законом способи звернення стягнення на предмет іпотеки.

Відповідно до ч. 3ст. 36 Закону України «Про іпотеку», договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору за своїми правовими наслідками, може передбачати: передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов`язання у порядку, встановленому статтею 37 цього Закону; право іпотекодержателя від свого імені продати предмет іпотеки будь-якій особі на підставі договору купівлі-продажу у порядку, встановленому статтею 38 цього Закону.

Положеннями статті 37 Закону України «Про іпотеку», визначено, що Іпотекодержатель може задовольнити забезпечену іпотекою вимогу шляхом набуття права власності на предмет іпотеки. Правовою підставою для реєстрації права власності іпотекодержателя на нерухоме майно, яке є предметом іпотеки, є договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору за своїми правовими наслідками та передбачає передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов`язання. Договір про задоволення вимог іпотекодержателя чи іпотечний договір, який містить застереження про задоволення вимог іпотекодержателя, є документами, що підтверджують перехід права власності на предмет іпотеки до іпотекодержателя та є підставою для внесення відповідних відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. Рішення про реєстрацію права власності іпотекодержателя на нерухоме майно, що є предметом іпотеки, може бути оскаржено іпотекодавцем у суді.

Таким чином, вбачається, що законодавцем визначений як спосіб позасудового врегулювання зобов`язань іпотекодавця перед іпотекодержателем передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов`язання у порядку, встановленому статтею 37 цього Закону України «Про іпотеку», на підставі договору про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідного застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору.

Закон України «Про іпотеку» прямо вказує, що договір про задоволення вимог іпотекодержателя, яким також вважається відповідне застереження в іпотечному договорі, є одним із шляхів звернення стягнення на предмет іпотеки.

Вказаний висновок суду першої інстанції узгоджується з правовою позицією, викладеною у постанові Верховного Суду від 14.04.2021 року справа № 705/4381/19, у постанові Верховного Суду від 28.07.2021 року справа № 750/2254/19.

Судом першої інстанції вірно встановлено, що договір іпотеки № 08Ж016-І від 15.02.2008 року містить іпотечне застереження про задоволення вимог іпотеко держателя.

Відповідно до п. 4.5.3. сторони узгодили, що іпотекодержатель має право звернути стягнення на предмет іпотеки шляхом передачі іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання забезпечених іпотекою зобов`язань в порядку, встановленому статтею 37 Закону України «Про іпотеку».

Сторони підписавши іпотечний договір, обумовили всі його умови, у тому числі вирішили питання щодо позасудового врегулювання спору.

Презумпція правомірності правочину, яка закріплена у ст. 204 ЦК України, означає, що вчинений правочин вважається правомірним, тобто таким, що породжує, змінює або припиняє цивільні права й обов`язки, доки ця презумпція не буде спростована, зокрема, на підставі рішення суду, яке набрало законної сили.

У разі не спростування презумпції правомірності договору всі права, набуті сторонами правочину за ним, повинні безперешкодно здійснюватися, а створені обов`язки підлягають виконанню.

Встановлено, що Договір іпотеки від 15.02.2008 року підписано ОСОБА_3 .

Доказів про те, що ОСОБА_3 в установленому законом порядку оспорювала вказаний договір іпотеки в цілому або в окремих його частинах (пунктах, підпунктах), чи даних про те, що такий визнавався недійсним матеріали справи не містять.

Судом першої інстанції вірно встановлено, що АТ «Альфа-Банк» було надіслано ОСОБА_3 та відповідачам вимогу про звільнення житлового приміщення.

Таким чином, АТ «Укрсоцбанк» у повному обсязі виконано приписи Закону України «Про іпотеку» та умови Іпотечного договору, укладеного з ОСОБА_3 , щодо порядку звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом направлення вимоги про усунення порушень рекомендованим цінним листом з описом вкладення на її адресу, погоджену останньою в Іпотечному договорі.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що неотримання зазначеної вимоги обумовлено виключно ігноруванням рекомендованого листа та свідомою відмова від отримання кур`єрського відправлення, а тому, не може бути доказом порушення Банком процедури звернення стягнення на предмет іпотеки.

