Номер провадження 2/754/3895/22 Справа №754/4152/22
РІШЕННЯ

Іменем України

16 листопада 2022 року Деснянський районний суд м. Києва в складі:

головуючого судді Саламон О.Б.

з участю секретаря судового засідання Рябенка В.О

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Києві цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про встановлення факту проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу та визнання майна спільною сумісною власністю, -

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_2 , в якому просить встановити факт спільного проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу з ОСОБА_3 в період з 01.01.2004 до 23.12.2021, та визнати спільною сумісною власністю гаражний бокс № НОМЕР_1 в ГБК «Троєщина», площею 15,4 кв.м., що розташований за адресою: АДРЕСА_1 .

Позовні вимоги позивач мотивує тим, що з 1990 проживала спільно однією сім`єю без реєстрації шлюбу з ОСОБА_3 . Протягом 32 років у позивача та ОСОБА_3 було спільне житло, господарство, спільний побут, сімейний бюджет, взаємні права та обов`язки, аналогічні обов`язкам подружжя, при цьому спільних дітей не мали. Оскільки ОСОБА_3 останні роки мав проблеми зі здоров`ям і потребував сторонньої допомоги, позивач забезпечувала догляд та піклування за останнім. При цьому, родина проживала в квартирі АДРЕСА_2 , яка належала померлому, а згодом у 1997 році була подарована позивачу. Також, маючи намір одружитися, 05.11.2021 було подано заяву до Деснянського відділу державної реєстрації актів цивільного стану у м. Києві, а також призначено дату реєстрації шлюбу. Однак, незадовго до зазначеної дати ОСОБА_3 захворів на коронавірус, та ІНФОРМАЦІЯ_1 помер у віці 86 років. Усіма питаннями, пов`язаними з організацією прощання та поховання, займалась позивач власним коштом.

Також зазначає про те, що в період спільного проживання, родиною, за рахунок спільних коштів було придбано певне рухоме майно та побудований гаражний бокс № НОМЕР_1 в ГБК «Троєщина», зареєстрований на праві власності за ОСОБА_3 в 2009 році. Позивач зверталась в нотаріальну контору після смерті чоловіка, де отримала роз`яснення щодо необхідності встановлення в судовому порядку факту спільного проживання однією сім`єю, для можливості виділення частки в спільному майні та здійснення процедури спадкування, а відтак ОСОБА_1 звернулась до суду із зазначеним позовом.

Протоколом автоматизованого розподілу справ справу передано на розгляд судді Саламон О.Б.

Ухвалою Деснянського районного суду м. Києва від 10.06.2022 відкрито провадження по справі, постановлено здійснювати розгляд справи в загальному порядку, призначено підготовче судове засідання.

06.09.2022 ухвалою суду постановлено витребувати у 15-ї Кивської державної нотаріальної контори належним чином завірену копію спадкової справи щодо майна ОСОБА_3 , котрий помер ІНФОРМАЦІЯ_1 .

05.07.2022 від відповідача ОСОБА_2 надійшла заява про визнання позову.

19.10.2022 до суду у відповідь на витребування від П`ятнадцятої Київської державної нотаріальної контори надійшла належним чином завірена копія спадкової справи після смерті ОСОБА_3 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 .

30.11.2020 закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду.

Позивач в судове засідання не з`явились, до суду надала заяву про розгляд справи за відсутності, просить задовольнити вимоги позову в повному обсязі.

Відповідач у судове засідання не з`явилась, про розгляд справи повідомлена належним чином,при цьому подала до суду заяву про визнання позовних вимог та розгляд справи за її відсутності.

Приймаючи до уваги викладене, визнавши матеріали справи достатніми для вирішення справи, а неявку учасників справи такою, що не перешкоджає розгляду заяви, суд розглядає заяву без участі сторін по справі.

Враховуючи, що сторони по справі в судове засідання не з"явились, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.

Відповідно до ч.3 ст.200 ЦПК України, за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем.

Враховуючи те, що представник відповідача подала заяву про визнання позову, суд вважає за можливе ухвалити рішення в підготовчому судовому засіданні.

Всебічно з`ясувавши обставини справи, дослідивши наявні у справі докази, судом встановлено такі факти та відповідні їм правовідносини.

Судом встановлено, що ОСОБА_3 помер ІНФОРМАЦІЯ_2 у віці 86 років, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_2 , виданого 26.12.2021, про що складено актовий запис № 29528.(а.с.13)

ОСОБА_3 в офіційному зареєстрованому шлюбі на момент смерті не перебував.

