КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
У Х В А Л А

01 липня 2022 року Київський апеляційний суд у складі:

суддя-доповідач Нежура В.А.,

судді Березовенко Р.В., Лапчевська О.Ф.,

розглянув у порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Солом`янського районного суду м. Києва від 13 вересня 2021 року по цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Міністерства енергетики України про визнання незаконним та скасування наказу про звільнення, поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу,

В С Т А Н О В И В:

У грудні 2019 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Міністерства енергетики та захисту довкілля України, яке було перейменовано на Міністерство енергетики України, в якому просив визнати незаконним та скасувати наказ відповідача від 03.12.2019 № 884-0 «Про припинення повноважень та звільнення ОСОБА_1 », поновити на роботі на посаді президента ДП «НАЕК «Енергоатом» з 04.12.2019 та стягнути середній заробіток за час вимушеного прогулу.

Свої вимоги обґрунтовував тим, що з 05.03.2014 по 04.12.2019 він працював на посаді президента ДП «НАЕК «Енергоатом».

Наказом Міністерства енергетики та захисту довкілля від 03.12.2019 № 884-О відповідно до Закону України Про управління об`єктами державної власності, розпорядження КМ України від 27.11.2019 № 1122-р «Про припинення повноважень президента Державного підприємства Національна атомна енергогенеруюча компанія Енергоатом ОСОБА_1 », припинено повноваження президента ДП «НАЕК «Енергоатом» та звільнено його з займаної посади відповідно до п. 5 ч. 1 ст. 41 КЗпП України.

Вважав, що зазначений наказ є незаконним та таким, що підлягає скасуванню, оскільки Міністерство енергетики та захисту довкілля не наділено компетенцією (відсутні повноваження) на прийняття рішення про припинення повноважень керівника державного підприємства.

Особливістю управління державними унітарними підприємствами є віднесення права припинення повноважень керівника такого підприємства до виключної компетенції наглядової ради (у разі її утворення), що визначено в п. 7 ч. 1 ст. 11-4 Закону України «Про управління об`єктами державної власності».

У ДП «НАЕК «Енергоатом» наглядова рада не утворена, проте Законом України «Про управління об`єктами державної власності» не наділено уповноважений орган управління виконувати повноваження, що віднесені до виключної компетенції наглядової ради, у зв`язку з її відсутністю.

Крім того, додаткова підстава для розірвання договору була внесена до КЗпП України Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо захисту прав інвесторів», тому передбачені нововведення стосуються виключно певного кола осіб.

Підстава для розірвання трудового договору за п. 5 ст. 41 КЗпП України стосується тільки членів виконавчого органу господарського товариства та поширюється виключно на правовідносини, що виникають під час розірвання трудових договорів між власником або уповноваженим ним органом та посадовими особами підприємств саме цієї організаційно-правової форми.

Позивач вважає, що така норма взагалі не може бути застосована до нього як до керівника державного підприємства, а посилання на неї в оскаржуваному наказі є безпідставним та необґрунтованим.

Рішенням Солом`янського районного суду м. Києва від 13.09.2021 відмовлено в задоволенні позову ОСОБА_1 до Міністерства енергетики України про визнання та скасування наказу, поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу (т. 2 а.с. 3-7).

В апеляційній скарзі, ОСОБА_1 , посилаючись на порушення норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права просить скасувати рішення та ухвалити нове, яким позовні вимоги задовольнити в повному обсязі. Вказує, що у даній справі наявні підстави для перевірки апеляційним судом дотримання судом першої інстанції правил підсудності даної справи, оскільки з 01.06.2014 набрав чинності Закон України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо захисту прав інвесторів» від 13.05.2014, відповідно до підпункту 1 пункту 1 якого частину 1 статті 41 КЗпП України доповнено пунктом 5 такого змісту «5) припинення повноважень посадових осіб». Отже, під час розгляду спору щодо розірвання трудового договору (контракту) за пунктом 5 статті 41 КЗпП України матиме значення не наявність підстав для припинення повноважень (звільнення) посадової особи, а дотримання органом управління (загальними зборами, наглядовою радою) передбаченої цивільним законодавством й установчими документами юридичної особи процедури ухвалення рішення про таке припинення.

Тому для визначення юрисдикції суду для розгляду ініційованого звільненим з посади керівником юридичної особи (її виконавчого органу) спору з цією юридичною особою, її власником (органом, уповноваженим здійснювати від імені власника управління такою особою) про законність звільнення цього керівника (припинення його повноважень або усунення від посади), слід враховувати, що за правилами цивільного судочинства треба розглядати спори, в яких позивач оскаржує законність розірвання з ним трудового договору з підстав, передбачених КЗпП України, крім такого розірвання за пунктом 5 частини 1 статті 41 КЗпП України, яке має розглядатись в господарському судочинстві (постанова ВПВС від 15.09.2020 у справі № 205/4196/18 (провадження № 14-670цс19) (т. 2 а.с. 11-18).