Наведена позиція АТ «Альфа-Банк» узгоджується з позицією Верховного суду, викладеною у постанові від 22.05.2019 року, справа № 490/3505/17, провадження № 61-5426св19.

Пунктом 6.2 Іпотечного договору було погоджено, що усі Повідомлення за цим Договором будуть вважатися зробленими належним чином, якщо вони здійснені у письмовій формі та надіслані рекомендованим листом, кур`єром телеграфом, або вручені особисто за зазначеними адресами Сторін. Датою отримання таких повідомлень буде вважатися дата їх особистого вручення, або дата поштового штемпеля відділення зв`язку одержувача.

Верховний Суд у постанові по справі № 640/16278/16 від 08.08.2019 року вказав на те, що якщо Сторони передбачили у Договорі, що доказом отримання поштового відправлення є дата поштового штемпеля відділення зв`язку одержувача, то таке направлення є належним направленням Вимоги боржнику.

Таким чином, сторонами у Іпотечному договорі було передбачено, що датою отримання усіх повідомлень за цим договором вважається дата поштового штемпеля відділення зв`язку одержувача, а також, беручи до уваги, що повернення поштових відправлень «за закінченням терміну зберігання» вважається належним повідомленням - вважаємо, що вказані доводи Позивача є безпідставними та такими, що суперечать численним правовим позиціям Верховного Суду, оскільки і Позивача, і Боржника було належним чином повідомлено про наміри АТ «Альфа-Банк» звернути стягнення на предмет іпотеки.

Перелік документів, на підставі яких проводиться державна реєстрація права власності на іпотечне майно у випадку звернення стягнення на таке майно, регулюється п. 61 Порядку державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяження, затвердженого Кабінетом Міністрів України від 25.12.2015 року № 1127, відповідно до змісту якого основним документом, на підставі якого здійснюється державна реєстрація права власності, є саме Іпотечний договір.

Враховуючи те, що ОСОБА_3 не було виконано зобов`язань за Кредитним договором, судом першої інстанції зроблено вірний висновок про те, що АТ «Альфа-Банк» скористався своїм законним правом та звернув стягнення на предмет іпотеки, шляхом проведення державної реєстрації права власності на предмет іпотеки.

Підписавши Іпотечний договір, сторони обумовили всі його умови, у тому числі вирішили питання щодо позасудового врегулювання спору і не передбачили можливості звернення до суду іпотекодержателя з позовом про визнання за ним права власності на предмет іпотеки.

Відповідно до ч.3 ст. 10 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», державний реєстратор: встановлює відповідність заявлених прав і поданих чи отриманих документів вимогам законодавства, а також відсутність суперечностей між заявленими та вже зареєстрованими речовими правами на нерухоме майно та їх обтяженнями, зокрема, наявність факту виконання умов правочину, з якими закон та відповідний правочин пов`язує можливість виникнення, переходу, припинення речового права, що підлягає державній реєстрації; перевіряє документи на наявність підстав для проведення реєстраційних дій, зупинення розгляду заяви про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, зупинення державної реєстрації прав, відмови в державній реєстрації прав та приймає відповідні рішення.

Згідно п. 61 Порядку державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, для державної реєстрації права власності на підставі договору іпотеки, що містить застереження про задоволення вимог іпотекодержателя шляхом набуття права власності на предмет іпотеки, також подаються: копія письмової вимоги про усунення порушень, надісланої іпотекодержателем іпотекодавцеві та боржникові, якщо він є відмінним від іпотекодавця;) документ, що підтверджує наявність факту завершення 30-денного строку з моменту отримання іпотекодавцем та боржником, якщо він є відмінним від іпотекодавця, письмової вимоги іпотекодержателя у разі, коли більш тривалий строк не зазначений у відповідній письмовій вимозі; заставна (якщо іпотечним договором передбачено її видачу).

Дослідивши матеріали справи, колегією суддів встановлено, що АТ «Альфа-Банк» було дотримано вказаних вимог та подано державному реєстратору документи, передбачені п. 61 Порядку, а тому доводи апеляційної скарги в цій частині є необґрунтованими та такими, що зводяться до незгоди з судовим рішенням суду першої інстанції.

