Гребінківський районний суд Полтавської області
___________________________________________________________________________________
Справа №: 528/1213/21
15 лютого 2022 року м. Гребінка
15 лютого 2022 року Гребінківський районний суд Полтавської області у складі: головуючого судді Татіщевої Я.В., секретаря Трохименка В.В., розглянувши у приміщенні суду м. Гребінка цивільну справу за позовом Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, -
Позивач Акціонерне товариство Комерційний Банк «ПриватБанк» звернулося із вказаним позовом до ОСОБА_1 , мотивуючи свій позов тим, що відповідно до заяви № б/н від 18.09.2008 року ОСОБА_1 була підписана Анкета-заява про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у ПриватБанку.
Зазначає, що своєю заявою відповідач підтвердила факт, що вона була повністю проінформована про умови кредитування в АТ КБ «ПриватБанк», які були надані йому для ознайомлення в письмовій формі.
Формулярами та стандартними формами є саме «Умови та правила надання банківських послуг» та «Тарифи Банку», які згідно до заяви отриманні ОСОБА_1 для ознайомлення у письмовій формі.
Банком на підставі Договору надання банківських послуг було відкрито картковий рахунок із початковим кредитним лімітом, у подальшому розмір кредитного ліміту збільшився до 9100,00 грн.
Вказує, щодо встановлення та зміни кредитного ліміту Банк керувався п. 3.2, п. 3.3 Договору, на підставі якого при укладанні Договору дав свою згоду, щодо прийняття будь-якого розміру кредитного ліміту та його зміни (збільшення або зменшення) за рішенням та ініціативою суду.
Таким чином Банк свої зобов`язання за Договором виконав у повному обсязі, а саме, надав відповідачу можливість розпоряджатися кредитними коштами на умовах, передбачених Договором та в межах встановленого кредитного ліміту. Відповідач зобов`язався повернути витрачену частину кредитного ліміту відповідно до умов Договору, а саме, щомісячними платежами у розмірі мінімального платежу від суми заборгованості, який встановлений Договором. Але в процесі користування кредитним рахунком відповідач не надавав своєчасно Банку грошові кошти для погашення заборгованості за борговими зобов`язаннями, що має відображення у розрахунку заборгованості за договором, а також підтверджується випискою по рахунку, яка додається до позовної заяви.
Зазначає, що в редакції Умов та Правил, що почала діяти з 01.03.2019 року, згідно п. 2.1.1.2.12, сторони дійшли згоди, що у разі, починаючи з 181-го дня з моменту порушення зобов`язань Клієнтом з погашення кредиту, Клієнт зобов`язується сплатити на користь Банку заборгованість по кредиту, а також проценти від суми неповернутого в строк кредиту, які у відповідності до ч. 2 ст. 625 ЦК України встановлюються за домовленістю сторін у процентах від простроченої суми заборгованості в розмірі: 86,4% - для картки «Універсальна»; 84,0% - для картки «Універсальна голд».
У судове засідання представник позивача не з`явився, надіславши до суду заяву, в якій просить суд розглянути справу без його участі, свої позовні вимоги підтримує повністю. Проти ухвалення заочного рішення не заперечує.
Відповідач в судове засідання не з`явився, про причини неявки суд не повідомив, хоча про час і місце розгляду справи був повідомлений належним чином, у встановленому законом порядку.
Суд вважає за необхідне провести заочний розгляд справи, що відповідає вимогам ч. 1 ст. 280 ЦПК України.
Згідно з ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового засідання технічним засобом здійснює секретар судового засідання. У разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
Суд, з`ясувавши обставини справи в межах наданих письмових доказів, вважає, що позов підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступних встановлених обставин і відповідних їм правовідносин.
Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.
Частиною 1 статті 55 Закону України «Про банки і банківську діяльність» від 7 грудня 2000 року № 2121-ІІІ, передбачено, що відносини банку з клієнтом регулюються законодавством України, нормативно-правовими актами Національного банку України та угодами (договорами) між клієнтом та банком.
Судом встановлено, що 18.09.2008 року ОСОБА_1 підписала Анкету-Заяву про приєднання до Умов та Правил банківських послуг у ПриватБанк (а.с. 35-35 зврт).
Укладений між сторонами договір складається із анкети-заяви (а.с.35), Умов та правил надання банківських послуг (а.с.39-44зврт).