При цьому, позивач стверджує, що незадовго до смерті ОСОБА_3 та позивач подали заяву з метою офіційної реєстрації шлюбу, що підтверджується інформаційним листом від 20.01.2022 № 195/21.3-87 щодо надання інформації, виданої Деснянським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у м. Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ). Відповідно до вказаної відповіді, за результатами проведеної перевірки встановлено, що 05.11.2021 позивачем та ОСОБА_3 було подано до Відділу заяву про державну реєстрацію шлюбу (вх. № 1030/21.5-61) та призначено дату реєстрації шлюбу на 07.12.2021.(а.с.12)

Посилання позивача на незадовільний стан здоров`я чоловіка, та необхідність постійного догляду за ОСОБА_3 знаходять своє підтвердження наявними в матеріалах доказами, а саме індивідуальною програмою Дніпровської міжрайонної МСЕК реабілітації інваліда 1574/21, Виписним епікризом 8703, виданим Центром «Головний військовий клінічний госпіталь» щодо перебування ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 на стаціонарному лікуванні з 01.06.2021 по 18.06.2021.(а.с.15-19)

Також, згідно Довідки до акта огляду медико-соціальною експертною комісією (видається інваліду) серії 12 ААВ за № 300017, ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , оглянутий 25.11.2021, та має групу інвалідності Перша «Б» х 16.12.2021 довічно, а також потребує стороннього догляду.(а.с.14)

У відповідності до Договору дарування квартири від 04.07.1997, зареєстрованим в спадковому реєстрі за № 3-1814, ОСОБА_3 , і з другою сторони ОСОБА_1 , уклали договір про дарування останній квартири за адресою: АДРЕСА_3 .(а.с.10), щ підтверджується зокрема витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 07.12.2015.(а.с.11)

Факт спільного проживання також підтверджується Актом № 3/22 від 27.01.2020, у відповідності до якого мешканці будинку по АДРЕСА_4 склали та підписали та про те, що ОСОБА_3 та ОСОБА_1 фактично проживали в квартирі ; АДРЕСА_2 з 1990 року як сім`я.(а.с.21)

З матеріалів справи вбачається також наявною довіреність від 24.12.2017, у відповідності до якої ОСОБА_3 уповноважив ОСОБА_1 бути його представником в органах державної влади, зокрема надано право розписуватись, в тому числі підписувати необхідні заяви, подавати будь-які документи, що стосуються виконання довіреності.(а.с.22)

У відповідності до ст. 3 СК України, сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки, а також те, що сім`я створюється на підставах, не заборонених законом і таких, що не суперечать моральним засадам суспільства.

Згідно з п. 3.22. гл. 10 розд. II Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22 лютого 2012 року № 296/5, у разі відсутності у паспорті такого спадкоємця відмітки про реєстрацію його місця проживання доказом постійного проживання із спадкодавцем можуть бути: довідка житлово- експлуатаційної організації, правління житлово-будівельного кооперативу, відповідного органу місцевого самоврядування про те, що спадкоємець на день смерті спадкодавця проживав разом із цим спадкодавцем.

Така правова позиція висловлена Верховним Судом у постанові від 06 листопада 2019 року у справі №522/892/16 (провадження №61-29329 св 18), яка згідно з вимогами ч. 4 ст. 263 ЦПК України враховується судом при виборі і застосуванні норм права до спірних правовідносин.

За змістом ст. 77 ЦПК України, предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Предметом доказування в даній справі є встановлення двох юридичних фактів:

- проживання позивача однією сім`єю разом із спадкодавцем;

- тривалість такого проживання.

Обґрунтовуючи позовні вимоги, позивач посилається на те, що він, позивач, та ОСОБА_3 фактично були сім`єю з 1990 року. Зокрема вказує на те, що позивач та ОСОБА_3 мешкали у кв. АДРЕСА_2 , що належить позивачу на праві власності. Проживаючи без реєстрації шлюбу, позивач та ОСОБА_3 спільних дітей не мали, однак мали плани на офіційну реєстрацію шлюбу в майбутньому, та навіть звертались з відповідною заявою у належний орган, однак ОСОБА_3 захворів на коронавірус та помер, а тому стосунки оформити не встигли.

На підтвердження позовних вимог ОСОБА_1 надано фотокартки із зображеннями позивача та ОСОБА_3 в різні роки, на котрих зображено їх спільних відпочинок, відвідування суспільних заходів та свят.

Суд приймає до уваги вищезазначені письмові докази, що підтверджують той факт, що позивач ОСОБА_4 та померлий ОСОБА_3 проживали однією сім`єю, вели спільне господарство в квартирі за адресою: АДРЕСА_3 . Зважаючи на викладене, твердження позивача знаходять своє відображення при розгляді справи, а відтак в цій частині позовна заява підлягає задоволенню.

Чинним законодавством України встановлено, що "сім`єю" на відміну від "шлюбу" є проживання осіб, пов`язаних спільним побутом, та у яких є взаємні права та обов`язки один до одного.

При цьому, необхідно звернути увагу, що для існування сім`ї не існує спеціального порядку реєстрації.

Статтею 8 Європейської конвенції про захист прав людини і основоположних свобод встановлено право кожного на повагу до свого приватного і сімейного життя, до свого житла і кореспонденції. При цьому органи державної влади не можуть втручатись у здійснення цього права, за винятком випадків, коли втручання здійснюється згідно із законом і є необхідним у демократичному суспільстві в інтересах національної та громадської безпеки чи економічного добробуту країни, для запобігання заворушенням чи злочинам, для захисту здоров`я чи моралі або для захисту прав і свобод інших осіб. Також ст. 12 Конвенції встановлено і право на шлюб.