ОСОБА_1 посилається на те, що рішення державного реєстратора з приводу перереєстрації права власності на спірну квартиру є протиправним та підлягає скасуванню.

Проте, в силу приписів статті 10 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» та беручи до уваги, що підписаний іпотечний договір, у якому передбачено і можливість позасудового врегулювання спору, шляхом передачі Іпотекодержателю права власності на Предмет іпотеки в рахунок виконання забезпечених іпотекою зобов`язань в порядку, встановленому статтею 37 Закону України «Про іпотеку, а також те, що іпотекодержателем АТ «Альфа-Банк» для державної реєстрації права власності на предмет іпотеки державному реєстратору було подано всі необхідні документи, у тому числі й досудову вимогу, надіслану іпотекодавцю, з наданням 30-денного строку для її виконання, суд першої інстанції дійшов вірного та обґрунтованого висновку про відсутність підстав для задоволення зустрічних позовних вимог ОСОБА_1 щодо визнання рішення про реєстрацію права власності протиправним, скасування рішень, записів, та зобов`язання вчинити дії.

Вирішуючи питання вчинення реєстраційних дій щодо реєстрації права власності на підставі Іпотечного договору, суд першої інстанції вірно керувався приписами п. 3 ч. 1 ст. 2 Закону України «Про державну реєстрацію прав на нерухоме майно та їх обтяжень» та п. 61 Порядку державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень.

Згідно ч. 1 ст. 20 чинного Закону України «Про державну реєстрацію прав на нерухоме майно», - про подання/отримання заяви на проведення реєстраційних дій державний реєстратор за допомогою програмних засобів ведення Державного реєстру прав невідкладно повідомляє власника об`єкта нерухомого майна, щодо якого подано заяву, а також відповідного користувача, обтяжувача.

Відповідно до п. 1, 2, 3 ч.3 ст. 26 Закону № 1952-IV,відомості про речові права, обтяження речових прав, внесені до Державного реєстру прав, не підлягають скасуванню та/або вилученню. У разі скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав на підставі судового рішення чи у випадку, передбаченому підпунктом «а» пункту 2 частини шостої статті 37 цього Закону, а також у разі визнання на підставі судового рішення недійсними чи скасування документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, скасування на підставі судового рішення державної реєстрації прав, державний реєстратор чи посадова особа Міністерства юстиції України (у випадку, передбаченому підпунктом «а» пункту 2 частини шостоїстатті 37 цього Закону) проводить державну реєстрацію набуття, зміни чи припинення речових прав відповідно до цьогоЗакону. Ухвалення судом рішення про скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав, визнання недійсними чи скасування документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, а також скасування державної реєстрації прав допускається виключно з одночасним визнанням, зміною чи припиненням цим рішенням речових прав, обтяжень речових прав, зареєстрованих відповідно до законодавства (за наявності таких прав).

В розумінні положень наведеної норми у чинній редакції, на відміну від положень частини другої статті 26 Закону № 1952-IVу попередній редакції, яка передбачала такі способи судового захисту порушених прав як скасування записів про проведену державну реєстрацію прав та скасування документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, наразі способами судового захисту порушених прав та інтересів особи є судове рішення про скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав; судове рішення про визнання недійсними чи скасування документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав; судове рішення про скасування державної реєстрації прав. При цьому, з метою ефективного захисту порушених прав законодавець уточнив, що ухвалення зазначених судових рішень обов`язково має супроводжуватися одночасним визнанням, зміною чи припиненням цим рішенням речових прав, обтяжень речових прав, зареєстрованих відповідно до законодавства (за наявності таких прав).

У п. 3 розділу ІІ Прикінцеві та перехідні положення Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо протидії рейдерству» унормовано, що судові рішення про скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, про визнання недійсними чи скасування документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, про скасування державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, що на момент набрання чинності цим Законом набрали законної сили та не виконані, виконуються в порядку, передбаченому Законом України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» до набрання чинності цим Законом.