26.11.2021 Міністерством енергетики України подано відзив на апеляційну скаргу. В якому зазначено, що у випадках, коли уповноваженим органом управління не приймалось рішення щодо утворення наглядової ради і наглядова рада не утворена, призначення та звільнення керівника підприємства здійснюється виключно за рішенням уповноваженого органу управління з урахуванням положень статуту підприємства, затвердженого останнім, тому Міністерство діяло у межах повноважень та на виконання розпорядження Кабінету Міністрів України від 27.11.2019 № 1122-р, який у свою чергу діяв у межах повноважень, передбачених ст.ст. 65, 73 ГК України, п. 7.2 Статуту ДП «НАЕК «Енергоатом» від 08.04.2013 та Закону України «Про управління об`єктами державної власності».

17.12.2021 ОСОБА_1 надано письмові пояснення, в яких зазначено, що у даному спорі, на момент прийняття оскаржуваного наказу, відповідач не було наділено повноваженнями щодо звільнення позивача ні за законом, ні за статутом.

Відповідно до ч. 1 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Заслухавши доповідь судді, вивчивши та дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення в межах доводів апеляційної скарги, обговоривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд доходить висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, з наступних підстав.

Як вбачається з матеріалів справи, 05.03.2014 по 04.12.2019 ОСОБА_1 працював на посаді президента ДП «НАЕК «Енергоатом».

Наказом Міністерства енергетики та захисту довкілля від 03.12.2019 № 884-О відповідно до Закону України «Про управління об`єктами державної власності», розпорядження КМ України від 27.11.2019 № 1122-р «Про припинення повноважень президента Державного підприємства Національна атомна енергогенеруюча компанія Енергоатом ОСОБА_1 », припинено повноваження президента ДП «НАЕК «Енергоатом» та звільнено його з займаної посади відповідно до п. 5 ч. 1 ст. 41 КЗпП України (а.с. 13).

Позивач вважає, що відповідач не було наділено повноваженнями щодо звільнення позивача ні за законом, ні за статутом.

Право на доступ до суду реалізується на підставах і в порядку, встановлених законом. Кожний із процесуальних кодексів встановлює обмеження щодо кола питань, які можуть бути вирішені в межах відповідних судових процедур. Зазначені обмеження спрямовані на дотримання оптимального балансу між правом людини на судовий захист і принципами юридичної визначеності, ефективності й оперативності судового процесу.

ЦПК України передбачає, що суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства. (ч. 1 ст. 19).

Критеріями відмежування справ цивільної юрисдикції від інших є, по-перше, наявність у них спору про право, яке має існувати на час звернення до суду, а, по-друге, суб`єктний склад такого спору, в якому однією зі сторін є, як правило, фізична особа.

Отже, у порядку цивільного судочинства за загальним правилом можна розглядати будь-які справи, в яких хоча б одна зі сторін, зазвичай, є фізичною особою, якщо їх вирішення не віднесено до інших видів судочинства.

01.06.2014 набрав чинності Закон України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо захисту прав інвесторів від 13.05.2014», відповідно до підпункту 1 пункту 1 якого частину 1 статті 41 КЗпП України доповнено пунктом 5 такого змісту 5) припинення повноважень посадових осіб. Згідно з пояснювальною запискою до проекту вказаного Закону передбачення такої підстави розірвання трудового договору забезпечить можливість розірвання трудового договору без наведення підстав при припиненні повноважень посадових осіб, а в якості компенсації для захисту інтересів останніх - мінімальний розмір вихідної допомоги у розмірі середньої заробітної плати за шість місяців.

З огляду на вказане під час розгляду спору щодо розірвання трудового договору (контракту) за п. 5 ст. 41 КЗпП України матиме значення не наявність підстав для припинення повноважень (звільнення) посадової особи, а дотримання органом управління (загальними зборами, наглядовою радою) передбаченої цивільним законодавством й установчими документами юридичної особи процедури ухвалення рішення про таке припинення. Тому Велика Палата Верховного Суду звертає увагу на те, що для визначення юрисдикції суду для розгляду ініційованого звільненим з посади керівником юридичної особи (її виконавчого органу) спору з цією юридичною особою, її власником (органом, уповноваженим здійснювати від імені власника управління такою особою) про законність звільнення цього керівника (припинення його повноважень або усунення від посади), слід враховувати таке :

За правилами цивільного судочинства треба розглядати спори, в яких позивач оскаржує законність розірвання з ним трудового договору з підстав, передбачених КЗпП України, крім такого розірвання за пунктом 5 частини 1 статті 41 КЗпП України (припинення повноважень за ч. 3 ст. 99 ЦК України).

