Справа №443/1255/20
Провадження №2/443/124/22
РІШЕННЯ

іменем України

18 лютого 2022 року Жидачівський районний суд Львівської області в складі:

головуючого судді Сливки С.І.,

за участю секретаря судових засідань Кушнір М.І.,

позивача ОСОБА_1 ,

представника позивача адвоката Михайлюка Д.А.,

представника відповідача адвоката Долішньої М.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Жидачеві за правилами спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Стрийське АТП» про стягнення заборгованості по заробітній платі та середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні,

в с т а н о в и в:

ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом, в якому просить стягнути з ТзОВ «Стрийське АТП» 10264,98 грн. грошової компенсації за всі не використані дні щорічної відпустки, 148 грн. заробітної плати за останній робочий день, без урахування податків та інших обов`язкових платежів, що стягуються з доходів громадян та середній заробіток за весь період затримки розрахунку по день ухвалення рішення суду.

Позовні вимоги обґрунтовує тим, що відповідно до наказу №46 о/с від 11.05.2017 прийнятий на роботу водієм автотранспортних засобів ТзОВ «Стрийське АТП». Наказом №33 о/с від 25.06.2020 позивач звільнений з роботи за власним бажанням на підставі ст.38 КЗпП України. За весь період роботи з 12.05.2017 по 25.06.2020 щорічна основна відпустка йому не надавалась та грошова компенсація за всі невикористані дні відпустки не виплачувалась. Також йому не було виплачено заробітної плати за останній робочий день 25.06.2020. Таким чином відповідачем грубо порушено норми законодавства про оплату праці.

Ухвалою судді Жидачівського районного суду Львівської області від 18.09.2020 року позовну заяву залишено без руху.

Ухвалою судді Жидачівського районного суду Львівської області від 30.09.2021 року відкрито провадження у справі та призначено розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження з викликом сторін у судове засідання.

Ухвалою судового засідання від 01.12.2020 року витребувано у ТзОВ «Стрийське АТП» докази.

Ухвалою судового засідання від 09.03.2021 року тимчасово вилучено для огляду в судовому засіданні у ТзОВ «Стрийське АТП» витребувані та не надані суду докази.

18.05.2021 року подано заяву про збільшення позовних вимог, згідно якої просить стягнути з відповідача на його користь середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за період з 25.06.2020 по 31.05.2021 в розмірі 69879,03 грн., 4264,98 грн. грошової компенсації за всі невикористані дні щорічної відпустки та 148,00 грн. заборгованості із заробітної плати. .

У судовому засіданні позивач та його представник підтримали позов з підстав, викладених у позовній заяві.

Представник відповідача у судовому засіданні позов заперечив з підстав, викладених у відзиві на позов. Просив в задоволенні позову відмовити.

Заслухавши вступне слово сторін, дослідивши матеріали справи, всебічно та повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позовна заява та заперечення, об`єктивно оцінивши докази, що мають істотне значення для її розгляду і вирішення по суті, суд доходить таких висновків.

Відповідно до ч.1 ст.4 ЦК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом (ч. 3 ст. 12, ч. 1 ст. 81 ЦПК України).

Згідно до ч. 1 ст. 80 ЦПК України, достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Судом встановлено наступні обставини.

Наказом №46 о/с від 11.05.2017 ОСОБА_1 прийнятий на роботу водієм транспортних засобів (автобуса) у ТзОВ «Стрийське АТП», що підтверджується записом у трудовій книжці (а.с.32).

Наказом №33 о/с від 25.06.2020 ОСОБА_1 звільнений з роботи з 25.06.2020 на підставі ст.38 КЗпП України за власним бажанням, а також з компенсацією за 51 календарний день невикористаної відпустки, що підтверджується копією наказу (а.с.81).

09.11.2018 ОСОБА_1 звертався до директора ТзОВ «Стрийське АТП» із заявою про надання щорічної основної відпустки тривалістю 24 календарні дні з 19.11.2018, що підтверджується копією відповідної заяви (а.с.82).

Наказом директора №104 о/с від 08.11.2018 ОСОБА_1 надано чергову щорічну основну відпустку за період роботи з 11.05.2017 по 10.05.2018 тривалістю 24 календарних дні з 19.11.2018 по 12.12.2018, що підтверджується копією відповідного наказу, записом у журналі обліку відпусток та лікарняних та копією табелю обліку робочого часу за листопад грудень 2018 року (а.с.83,116, 144, 145).

Окрім того, у журналі обліку відпусток та лікарняних міститься запис про надання ОСОБА_1 відпустки без збереження заробітної плати тривалістю три календарні дні з 23.06.2020 по 25.06.2020 (а.с.126).

Також, як видно копій табелів робочого часу, з 15.01.2020 по 07.05.2020 ОСОБА_1 перебував на лікарняному, з 08.05.2020 по 22.06.2020 та з 23.06.2020 по 25.06.2020 - у відпустці без збереження заробітної плати (Т.1 а.с.158-163).

Факт перебування у вказаний вище період на лікарняному та у відпустці без збереження заробітної плати позивачем визнається.