Відповідно до ч.ч. 2, 4 ст. 3 СК України, сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки. Сім`я створюється на підставі шлюбу, кровного споріднення, усиновлення, а також на інших підставах, не заборонених законом і таких, що не суперечать моральним засадам суспільства.

Згідно зі ст. 315 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення.

Положеннями ст. 74 СК України визначено, що якщо жінка та чоловік проживають однією сім`єю, але не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, майно, набуте ними за час спільного проживання, належить їм на праві спільної сумісної власності. На майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності жінки та чоловіка, які не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, поширюються положення глави 8 цього Кодексу.

Сім`я створюється на підставі шлюбу, кровного споріднення, усиновлення, а також на інших підставах, не заборонених законом і таких, що не суперечать моральним засадам суспільства.

За приписами ч. ч. 3, 4 ст. 4 СК України, кожна особа має право на проживання в сім`ї та на повагу до свого сімейного життя.

Разом з тим, при застосуванні наведених приписів чинного законодавства слід враховувати, що у повсякденному житті може скластися правова ситуація, коли жінка та чоловік не перебувають у шлюбі, однак, проживають разом, ведуть спільне господарство, ведуть спільний побут, набувають певних взаємних прав та обов`язків, притаманних сім`ї, ззовні такі відносини подібні до шлюбних.

Судом встановлено, що позивач та ОСОБА_3 проживали однією сім`єю без державної реєстрації шлюбу, оскільки між ними склалися усталені відносини, що притаманні подружжю та були пов`язані спільним побутом, правами та обов`язками.

Позивачем у позовній заяві, а саме її прохальній частині, заявлено також вимогу щодо визнання спільною сумісною власністю ОСОБА_1 та ОСОБА_3 гаражного боксу № НОМЕР_1 АДРЕСА_1 .

Згідно інформаційної довідки, виданої 20.06.2022 Комунальним підприємством Київської міської ради «Київське міське бюро технічної інвентаризації» (КП КМР «КМ БТІ»), згідно з даними реєстрових книг Бюро, гаражний бокс № НОМЕР_1 в ГБК « АДРЕСА_1 на праві власносі зареєстрований за ОСОБА_3 на підставі свідоцтва про право власності, виданого Головним управлінням житлового забезпечення 14.01.2008 та зареєстрованого в Бюро за реєстровим № 59633.

Відповідно до ч. 1 ст. 60 СК України, майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу).

Згідно ст. 63 СК України, дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними.

Частиною 1 ст. 70 СК України, у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

При цьому, належність майна до спільної сумісної власності подружжя визначається не тільки фактом придбання його під час шлюбу, але й спільною участю подружжя коштами або працею в набутті майна.

Застосовуючи норму ст. 60 СК України та визнаючи право спільної сумісної власності подружжя на майно, суд повинен установити не тільки факт набуття майна під час шлюбу, але й той факт, що джерелом його набуття були спільні сумісні кошти або спільна праця подружжя. Отже, статус спільної сумісної власності визначається такими критеріями: 1) час набуття майна; 2) кошти, за які таке майно було набуте (джерело набуття)

У постанові Верховного Суду від 24 січня 2020 року у справі № 61-36178св18, викладена правова позиція, що узгоджується з правовим висновком Верховного Суду України, висловленим у постанові від 16 грудня 2015 року у справі № 6-2641цс15 норми СК України у статтях 57, 60 встановлюють загальні принципи нормативно-правового регулювання відносин подружжя щодо належного їм майна, згідно з якими майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Майно, набуте кожним з подружжя до шлюбу, є особистою приватною власністю кожного з них.

Враховуючи вище викладене та беручи до уваги визнання відповідачем позову, встановлення факту проживання позивача з ОСОБА_3 однією сім`єю без реєстрації шлюбу, суд вважає обґрунтованими посилання позивача на те, що гаражний бокс № НОМЕР_1 в ГБК «Троєщина» слід визнати спільною сумісною власністю позивача та померлого ОСОБА_3 , а відта позовна заява підлягає задоволенню в повному обсязі.

Керуючись ст.ст. 4, 10, 60, 213-215, 256 - 259 ЦПК України,ст.ст.60-70 СК України, суд, -

У Х В А Л И В:

Позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про встановлення факту проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу та визнання майна спільною сумісною власністю - задовольнити.

Встановити факт проживання ОСОБА_1 та ОСОБА_3 однією сім`єю без реєстрації шлюбу в період з 01.01.2004 до 23.12.2021.

Визнати спільною сумісною власністю ОСОБА_1 та ОСОБА_3 гаражний бокс № НОМЕР_1 в ГБК «Троєщина» площею 15,4 кв.м., розташований в АДРЕСА_1 .

Рішення може бути оскаржено протягом 30 днів з дня його проголошення шляхом подання безпосередньо до Київського апеляційного суду апеляційної скарги.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не подано.

Позивач ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , РНОКПП НОМЕР_3 , адреса: АДРЕСА_5 .

Відповідач ОСОБА_5 - РНОКПП невідомо, місцезнаходження: АДРЕСА_6 .

Повний текст рішення складено 27.11.2022.

Суддя