КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Головуючий у суді першої інстанції: Журавський В.В.
Єдиний унікальний номер справи № 359/8960/21
Апеляційне провадження № 22-ц/824/5086/2022
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

23 червня 2022 року м. Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді - Мережко М.В.,

суддів - Ігнатченко Н.В., Савченка С.І.,

секретар - Олешко Л.Ю.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 16 грудня 2021 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Інституту розведення і генетики тварин імені Зубця НААН України про стягнення заборгованості з невиплаченого заробітку при звільненні, моральної шкоди.

Заслухавши доповідь судді апеляційного суду, дослідивши матеріали справи, перевіривши доводи апеляційної скарги, -

В с т а н о в и в :

У вересні 2021 року ОСОБА_1 звернулась до суду з вказаним позовом.

Вимоги обґрунтовувала тим , що на підставі наказу ІРГТ ім. М.В. Зубця НААН №58-К від 04 липня 2016 року вона була звільнена з посади провідного юрисконсульта на підставі п.6 ст.40 КЗпП України.

На картковий рахунок ОСОБА_1 , відкритий в АТ «Райффайзен Банк», 01 серпня 2017 року була перерахована грошова сума у розмірі 1960, 73 грн з вказівкою призначення платежу - виплата заробітної плати. Позивач вказала на те, що у вказаний період вона не працювала в ІРГТ ім. М.В. Зубця НААН, тому звернулась з цього приводу щодо роз`яснення цієї виплати. Листом №08/152 від 14 липня 2021 року було роз`яснено, що в серпні 2017 року їй була нарахована вихідна допомога у розмірі 2435,70 грн . На підставі Податкового кодексу України з вихідної допомоги були утримані: військовий збір - 36, 54 грн та податок на доходи фізичних осіб - 438,43 грн , сума до видачі склала 1960,73 грн.

З вказаним розрахунком позивач категорично не погоджується, вказавши на те, що при розрахунку вихідної допомоги ІРГТ ім. М.В. Зубця НААН було неправильно розраховано середньомісячне число робочих днів та як наслідок невірно розрахована сума вихідної допомоги. У зв`язку з цим, позивачка просила стягнути з ІРГТ ім. М.В. Зубця НААН на свою користь недонараховану суму вихідної допомоги у розмірі 811,90 грн , завдану їй моральну шкоду у розмірі 12000 гривень, а також середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за період з 01 серпня 2017 року по 31 жовтня 2021 року у розмірі 63044,04 грн . Крім цього, просила зобов`язати ІРГТ ім. М.В. Зубця НААН внести зміни до персоніфікованого обліку про застраховану особу щодо нарахувань виплаченої вихідної допомогу при звільненні.

Ухвалою судді Бориспільського міськрайонного суду Київської області 01 листопада 2021 року було відкрито провадження у цивільній справі та вирішено розгляд цивільної справи здійснювати в порядку спрощеного позовного провадження (а.с.24-25).

Представник відповідача Максименко Ю.П. надав до суду відзив на позовну заяву, яким просив відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі. В обґрунтування своїх заперечень вказав, що вихідна допомога позивачу була виплачена у розмірі середньомісячного заробітку за фактично відпрацьований час у 2016 році. Розмір вихідної допомоги ОСОБА_1 був розрахований наступним чином: (2583,68 грн (заробітна плата за травень 2016 року + (1475,79 грн (заробітна плата за червень 2016 року) / (15 (фактично відпрацьовані дні в травні 2016 року + (10 (фактично відпрацьовані дні в червні 2016 року) / 2 = (162,38 х 15)= 2435,70 грн . Від вказаної суми належить відняти суму податку на доходи фізичних осіб у розмірі 438,43 грн та суму військового збору у розмірі 36,54 грн . Тому сума вихідної допомоги отриманої позивачкою становить 1960,73 грн .

Крім цього, рішенням Бориспільського міськрайонного суду від 04 серпня 2017 року, яке залишене без змін постановою Верховного Суду від 25 липня 2019 року, з ІРГТ ім. М.В. Зубця НААН на користь ОСОБА_1 вже було стягнуто середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні у зв`язку з несвоєчасною виплатою даної вихідної допомоги. Представник відповідача також вказав на те, що ОСОБА_1 звернулась до суду з вимогою про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні з пропуском строку, передбаченого ч.1 ст.233 КЗпП України. Крім цього, позивачем не доведено та не надано суду жодних доказів спричинення їй моральної шкоди.

Рішенням Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 16 грудня 2021 року в задоволені позову відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням суду, позивачка подала апеляційну скаргу, в якій просить рішення скасувати, посилаючись на порушення норм матеріального і процесуального права , та постановити нове рішення, яким задовольнити позов.

В апеляційній скарзі , зазначає , що суд неповно з`ясував обставини ,що мають значення для вирішення справи , висновки суду не відповідають обставинам справи .

Відповідно до ст. 44 ЦПК України, особи , які беруть участь у справі зобов`язані добросовісно здійснювати свої процесуальні права і виконувати процесуальні обов`язки.