Відповідно до довідок про доходи ОСОБА_1 (Т.1 а.с.99,100,101,102, Т.2 а.с.27), останньому:

-у 2017 році нараховано 25056,17 грн., з яких 4510,13 ПДФО, 375,84 військовий збір, 20170,20 до видачі; у 2017 році нараховано 25056,17 грн., з яких 4510,13 ПДФО, 375,84 військовий збір, 20170,20 до видачі;

-у 2018 році нараховано 47794,66 грн., з яких 8603,02 ПДФО, 716,92 військовий збір, 38474,72 до видачі;

-у 2019 році нараховано 51991,68 грн., з яких 9358,50 ПДФО, 779,88 військовий збір, 41853,30 до видачі;

-у 2020 році нараховано 25368,47 грн., з яких 4566,33 ПДФО, 380,53 військовий збір, 20421,61 до видачі.

З копій відомостей на виплату грошей за 2017-2020 роки видно, що ОСОБА_1 щомісяця здійснювалась виплата грошей про що останній розписався у вказаних відомостях (Т.1 а.с.165-234, Т.2 а.с.18-22).

Зокрема, з січня по травень 2020 року ОСОБА_1 було здійснено виплату грошей в загальній сумі 14513,27 грн., в тому числі лікарняні (Т.2 а.с.18-21).

25 червня 2020 року ОСОБА_1 було здійснено виплату грошей в сумі 5908,30 грн. як компенсацію за невикористані відпустки, про що останній розписався у відомості (Т.2 а.с.22).

Вирішуючи даний спір суд виходить з наступного.

Згідно зі статтею 43 Конституції України, право на працю визнається за кожною людиною і становить собою можливість заробляти на життя працею, яку людина вільно обирає або на яку погоджується.

Відповідно до положень ст.2 КЗпП України, державою забезпечується право громадян України на працю, тобто на одержання роботи з оплатою праці не нижче встановленого державою мінімального розміру, - включаючи право на вільний вибір професії, роду занять і роботи. Працівники реалізують право на працю шляхом укладення трудового договору про роботу на підприємстві, в установі, організації або з фізичною особою.

Згідно ч.1 ст. 47 КЗпП України, власник або уповноважений ним орган зобов`язаний у день звiльнення видати працiвниковi належно оформлену трудову книжку i провести з ним розрахунок у строки, передбаченi ст. 116 КЗпП України.

При звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум (ст.116 КЗпП України)

Відповідно до абз.1 ст.83 КЗпП України та абз.1 ст.24 Закону України «Про відпустки», у разі звільнення працівника йому виплачується грошова компенсація за всі не використані ним дні щорічної відпустки, а також додаткової відпустки працівникам, які мають дітей або повнолітню дитину з інвалідністю з дитинства підгрупи А I групи.

Згідно абз.1 ст.84 КЗпП України, у випадках, передбачених статтею 25 Закону України "Про відпустки", працівнику за його бажанням надається в обов`язковому порядку відпустка без збереження заробітної плати.

Як на підставу позовних вимог, позивач вказує на те, що за період роботи з 12.05.2017 по 25.06.2020 щорічна основна відпустка йому не надавалась, хоча він неодноразово звертався щодо надання відпустки, грошова компенсація за на невикористані дні відпустки і заробітна плата за остання робочий день 25.06.2020 йому не виплачена.

Однак, наведені позивачем доводи не знайшли свого підтвердження в ході судового розгляду та повністю спростовуються матеріалами справи.

Як уже зазначалось вище, позивачу надавалась щорічна основна відпустка за період роботи з 11.05.2017 по 10.05.2018 тривалістю 24 календарних дні з 19.11.2018 по 12.12.2018, чого позивачем не спростовано.

Також 25.06.2020, тобто у день звільнення, ОСОБА_1 було виплачено грошові кошти в сумі 5908,30 грн. як компенсацію за 51 календарний день невикористаної відпустки.

Відтак, доводи про те, що протягом періоду роботи йому не надавалась щорічна основна відпустка та у день звільнення йому не було виплачено компенсації за невикористані дні щорічної відпустки є безпідставними.

Крім того, у заяві про збільшення позовних вимог, позивач вказує на те, що 23.03.2021 йому повернуто 6000,00 грн. грошової компенсації за невикористані дні відпустки, однак жодних належних та достатніх доказів на підтвердження зазначеної обставини, а саме що кошти виплачені 23.03.2021, не надає.

Також, як зазначалось вище, у період з 08.05.2020 по 25.06.2020 ОСОБА_1 перебував у відпустці без збереження заробітної плати чого в судовому засіданні не заперечив, а відтак покликання останнього про невиплату заробітної плати за останній робочий день 25.06.2020 в сумі 148,00 грн. є безпідставним, оскільки в той день він не працював.

Отож, з врахуванням вищенаведеного, суд приходить до переконання, що відповідачем при звільненні ОСОБА_1 було дотримано вимог ст. 116 КЗпП України.

Слід також зазначити, що однією із засад судочинства, регламентованих п. 4 ч. 3 ст. 129 Конституції України, є змагальність сторін та свобода в наданні ними до суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Таким чином, підсумовуючи вищевикладене, оцінивши докази їх сукупності за своїм внутрішнім переконанням, системний аналіз положень чинного законодавства України, суд приходить до висновку про безпідставність та необґрунтованість позовних вимог, а тому позов не підлягає задоволенню.

Відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України, судові витрати (судовий збір) віднести за рахунок Державного бюджету України.

Керуючись ст.12,81, 141, 258, 259, 263-265, 274-279, 354, 355 ЦПК України, суд

в и р і ш и в:

Позов ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Стрийське АТП» про стягнення заборгованості по заробітній платі та середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні залишити без задоволення.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне рішення не були вручені у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення складено 21 лютого 2022 року.

Головуючий суддя С.І. Сливка