Згідно із витягом із Статуту (а.с.55-56) позивач є правонаступником Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПРИВАТБАНК». А, Відомостями з ЄДРПОУ (а.с.53), Випискою з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань (а.с.55) та банківською ліцензією (а.с.53) підтверджується, що він є юридичною особою, зареєстрованою у встановленому законом порядку та має право на здійснення банківських операцій.
При укладенні 18.09.2008 року кредитного договору б/н між позивачем та відповідачем ОСОБА_2 було надано наступні кредитні карти: № НОМЕР_1 , дата відкриття 18.09.2008 року з терміном дії до 05/10; № НОМЕР_2 , дата відкриття 13.02.2012 року, термін дії 10/15; № НОМЕР_3 , дата відкриття 10.01.2014 року, термін дії 01/18; № НОМЕР_4 , дата відкриття 14.06.2016 року, термін дії 04/18; № НОМЕР_5 , дата відкриття 26.01.2018 року, термін дії 12/21 та № НОМЕР_6 , дата відкриття 21.08.2020 з терміном дії до 01/24 (а.с. 34).
З наданої довідки про зміну умов кредитування та обслуговування кредитної карти, оформленої на ОСОБА_1 , вбачається, що з 18.09.2008 року відбувся старт карткового рахунку № НОМЕР_1 , встановлено кредитний ліміт - 500,00 грн; 06.07.2009 року зменшено кредитний ліміт до 470,00 грн, 21.08.2009 року зменшено кредитний ліміт до 390,00 грн, з 21.10.2009 року зменшено кредитний ліміт до 280,00 грн, 23.11.2009 року зменшено кредитний ліміт до 170,000 грн, 18.10.2011 року зменшено кредитний ліміт до 0,00 грн, 24.07.2013 року збільшено кредитний ліміт до 2000,00 грн, 14.10.2013 року збільшено кредитний ліміт до 4000,00 грн., 14.06.2016 зменшено кредитний ліміт до 4000,00 грн, 31.01.2017 року збільшено кредитний ліміт до 9100,00 грн. та 28.07.2018 року зменшено кредитний ліміт до 0,00 грн (а.с. 33).
Окрім того, при дослідженні письмового доказу, а саме, виписки про рух коштів по рахунках за договором № б/н за період з 18.09.2008 року по 03.11.2021, було встановлено, що в загальну суму заборгованості враховано/додано і пеню, хоча у самому розрахунку заборгованості зазначено, що заборгованість по пені складає 0,00 грн., натомість пеня нарахована 01.01.2017 року, 01.03.2017 року, 01.04.2017 року, 01.05.2017 року, 01.09.2017 року, 01.10.2017 року, 01.11.2017 року, 01.01.2017 року, 01.02.2018 року, 01.03.2018 року, 01.05.2018 року, 01.06.2018 року, 01.07.2018 року, 01.08.2018 року, 01.09.2018 року, 01.11.2018 року, 01.01.2019 року, 01.02.2019 року, 01.03.2019 року, 01.04.2019 року, 01.05.2019 року, 01.06.2019 року, 01.07.2019 року, 01.08.2019 року, 01.09.2019 року - на загальну суму - 2500,00 грн. Також із довідки про рух коштів вбачається, що 01.07.2019 року, 01.08.2019 року, 01.09.2019 року та 01.10.2019 року додаткова пеня за прострочку за кредитом, на загальну суму - 9593,07 грн. Окрім того вбачається, що відбувалося списання відсотків за використання кредитного ліміту (а.с. 25-32 зврт.).
До позову додано інформацію про умови кредитування без зазначення конкретного кредитного договору, до якого вони застосовані, яка датована 21.08.2020 року. На окремому аркуші вказано прізвище ОСОБА_1 та проставлено підпис (а.с. 36-38).
Предметом судового розгляду є стягнення заборгованості за кредитним договором. Відповідно до положень ч.ч. 1, 2 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).
Сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (ст. 627 ЦК України).
За приписом ч. 1 ст. 634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.
Згідно із ч. 1 ст. 638 та ч. 1 ст. 640 ЦК України договір є укладеним з моменту досягнення в належній формі згоди з усіх істотних умов договору.
Відповідно до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Договір є обов`язковим для виконання сторонами (статті 629 ЦК України).
Згідно зі статтею 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання) (стаття 610 ЦК України). Одним із видів порушення зобов`язання є прострочення - невиконання зобов`язання в обумовлений сторонами строк. При цьому в законодавстві визначаються різні поняття як «строк дії договору», так і «строк (термін) виконання зобов`язання» (стаття 530 ЦК України).