Відповідно до ст.ст 128-131 ЦПК України сторони були своєчасно повідомлені про день та час розгляду справи на 03 березня 2022 року , 23 червня 2022 року за адресами, які були зазначені в матеріалах справи, Сторони та їх представники приймали участь у розгляді справи в суді апеляційної інстанції .

Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності

Відповідно до ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Суд, зберігаючи об`єктивність і неупередженість:

1) керує ходом судового процесу;

2) сприяє врегулюванню спору шляхом досягнення угоди між сторонами;

3) роз`яснює у випадку необхідності учасникам судового процесу їхні процесуальні права та обов`язки, наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій;

4) сприяє учасникам судового процесу в реалізації ними прав, передбачених цим Кодексом;

5) запобігає зловживанню учасниками судового процесу їхніми правами та вживає заходів для виконання ними їхніх обов`язків.

Апеляційна скарга підлягає задоволенню частково з таких підстав.

Суд першої інстанції дійшов правильного висновку про відмову у задоволенні позову , разом з тим мотиви з яких суд прийшов до такого висновку є невірними , а відтак мотивувальну частину рішення слід викласти в такій редакції .

Як встановлено судом першої інстанції , ОСОБА_1 працювала на посаді провідного юрисконсульта ІРГТ ім. М.В. Зубця НААН.

ОСОБА_1 була звільнена 04 липня 2016 року з роботи у зв`язку з поновленням на роботі працівника, який раніше виконував цю роботу, на підставі п.6 ст.40 КЗпП України. Вказані обставини підтверджуються копією наказу ІРГТ ім. М.В. Зубця НААН №58-к від 04 липня 2016 року (а.с.8).

Відповідач ІРГТ ім. М.В. Зубця НААН , 01 серпня 2017 року перерахував на картковий рахунок ОСОБА_1 , відкритий в АТ «Райффайзен Банк», вихідну допомогу у розмірі 1960,73 грн .

Не погоджуючись з вказаним розміром вихідної допомоги, 15 червня 2021 року позивачка звернулась до ІРГТ ім. М.В. Зубця НААН з проханням надати розширену інформацію про розрахунок вказаної грошової суми та її призначення (а.с.6).

Листом №08/152 від 14 липня 2021 року директор ІРГТ ім. М.В. Зубця НААН роз`яснив ОСОБА_1 , що у серпні 2017 році їй була нарахована та виплачена вихідна допомога у розмірі 2435,70 грн . При цьому, на підставі пп.164.2.20 п.164.2 ст.164 Податкового кодексу України з нарахованої вихідної допомоги були утримані військовий збір у розмірі 36,54 грн , та податок на доходи фізичних осіб у розмірі 438,43 грн (а.с.7).

Правовідносини, що виникли між сторонами по справі, врегульовані главою VII «Оплата праці» та главою XV «Індивідуальні трудові спори» КЗпП України.

Відповідно до ч.1 ст.44 КЗпП України при припиненні трудового договору з підстав, зазначених у пункті 6 статті 36 та пунктах 1, 2 і 6 статті 40 цього Кодексу, працівникові виплачується вихідна допомога у розмірі не менше середнього місячного заробітку.

Згідно з положенням ч.1 та ч.2 ст.233 КЗпП України працівник може звернутися з заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до районного, районного у місті, міського чи міськрайонного суду в тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права, а у справах про звільнення - в місячний строк з дня вручення копії наказу про звільнення або з дня видачі трудової книжки. У разі порушення законодавства про оплату праці працівник має право звернутися до суду з позовом про стягнення належної йому заробітної плати без обмеження будь-яким строком.

Відповідно до ч.1 ст.94 КЗпП України та ч.1 ст.1 Закону України «Про оплату праці» заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку власник або уповноважений ним орган виплачує працівникові за виконану ним роботу.

За змістом ст.2 Закону України «Про оплату праці» заробітна плата складається з основної та додаткової заробітної плати, а також з інших заохочувальних та компенсаційних виплат.

Вихідна допомога та середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні (зокрема, і за час затримки виплати такої допомоги) не належать до структури заробітної плати, тобто не є основною чи додатковою заробітною платою, а також не є іншою заохочувальною чи компенсаційною виплатою, що входить до такої структури (близькі за змістом висновки висловлені у постановах Великої Палати Верховного Суду від 30 січня 2019 року у справі №910/4518/16 (провадження №12-301гс18) (пункт 34); від 26 червня 2019 року у справі №761/9584/15-ц (провадження №14-623цс18) (пункт 60).