За змістом цієї норми виконанню підлягають виключно судові рішення: 1) про скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень; 2) про визнання недійсними чи скасування документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень; 3) про скасування державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, тобто до їх переліку не належить судове рішення про скасування запису про проведену державну реєстрацію права, тому починаючи з 16.01.2020 року цей спосіб захисту вже не може призвести до настання реальних наслідків щодо скасування державної реєстрації прав за процедурою, визначеною уЗаконі № 1952-IV.

Вирішуючи питання заявлених зустрічних позовних вимог до державного реєстратора Виконавчого комітету Широківської сільської ради Запорізького району Запорізької області Ільющенкова С.О., суд першої інстанції вірно виходив з наступного.

Так, у постанові Великої Палати Верховного Суду від 17.04.2018 року у справі № 523/9076/16-ц (провадження № 14-61цс18) зроблено висновок, що «пред`явлення позову до неналежного відповідача не є підставою для відмови у відкритті провадження у справі, оскільки заміна неналежного відповідача здійснюється в порядку, визначеномуЦПК України. За результатами розгляду справи суд відмовляє в позові до неналежного відповідача та приймає рішення по суті заявлених вимог щодо належного відповідача. Тобто, визначення відповідачів, предмета та підстав спору є правом позивача. Натомість, встановлення належності відповідачів й обґрунтованості позову - обов`язком суду, який виконується під час розгляду справи, а не на стадії відкриття провадження».

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 04.09.2018 року у справі № 823/2042/16 (провадження № 11-377апп18) зроблено висновок, що «спір про скасування рішення, запису щодо державної реєстрації речового права на нерухоме майно чи обтяження такого права за іншою особою у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно є цивільно-правовим. А тому вирішення таких спорів здійснюється за правилами цивільного або господарського судочинства залежно від суб`єктного складу сторін. Належним відповідачем у справах за позовом про скасування рішення, запису щодо державної реєстрації права чи обтяження має бути особа, право чи обтяження якої зареєстровано».

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що спір виник між ОСОБА_1 та АТ «Альфа-Банк», за яким державним реєстратором зареєстровано право власності на іпотечне майно.

Враховуючи те, що державний реєстратор Виконавчого комітету Широківської сільської ради Запорізького району Запорізької області Ільющенков С.О. є неналежним відповідачем в даній справі, судом першої інстанції правомірно відмовлено в задоволенні зустрічних позовних вимог до державного реєстратора.

Правова природа права власності врегульована положеннями статей 317, 319, 321, 383, 391 ЦК України та статтею 40 Закону України «Про іпотеку».

Після прийняття рішення про звернення стягнення на передані в іпотеку житловий будинок чи житлове приміщення шляхом позасудового врегулювання на підставі договору всі мешканці зобов`язані на письмову вимогу іпотекодержателя або нового власника добровільно звільнити житловий будинок чи житлове приміщення протягом одного місяця з дня отримання цієї вимоги. Якщо мешканці не звільняють житловий будинок або житлове приміщення у встановлений або інший погоджений сторонами строк добровільно, їх примусове виселення здійснюється на підставі рішення суду.

Особи, які проживають у зазначених приміщеннях на умовах договору найму (оренди), не підлягають виселенню, якщо: договір найму (оренди) був укладений до моменту укладення іпотечного договору і про наявність такого договору було доведено до відома іпотекодержателя або такий договір був зареєстрований у встановленому законом порядку; договір найму (оренди) був укладений після укладення іпотечного договору за згодою іпотекодержателя.

Так, суд першої інстанції, встановивши, що відповідачі ОСОБА_1 та ОСОБА_2 зареєстровані у квартирі за адресою: АДРЕСА_1 , право власності на яку, станом на час розгляду даної справи, не спростовано та належить АТ «Альфа Банк», а також час їх реєстрації у ній, спірне житло не є основним місцем проживання, їм на праві приватної особистої власності перебуває інше майно (квартира за адресою: АДРЕСА_2 ), виконання АТ «Альфа Банк» вимог ст. 40 Закону України «Про іпотеку» в частині направлення вимоги про виселення, дійшов до вірного та обґрунтованого висновку, що з втратою права власності на квартиру ОСОБА_1 та ОСОБА_2 втратили право користування спірною квартирою.