До юрисдикції господарського суду належать спори, в яких позивач, повноваження якого як керівника юридичної особи (її виконавчого органу) припинені за ч. 3 ст. 99 ЦК України, п. 5 ч. 1 ст. 41 КЗпП України, оскаржує законність дій органу управління юридичної особи (загальних зборів, наглядової ради) з такого припинення повноважень (звільнення). До 28.03.2014, коли відповідно до пп. 1 п. 3 Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо вдосконалення правового регулювання діяльності юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців від 10.10.2013» набрала чинності нова редакція п. 4 ч. 1 ст. 12 ГПК України, юрисдикція господарського суду поширювалася на вищевказані спори за участю господарських товариств, а з 28.03.2014 - за участю будь-яких юридичних осіб.

Аналогічні висновки викладено у постановах Великої Палати Верховного Суду від 19.02.2020 у справі № 361/17/15-ц (провадження № 14-423 цс 19), від 15.09.2020 у справі № 205/4196/18 (провадження № 14-670 цс 19).

За таких обставин, апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції у порушення вимог ст.ст.263, 264 ЦПК України на вказані вище обставини справи та правові висновки Верховного Суду уваги не звернув, внаслідок чого помилково розглянув позовну заяву ОСОБА_1 про його звільнення з посади президента за п. 5 ч. 1 ст. 41 КЗпП України в порядку цивільного судочинства, оскільки даний спір належить розглядати за правилами господарського судочинства.

Пунктом 1 частини 1 статті 255 ЦПК України передбачено, що суд закриває провадження у справі, якщо справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

Частиною 1 статті 377 ЦПК України визначено, що судове рішення першої інстанції, яким закінчено розгляд справи, підлягає скасуванню в апеляційному порядку повністю або частково з закриттям провадження у справі або залишенням позову без розгляду у відповідній частині з підстав, передбачених статтями 255 та 257 цього Кодексу.

Порушення правил юрисдикції загальних судів визначених статтями 19-22 цього Кодексу, є обов`язковою підставою для скасування рішення незалежно від доводів апеляційної скарги (ч.2 ст.377 ЦПК України).

Таким чином, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню з закриттям провадження у справі.

У частині 1 статті 256 ЦПК України зазначено, якщо провадження у справі закривається з підстави, визначеної пунктом 1 частини першої статті 255 цього Кодексу, суд повинен роз`яснити позивачеві, до юрисдикції якого суду віднесено розгляд справи. Суд апеляційної або касаційної інстанції повинен також роз`яснити позивачеві про наявність у нього права протягом десяти днів з дня отримання ним відповідної постанови звернутися до суду із заявою про направлення справи за встановленою юрисдикцією, крім випадків об`єднання в одне провадження кількох вимог, які підлягають розгляду в порядку різного судочинства. Заява подається до суду, який прийняв постанову про закриття провадження у справі.

Частиною 4 статті 377 ЦПК України передбачено, що у разі закриття судом апеляційної інстанції провадження у справі на підставі пункту 1 частини першої статті 255 цього Кодексу суд за заявою позивача в порядку письмового провадження постановляє ухвалу про передачу справи до суду першої інстанції, до юрисдикції якого віднесено розгляд такої справи, крім випадків об`єднання в одне провадження кількох вимог, які підлягають розгляду в порядку різного судочинства. У разі наявності підстав для підсудності справи за вибором позивача у його заяві має бути зазначено лише один суд, до підсудності якого відноситься вирішення спору.

З огляду на те, що апеляційний суд вирішив на підставі п. 1 ч. 1 ст. 255 ЦПК України закрити провадження у справі, тому, відповідно до ч. 1 ст. 256 ЦПК України у редакції Закону України «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України щодо вдосконалення порядку розгляду судових справ» роз`яснює позивачеві його право протягом десяти днів з дня отримання цієї постанови звернутися до суду, який прийняв постанову про закриття провадження у справі із заявою про направлення справи до відповідного суду господарської юрисдикції.

Враховуючи викладене, керуючись статтями 268, 367, 368, 371, 374, 377, 381-384, 390 ЦПК України, суд

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Солом`янського районного суду м. Києва від 13 вересня 2021 року по цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Міністерства енергетики України про визнання незаконним та скасування наказу про звільнення, поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу скасувати, провадження по справі закрити.

Роз`яснити позивачеві право протягом десяти днів з дня отримання цієї постанови звернутися до суду, який прийняв постанову про закриття провадження у справі, із заявою про направлення справи до відповідного суду господарської юрисдикції.

Ухвала набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів у випадках, передбачених статтею 389 Цивільного процесуального кодексу України.

Суддя-доповідач В.А. Нежура

Судді Р.В. Березовенко

О.Ф. Лапчевська