У постановах Верховного Суду України від 05 липня 2017 року у справі №758/9773/15-ц (провадження №6-1033цс17) та від 11 червня 2020 року у справі №752/25588/17 (провадження №61-5420св19) зазначено, що встановлені статтею 233 КЗпП України строки звернення до суду застосовуються незалежно від заяви сторін. Ці строки не перериваються і не зупиняються. Відповідно до статті 234 КЗпП у разі пропуску з поважних причин строків, установлених статтею 233 цього Кодексу, районний, районний у місті, міський чи міськрайонний суд може поновити ці строки. Разом з тим, якщо строк звернення до суду, установлений статтею 233 КЗпП, пропущено без поважних причин, суд відмовляє у задоволенні позовних вимог у зв`язку з пропуском зазначеного строку. При цьому, стаття 234 КЗпП не пов`язує можливість поновлення пропущеного строку звернення із поданням клопотання про поновлення строку на звернення до суду.

Відповідно до роз`яснень абз.1 п.4 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику розгляду судами трудових спорів» №9 від 06 листопада 1992 року, встановлені ст.ст.228, 223 КЗпП строки звернення до суду застосовуються незалежно від заяви сторін.

Відповідно до ч.1 ст.237-1 КЗпП України відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

За змістом п.1 та п.5 Положення про організацію персоніфікованого обліку відомостей у системі загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 04 червня 1998 року №794 персоніфікований облік полягає в збиранні, обробленні, систематизації та зберіганні передбачених законодавством про пенсійне забезпечення відомостей про фізичних осіб, що пов`язані з визначенням права на виплати з Пенсійного фонду та їх розмір за загальнообов`язковим державним пенсійним страхуванням. Персоніфікований облік здійснює Пенсійний фонд та його органи на місцях.

Згідно з ч.1 та ч.6 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до ч.4 ст.263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Так суд першої інстанції встановив, що ОСОБА_1 не погоджується з розміром вихідної допомоги при звільненні, яка їй була виплачена 01 серпня 2017 року. Позивачка у позові зазначає , що під час обчислення вихідної допомоги ІРГТ ім. М.В. Зубця НААН відповідачем було невірно розраховано середньомісячне число робочих днів у розрахунковому періоді, що призвело до недонарахування суми вихідної допомоги у розмірі 811,90 грн .

При цьому позивача зазначає , що про порушення своїх прав вона дізналася 01 серпня 2017 року, тобто з часу перерахування на її картковий рахунок суми вихідної допомоги при звільненні.

Разом з тим, як видно із матеріалів справи , позивачці було достеменно відомо про виплату їй вихідної допомоги у вищевказаному розмірі ще 01 серпня 2017 року. Вказана обставина підтверджується рішенням Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 04 серпня 2017 року, яким відмовлено у задоволенні позову і яке залишено без змін ухвалою апеляційного с4уду Київської області від 24 жовтня 2017 року та постановою Верховного Суду від 25 липня 2019 року, в цивільній справі №359/5214/17 за позовом ОСОБА_1 до ІРГТ ім. М.В. Зубця НААН про стягнення вихідної допомоги при звільненні (а.с.43-44,45-46,47-48).

Як встановлено судами , згідно прохальної частини позову ОСОБА_1 просила стягнути з відповідача вихідну допомогу ,передбачену ст. 44 КЗпП України. З вимогами про зміну ,збільшення , зменшення розміру позову ,або будь-яких інших вимог позивачка ОСОБА_1 не заявляла .

З огляду на вказане , саме в рамках тієї справи ОСОБА_1 була обізнана про виплату вихідної допомоги в розмірі 1 960 ,73 грн , і якщо вважала що даний розмір є неправильним , мала можливість збільшити або зменшити розмір позовних вимог .

У відповідності до положень ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

При цьому, як передбачено вимогами ч.1 ст. 76, ч. 1 ст.77 та ст. 80 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Також, згідно роз`яснень, які містяться в п. 26 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції» від 12 червня 2009 року, предметом доказування є факти, якими обґрунтовуються заявлені вимоги чи заперечення або мають інше юридичне значення для вирішення справи (причини пропуску позовної давності тощо) і підлягають встановленню при ухваленні рішення.

Відповідно до вказаних положень законодавства, позивачка не надала суду жодних достатніх, належних та допустимих доказів, які б підтверджували позовні вимоги. Не надано таких доказів і до апеляційної скарги.

Аналізуючи надані суду докази в їх сукупності, слід відмовити у задоволенні позову з підстав необґрунтованості позовних вимог, а не з підстав пропуску строку позовної давності.

Доводи апеляційної скарги, є безпідставними, не спростовують висновку суду про відмову у задоволенні позову. Будь-яких інших доказів на підтвердження своїх доводів , позивачка не надала ні суду першої інстанції, ні суду апеляційної інстанції.

Перевіряючи законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції відповідно до ст.367 ЦПК України в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів не вбачає підстав для його скасування.

Керуючись ст.ст. 365, 367, 369, 373, 374, 376 ,381 - 384 ЦПК України, суд,

П о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 16 грудня 2021 року змінити, виклавши мотивувальну частину в редакції цієї постанови.

В іншій частині рішення залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття.

Касаційна скарга на судове рішення подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення, а в разі проголошення вступної та резолютивної частини судового рішення з дня складення повного судового рішення безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Повний текст постанови виготовлено 06 липня 2022 року.

Головуючий

Судді