Окрім того, фактично скаржниками у справі є особа, яка фактично не є ні боржником, ні іпотекодавцем в кредитному зобов`язанні. А фактично є третіми особами, які проживають в предметі Іпотеки без жодної правової підстави для цього.

Рішення про реєстрацію права власності іпотекодержателя на нерухоме майно, що є предметом іпотеки, може бути оскаржено виключно іпотекодавцем у суді.

Посилання скаржника на порушення прав неповнолітніх осіб на житло, спростовані судом першої інстанції та матеріалами справи, оскільки доказів того, що неповнолітні діти ОСОБА_3 зареєстровані в спірній квартирі матеріали не містять. Банк свою згоду на реєстрацію малолітніх осіб в предметі іпотеки не надав, і такі за адресою: АДРЕСА_1 , не зареєстровані. При укладанні договору іпотеки, права малолітніх дітей порушені не були, вони не були власниками та не користувались нерухомістю, яка передавалась в іпотеку, не були зареєстровані на постійне місце проживання за адресою предмета іпотеки.

Аналогічна правова позиція і висновки викладені Вищим адміністративним судом України в ухвалі від 21.01.2015 року, справа № 826/11317/13-а (К/800/51877).

Згідно Довідки Запорізької міської ради №04-07/3/5646, в квартирі яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 - власником якої є AT «Укрсоцбанк» з 15 жовтня 2019 року AT «Альфа Банк»., зареєстровані: ОСОБА_1 - ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_2 - ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Доказів того, що неповнолітні ОСОБА_6 та ОСОБА_7 зареєстровані в квартирі, яка перебуває у власності Позивача матеріали справи не містять. Банк свою згоду на реєстрацію малолітніх осіб в предметі іпотеки не надавав.

Окрім того, зважаючи на наявність у Відповідачів іншого майна на праві приватної власності, то задоволення позову ніяким чином не впливають на права та інтереси неповнолітніх осіб, які по-перше, не мають жодних майнових прав на квартиру, що перебуває у власності Банку, та по-друге, мають іншу квартиру для проживання.

Неповнолітні особи не мають жодних майнових прав на житлове приміщення, то відповідно, жодні її права не були порушені

Згідно зі статтею 9 Закону України «Про іпотеку» іпотекодавець обмежується в розпорядженні предметом іпотеки, однак має право володіти та користуватись предметом іпотеки відповідно до його цільового призначення, якщо інше не встановлено цим Законом. При цьому ЦК України, як і спеціальний Закон України «Про іпотеку», не містять норм, які б зменшували або обмежували права членів сім`ї власника житла на користування жилим приміщенням у разі передання його в іпотеку.

Відповідно до частин другої - четвертої статті 13 ЦК України при здійсненні своїх прав особа зобов`язана утримуватися від дій, які могли б порушити права інших осіб. Не допускаються дії особи, що вчиняються з наміром завдати шкоди іншій особі, а також зловживання правом в інших формах. При здійсненні цивільних прав особа повинна додержуватися моральних засад суспільства.

Таким чином, якщо власник майна є одночасно законним представником неповнолітньої або малолітньої особи і укладає правочини, які впливають на права дитини, він повинен діяти добросовісно та в інтересах дитини, а інша сторона договору має право очікувати від нього таких дій.

Неправдиве повідомлення батьками, які є одночасно законними представниками неповнолітньої або малолітньої особи, про відсутність прав дитини на майно, що передається в іпотеку, не може бути підставою для визнання іпотеки недійсною за позовом батьків, які зловживали своїми правами законних представників дитини, а може спричинити інші наслідки, передбаченні законодавством, які застосовуються органами опіки та піклування.

Отже, якщо власник майна є одночасно законним представником неповнолітньої або малолітньої особи і укладає правочини, які впливають на права дитини, він повинен діяти добросовісно та в інтересах дитини, а інша сторона договору має право очікувати від нього таких дій.

Відповідно до частини третьої статті 29 ЦК України місцем проживання фізичної особи у віці від десяти до чотирнадцяти років є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров`я тощо, в якому вона проживає, якщо інше місце проживання не встановлено за згодою між дитиною та батьками (усиновлювачами, опікуном) або організацією, яка виконує щодо неї функції опікуна.