За приписами ч.1 ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.
Із приписів положень ст.ст. 551, 625, 1050 ЦК України вбачається, що в разі укладення кредитного договору проценти за користування позиченими коштами та неустойка поділяються на встановлені законом - розмір та підстави стягнення яких визначаються актами законодавства, та договірні - розмір та підстави стягнення яких визначаються сторонами в самому договорі.
При зверненні до суду на підтвердження позовних вимог банк надав Витяг з Умов та правил надання банківських послуг, при цьому матеріали справи не містять підтверджень, що саме цей Витяг розумів відповідач, ознайомився і погодився з ним, підписуючи заяву про приєднання до умов та Правил надання банківських послуг ПриватБанку, а також те, що вказані документи на момент отримання відповідачем кредитних коштів взагалі містили умови, зокрема, й щодо сплати процентів за користування кредитними коштами та щодо сплати неустойки (пені, штрафів), саме у зазначеному в цих документах, що додані банком до позовної заяви, розмірах і порядках нарахування.
У заяві позичальника процентна ставка не зазначена, також відсутні умови договору про встановлення відповідальності у вигляді неустойки (пені, штрафів) за порушення зобов`язання у вигляді грошової суми та її визначеного розміру.
Отже, стороною позивача не доведено, що сторони обумовили у письмовому вигляді ціну договору, яка встановлена у формі сплати процентів за користування кредитними коштами. Строк виконання зобов`язання сторонами не встановлено.
Суд критично оцінує додану до матеріалів справи інформацію про умови кредитування, в якій не зазначено конкретного кредитного договору та відомостей про клієнта, до якого вони застосовані, вказані умови датовано 21.08.2020 року, на окремому аркуші вказано прізвище ОСОБА_1 та проставлено підпис.
АТ КБ «ПриватБанк», за відсутності узгоджених сторонами зобов`язання умов кредитування в частині нарахування відсотків та неустойки, має право вимагати захисту своїх прав шляхом зобов`язання виконання боржником обов`язку із повернення фактично отриманої суми кредитних коштів. Наведене відповідає правовій позиції Великої Палати Верховного Суду, викладеній в постанові від 03.07.2019 по справі №342/180/17-ц.
Відповідно до ч. 1 ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.
Згідно ст. 12 цього Кодексу цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.
Відповідно до ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
Згідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
У відповідності до ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.
Згідно із практикою Європейського суду з прав людини за своєю природою змагальність судочинства засновується на диференціації процесуальних функцій і відповідно - правомочностей головних суб`єктів процесуальної діяльності цивільного судочинства - суду та сторін (позивача та відповідача). Диференціація процесуальних функцій об`єктивно призводить до того, що принцип змагальності відбиває властивості цивільного судочинства у площині лише прав та обов`язків сторін. Це дає можливість констатувати, що принцип змагальності у такому розумінні урівноважується з принципом диспозитивності та, що необхідно особливо підкреслити, - із принципом незалежності суду. Він знівельовує можливість суду втручатися у взаємовідносини сторін завдяки збору доказів самим судом. У процесі, побудованому за принципом змагальності, збір і підготовка усього фактичного матеріалу для вирішення спору між сторонами покладається законом на сторони. Суд тільки оцінює надані сторонам матеріали, але сам жодних фактичних матеріалів і доказів не збирає.
Тягар доведення обґрунтованості вимог пред`явленого позову за загальним правилом покладається на позивача.
А отже, з відповідача підлягає стягненню на користь банку фактично використані ним кошти в межах доведеного банком розміру кредитного ліміту, що становить 9100, 00 грн.
Згідно із ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
На підставі вищевикладеного, керуючись ст.ст. 207, 526, 551, 612, 627, 634, 638, 640, 1050, 1054 ЦК України, ст.ст. 76, 77, 83, 89,141, 209, 258, 264, 268, 354, пп.15.5 п. 15 Розділу ХІІІ Перехідні положення ЦПК України, суд,-
Позов Акціонерного товариства Комерційний Банк «ПриватБанк» до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості - задовольнити частково.
В іншій частині позовних вимог відмовити.
Заочне рішення суду може бути переглянуто Гребінківським районним судом Полтавської області за заявою відповідача, яку може бути подано протягом 30 днів з дня отримання ним копії рішення.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя Я. В. Татіщева