Положення Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» не ставить місце фактичного проживання особи в залежність від місця її реєстрації, а тому місцем проживання особи може бути будь-яке жиле приміщення, у якому особа проживає постійно або тимчасово, яке належить цій особі на праві власності або праві користування, що визнається власником жилого приміщення. Отже, місцем проживання неповнолітньої або малолітньої особи є фактичне місце проживання її батьків або одного з них, з ким вона дійсно проживає.

Окрім того, фактично неповнолітня не має майнових прав на нерухоме майно, що перебуває в іпотеці у стягувача.

Відповідно до частини третьої статті 17 Закону України «Про охорону дитинства» (в редакції Закону від 26 квітня 2001 року №2402-111) батьки або особи, які їх замінюють, не мають права без дозволу органів опіки і піклування укладати договори, які підлягають нотаріальному посвідченню або спеціальній реєстрації, відмовлятися від належних дитині майнових прав, здійснювати розподіл, обмін, відчуження житла, зобов`язуватися від імені дитини порукою, видавати письмові зобов`язання.

Стаття 12 Закону України від 2 червня 2005 року №2623-IV «Про основи соціального захисту бездомних громадян і безпритульних дітей» (в редакції Закону від 2 червня 2005 року №2623-IV) вимагає, що для здійснення будь-яких правочинів стосовно нерухомого майна, право власності на яке або право користування яким мають діти, потрібна попередня згода органів опіки та піклування. Посадові особи органів опіки та піклування несуть персональну відповідальність за захист прав і охоронюваних законом інтересів дітей при наданні згоди на вчинення правочинів щодо належного дітям нерухомого майна.

При укладенні договору іпотеки, права малолітніх дітей порушені не були, вони не були власниками та не користувалися нерухомістю, яка передавалася в іпотеку, не були зареєстровані на постійне місце проживання за адресою предмета іпотеки.

Таким чином, отримання дозволу на здійснення правочину та/або реєстраційної дії від служби у справах дітей не було потрібно.

Відповідно до умов договору, Позичальник засвідчив, що треті особи не мають на предмет іпотеки будь-яких прав, також Позивач зобов`язався не передавати предмет іпотеки в користування тощо без попередньої письмової згоди іпотекодержателя.

З огляду на наведене колегія приходить до висновку, що рішення суду першої інстанції ухвалено з дотриманням вимог ст. ст. 89,263 ЦПК України, дана належна оцінка доказам по справі, вірно встановлений характер спірних правовідносин і обґрунтовано зроблено висновок про наявність правових підстав для часткового задоволення позовних вимог АТ «Альфа-Банк» та про відсутність правових підстав для задоволення зустрічних позовних вимог ОСОБА_1 .

Докази та обставини, ні які посилається скаржник в апеляційній скарзі, були предметом дослідження судом першої інстанції та додаткового правового аналізу не потребують, оскільки при їх дослідження та встановленні судом дотримані норми матеріального і процесуального права.

На підставі наведеного, висновки суду першої інстанції є обґрунтованими та узгоджуються з матеріалами справи, при встановленні зазначених фактів судом не було порушено норм цивільного процесуального законодавства й правильно застосовано норми матеріального права.

Доводи апеляційної скарги, матеріали справи та зміст оскаржуваного судового рішення, не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, які передбачені нормами ЦПК України як підстави для скасування рішень.

Наведені скаржником в апеляційній скарзі доводи не можуть бути прийняті до уваги, оскільки зводяться до переоцінки доказів і незгоди з висновками суду по їх переоцінці та особистого тлумачення скаржником норм процесуального закону.

З урахуванням наведеного колегія суддів вважає, що рішення суду ухвалено з додержанням вимог закону і підстав для його скасування не вбачається.

Керуючись ст. ст. 374, 375, 381-384 ЦПК України, колегія суддів,-

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 в особі представника адвоката Кабанцова Олександра Юрійовича залишити без задоволення.

Рішення Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 09 вересня 2021 року у цій справі залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту судового рішення.

Повний текст судового рішення складено 11 липня 2022 року.

Головуючий

Судді: