Номер провадження: 22-ц/813/2880/22
Справа № 946/6470/20
Головуючий у першій інстанції Баннікова Н. В.
Доповідач Гірняк Л. А.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08.08.2022 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі колегії::

Головуючого Гірняк Л.А.

суддів Сегеди С.М., Комлевої О.С.,

розглянувши в порядку письмового провадження без виклику сторін в приміщенні Одеського апеляційного суду апеляційну скаргу ОСОБА_1 на заочне рішення Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 07 квітня 2021 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення коштів та відшкодування моральної шкоди, -

встановив:

ПРОЦЕДУРА

Короткий зміст позовних вимог

01 жовтня 2020 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовною заявою до ОСОБА_2 , в якій просив стягнути з відповідача на його користь передоплату у розмірі 2 058,29 грн та моральну шкоду у розмірі 10 000 грн., а також судові витрати, понесені у зв`язку з розглядом даної справи.

Свої вимоги мотивує тим, що 05.08.2020 року через сайт https://avto-plus.com.ua ним була замовлена запасна частина до автомобіля, а саме: кришка клапанів/колектор впускний Volvo 31330239 на суму 4 096 грн., замовленню було присвоєно № 174320 та на його електронну пошту надійшов рахунок-фактури № 174320 від 05.08.2020 року. Телефоном позивачу було повідомлено про поставку товару за умови здійснення передоплати в розмірі від 30% до 50 % його вартості та зазначено, що строк виконання зобов`язання з поставки товару буде становити до 10 днів. 05.08.2020 року позивачем було сплачено на рахунок відповідача передоплату у розмірі 2 058,29 грн. Товар мало бути доставлено в строк до 19.08.2020 року, однак його було відправлено лише 30.08.2020 року до відділення у м. Ізмаїл, хоча спочатку було оговорено, що товар буде направлено до м. Київ. При огляді товару ним було встановлено, що кришка клапанів/колектор впускний має сліди її ремонтування (пайки), що викликало сумніви в її герметичності та можливості експлуатації авто із такою деталлю. Враховуючи порушення відповідачем взятих на себе зобов`язань щодо строків доставки товару, ігнорування умови уточнення місця доставки, поставку неякісного товару, позивачем було прийнято рішення про відмову від отримання товару. Однак відповідач відмовився повертати кошти, пославшись на те, що в його підприємницькій діяльності повернення товару не передбачено. 09.09.2020 року позивачем на адресу відповідача було направлено претензію щодо повернення передоплати в розмірі 2 058,29 грн., однак відповідач у телефонному режимі повідомив, що претензії щодо товару є надуманими та наголосив на його отриманні. Вищевказані обставини порушують його права на отримання якісного товару та призвели до його душевних страждань, а тому він просить стягнути з відповідача передоплату в сумі 2 058,29 грн. та у відшкодування моральної шкоди - 10 000 грн. із посиланням на Закону України «Про захист прав споживачів».

Відповідач у судове засідання не прибув, про дату, час і місце судового засідання повідомлявся у відповідності до ст. 128 ЦПК України належним чином, про причину неприбуття не повідомив та правом на подання відзиву не скористався.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Заочним рішенням Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 07 квітня 2021 року позовні вимоги ОСОБА_1 задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 грошові кошти у сумі 2 058,29 грн. та судовий збір розмірі 840,80 грн.

У задоволенні позовних вимог в частині стягнення моральної шкоди відмовлено.

Судом встановлено, що 05.08.2020 через сайт https://avto-plus.com.ua позивачем ОСОБА_1 була замовлена запасна частина до автомобіля, а саме: кришка клапанів/колектор впускний Volvo 31330239 на суму 4096 грн., замовленню було присвоєно № 174320 та надіслано на електронну пошту позивача рахунок-фактуру № 174320 від 05.08.2020 (а.с.8).

Телефоном позивачу було повідомлено, що сума передоплати складає 2 048 грн. (а.с.9).

05.08.2020 позивачем було сплачено на рахунок відповідача ОСОБА_2 передоплату у розмірі 2058,29 грн., що підтверджено дублікатом квитанції № Р24А795327219А29176 від 05.08.2020 (а.с.10).

Замовлений товар мало бути доставлено позивачеві до м. Київ в строк до 19.08.2020, однак його було відправлено лише 30.08.2020, відправлення надійшло до відділення у м. Ізмаїл 31.08.2020 року (а.с.9,11).

При огляді товару позивачем було встановлено, що надісланий товар - кришка клапанів/колектор впускний має сліди її ремонтування (пайки), що викликало сумніви в її герметичності та можливості експлуатації авто із такою деталлю. Враховуючи порушення відповідачем взятих на себе зобов`язань щодо строків доставки товару, ігнорування умови уточнення місця доставки, поставку неякісного товару, позивачем було прийнято рішення про відмову від отримання товару.

09.09.2020 позивачем на адресу відповідача було направлено претензію щодо повернення передоплати в розмірі 2058,29 грн. (а.с.12-13), яку відповідачем було отримано 23.09.2020 (а.с.15).

Проте, до часу звернення до суду сума передоплати позивачеві не була повернута.

Керуючись ст.ст.526, 530, 610, 673 ч.ч.1,2, 678 ч.2 ЦК України суд дійшов висновку, що позивач своєчасно здійснив передоплату замовленого товару, тобто свої зобов`язання за договором купівлі-продажу виконав належним чином, однак відповідачем замовлений товар було надіслано з порушенням обумовленого строку, а також надіслано товар неналежної якості, та визнав позовні вимоги в частини стягнення передоплати обґрунтованим та такими, що підлягають задоволенню.

Відмовляючи у задоволенні позову в частині відшкодування моральної шкоди, суд керувався ст.23 ЦК України та виходив з того, що відшкодування моральної шкоди не було передбачено умовами укладеного сторонами договору, не було встановлено підстав і для відшкодування моральної шкоди на підставі Закону України «Про захист прав споживачів», не встановлено підстав для відшкодування моральної шкоди і на підставі протиправних дій відповідача.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги та узагальнення її доводів

Не погоджуючись з заочним рішенням Ізмаїльського районного суду Одеської області від 07 квітня 2021 року в частині відмови в стягненні моральної шкоди, позивач подав апеляційну скаргу, у якій просить скасувати рішення в цій частині та прийняти нове рішення про стягнення з ОСОБА_2 на його користь моральної шкоди у розмірі 10 000 грн. та судових витрат, понесених у зв`язку із розглядом даної справи, в іншій частині заочне рішення залишити без змін.

Апелянт, посилаючись на ст.ст.16,23 ЦК України, ст.ст.4, 22 Закону України «Про захист прав споживачів, висновки, викладені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 01.09.2020 у справі № 216/3521/16-ц, зазначає, що:

- компенсація моральної шкоди повинна відбуватися у будь-якому випадку її спричинення, оскільки право на відшкодування моральної шкоди виникає внаслідок порушення права особи незалежно від наявності спеціальних норм законодавства;

- душевні страждання мають наслідком негативні зміни у психічному стані суб`єкта;

- моральна шкода за порушення цивільно-правового договору як спосіб захисту суб`єктивного цивільного права може бути компенсована і підлягає стягненню навіть у тих випадках, коли це прямо не передбачено законом та/або умовами договору;

- єдиною підставою цивільно-правової відповідальності є скоєння цивільного правопорушення за наявності таких умов як: 1) наявність моральної шкоди як наслідок порушення особистих немайнових прав або посягання на інші нематеріальні блага; 2) неправомірні рішення, дії чи бездіяльність заподіювача шкоди; 3) причинний зв`язок між неправомірною поведінкою і моральною шкодою; 4) вина заподіювача шкоди;

- заподіювач шкоди відповідає за свої дії (бездіяльність) при наявності його вини, за винятком випадків, коли вина відповідно до вимог закону не є необхідною умовою відповідальності за завдану шкоду на підставі ст.1167 ЦК України. Відсутність вини повинен довести відповідач;

- надіслання відповідачем товару неналежної якості з порушенням обумовленого строку, пропозиція придбання деталі неналежної якості, ігнорування ним вимоги про повернення передоплати, необхідність звернення до суду за захистом прав та очікування на вирішення справи в суді, яка розглядалася шість місяців, що свідчить про стикання з недобросовісним продавцем на ринку, завдало йому душевних страждань. Посилається, що така поведінка відповідача не є одиночним випадком, що встановлено рішенням Іллічівського міського суду Одеської області від 14.09.2020 у справі № 501/1209/20;

- протиправність поведінки відповідача полягає у невиконанні зобов`язання передачі оплаченого товару належним чином у встановлений строк та у неповерненні суми передоплати, що є збагаченням за його рахунок;

- відповідач не довів відсутність вини у протиправному відношенні до нього;

- розмір грошового відшкодування моральної шкоди у сумі 10 000 грн. відповідає вимогам розумності і справедливості.

Відповідно до ч.1 ст.368 ЦПК України, справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного провадження, з особливостями встановленими цією главою.

Зважаючи на вимоги частини 1 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Згідно з ч. 13 ст.7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Враховуючи вищевикладене, розгляд справи здійснено в порядку письмового провадження, без повідомлення учасників справи.

Фактичні обставини та оцінка апеляційного суду

Судова колегія, заслухавши доповідь судді-доповідача, обговоривши та перевіривши законність та обґрунтованість рішення в межах доводів апеляційної скарги, вивчивши матеріали справи, розглянула справу в порядку письмового провадження без виклику сторін та прийшла до наступного.

Відповідно до ч.1,2 ст.367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги; суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Згідно ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до ст. 264 ч.1 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Таким чином, за змістом ст.ст.89, 263, 264, 265 ч.4 ЦПК України суд зобов`язаний надати мотивовану оцінку кожному аргументу, наведеному учасниками справи, щодо наявності чи відсутності підстав для задоволення позову, а також оцінити належність, допустимість кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів в їх сукупності.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Відповідно до ст. 376 ЦПК України підставами для скасування рішення суду першої інстанції і ухвалення нового рішення або зміни рішення є:

1) неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи;

2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд визнав встановленими;

3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду обставинам справи;

4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Норми матеріального права вважаються порушеними або неправильно застосованими, якщо застосовано закон, який не поширюється на ці правовідносини, або не застосовано закон, який підлягав застосуванню.

Порушення норм процесуального права можуть бути підставою для скасування або зміни рішення, якщо це порушення призвело до неправильного вирішення справи та у випадках встановлених ч. 3 цієї статті.

Рішення суду першої інстанції в оскаржуваній частині не відповідає вимогам законності та обґрунтованості.

Відмовляючи у задоволенні позову в частині відшкодування моральної шкоди, суд керувався ст.23 ЦК України та виходив з того, що відшкодування моральної шкоди не було передбачено умовами укладеного сторонами договору, не було встановлено підстав і для відшкодування моральної шкоди на підставі Закону України «Про захист прав споживачів», не встановлено підстав для відшкодування моральної шкоди і на підставі протиправних дій відповідача.

Проте такий висновок є помилковим, оскільки не відповідає обставинам справи.

Згідно з ст.1-1 ст. Закону України «Про захист прав споживачів» № 1023-XII від 12.05.1991 (далі Закон № 1023-XII) цей Закон регулює відносини між споживачами товарів (крім харчових продуктів, якщо інше прямо не встановлено цим Законом), робіт і послуг та виробниками і продавцями товарів, виконавцями робіт і надавачами послуг.

Відповідно до п. 22 ч. 1 ст.1 Законом № 1023-XII споживачем є фізична особа, яка придбаває, замовляє, використовує або має намір придбати чи замовити продукцію для особистих потреб, безпосередньо не пов`язаних з підприємницькою діяльністю або виконанням обов`язків найманого працівника.

Ст. 2 Закону № 1023-XII визначено, що законодавство про захист прав споживачів складається з цього Закону, Цивільного кодексу України, Господарського кодексу України та інших нормативно-правових актів, що містять положення про захист прав споживачів.

Відповідно до Закону № 1023-XII укладення договору на відстані відбувається та допомогою засобів дистанційного зв`язку: телекомунікаційних мереж, поштового зв`язку, телебачення, інформаційних мереж, зокрема Інтернет (статті 1, 13 цього Закону).

Згідно з ч. 6, 7 ст.13 Закону № 1023-XII , якщо інше не передбачено договором, укладеним на відстані, продавець повинен поставити споживачеві товар протягом прийнятного строку, але не пізніше тридцяти днів із моменту одержання згоди споживача на укладення договору. У разі неможливості виконання договору через відсутність замовленого товару продавець повинен негайно повідомити про це споживача, але не пізніше тридцяти днів з моменту одержання згоди споживача на укладення договору. До договору, укладеного на відстані, застосовуються положення, передбачені ч. 5-9 ст. 12 цього Закону.

Частиною 4 ст.13 Закону № 1023-XII передбачено, що споживач має право розірвати укладений на відстані договір шляхом повідомлення продавця (виконавця) про це протягом чотирнадцяти днів з моменту підтвердження інформації або з моменту одержання товару чи першої поставки товару.

Судом першої інстанції встановлено і не оскаржується сторонами, що 05.08.2020 через сайт https://avto-plus.com.ua позивачем ОСОБА_1 була замовлена запасна частина до автомобіля, а саме: кришка клапанів/колектор впускний Volvo 31330239 на суму 4096 грн., замовленню було присвоєно № 174320 та надіслано на електронну пошту позивача рахунок-фактуру № 174320 від 05.08.2020 (а.с.8).

Телефоном позивачу було повідомлено, що сума передоплати складає 2 048 грн. (а.с.9).

05.08.2020 року позивачем було сплачено на рахунок відповідача ОСОБА_2 передоплату у розмірі 2058,29 грн., що підтверджено дублікатом квитанції № Р24А795327219А29176 від 05.08.2020 (а.с.10).

Замовлений товар мало бути доставлено позивачеві до м. Київ в строк до 19.08.2020, однак його було відправлено лише 30.08.2020, відправлення надійшло до відділення у м. Ізмаїл 31.08.2020 року (а.с.9,11).

09.09.2020 позивачем на адресу відповідача було направлено претензію щодо повернення передоплати в розмірі 2058,29 грн. (а.с.12-13), яку відповідачем було отримано 23.09.2020 (а.с.15).

На підставі цих фактів суд першої інстанції дійшов висновку, що позивач своєчасно здійснив передоплату замовленого товару, тобто свої зобов`язання за договором купівлі-продажу виконав належним чином, однак відповідачем замовлений товар було надіслано з порушенням обумовленого строку, а також надіслано товар неналежної якості.

Судова колегія дійшла висновку, що в цих відносинах позивач є споживачем товару, а відповідач є продавцем товару, тобто між сторонами по справі виникли правовідносини, які регулюються Законом № 1023-XII.

Згідно з ч.2 ст.22 Закону № 1023-XII передбачає, що при задоволенні вимог споживача суд одночасно вирішує питання щодо відшкодування моральної (немайнової) шкоди.

Згідно з роз`ясненнями Пленуму Верховного Суду України, які викладені у пунктах 2,3 та 5 постанови № 4 від 1.03.1995 «Про судову практику у справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», спори про відшкодування заподіяної фізичній чи юридичній особі моральної (немайнової) шкоди розглядаються при порушенні зобов`язань, які підпадають під дію Закону "Про захист прав споживачів" чи інших законів, що регулюють такі зобов`язання і передбачають відшкодування моральної (немайнової) шкоди.

Моральна шкода може полягати, зокрема, у порушенні прав, наданих споживачам.

Відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.

Особа (фізична чи юридична) звільняється від відповідальності по відшкодуванню моральної шкоди, якщо доведе, що остання заподіяна не з її вини. Відповідальність заподіювача шкоди без вини може мати місце лише у випадках, спеціально передбачених законодавством.

Ст. 23 Цивільного кодексу України визначено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна.

Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Якщо інше не встановлено законом, моральна шкода відшкодовується грошовими коштами, іншим майном або в інший спосіб.

Велика Палата Верховного Суду у своїй постанові від 01.09.2020 (справа № 216/3521/16-ц, провадження № 14-714цс19), розглядаючи спір про застосування цих норм законодавства, дійшла висновку, що, вирішуючи спір щодо відшкодування моральної шкоди за порушення споживчого договору суди мають враховувати, що моральна шкода за порушення цивільно-правового договору як спосіб захисту суб`єктивного цивільного права може бути компенсована і в тому разі, якщо це прямо не передбачено законом або тим чи іншим договором, і підлягає стягненню на підставі статей 16 та 23 ЦК України і статей 4 та 22 Закону про захист прав споживачів навіть у тих випадках, коли умовами договору право на компенсацію моральної шкоди не передбачено.

Проте, поняття «душевне страждання» в цивільному законодавстві не визначено, оскільки моральні страждання проходять у свідомості (психіці) особи. Проте, за звичаєм в суспільстві під моральними стражданнями розуміють різноманітні негативні переживання особи при настанні певних ситуацій (відчуття образи, хвилювання, емоційного неспокою, приниження, обурення, несправедливості, роздратування, пригніченості, розпачу, психологічного дискомфорту тощо).

Судова колегія погоджується з доводом апелянта, що надіслання відповідачем товару неналежної якості з порушенням обумовленого строку, пропозиція придбання деталі неналежної якості, ігнорування ним вимоги про повернення передоплати, необхідність звернення до суду за захистом прав та очікування на вирішення справи в суді, яка розглядалася шість місяців, що свідчить про його стикання з недобросовісним продавцем на ринку, завдало йому душевних страждань, тобто підтверджує факт заподіяння йому моральної шкоди як споживачу товару, який він намагався придбати у відповідача.

Судова колегія погоджується з доводом апелянта, що протиправність поведінки відповідача полягає у невиконанні зобов`язання передачі оплаченого товару належним чином у встановлений строк та у неповерненні суми передоплати, яка встановлена судом першої інстанції на підставі ст.ст. 526, 530, 610, 673 ч.ч.1,2, 678 ч.2 ЦК України, та саме з цією поведінкою існує причинний зв`язок з заподіяною позивачу моральної шкоди відповідачем.

Проте, відповідач ОСОБА_2 свій процесуальний обов`язок щодо доведення відсутності в його діях вини при виникненні та виконанні зобов`язання з поставки замовленого товару не виконав та доводи позивача щодо заподіяння йому моральної шкоди не спростував.

При визначенні розміру відшкодування шкоди, судова колегія виходить з факту доведеності душевних страждань, отриманих позивачем, проте зазначає, що оцінити їх глибину позбавлена можливості, оскільки для цього необхідні спеціальні знання у сфері іншій, ніж право, без яких встановити відповідні обставини неможливо, враховує ігнорування відповідачем можливість вирішити спірне питання в позасудовому порядку та вжиття позивачем додаткових зусиль для захисту своїх прав, які він вважав порушеними, в судовому порядку, та вважає, що розмір грошового відшкодування моральної шкоди у сумі 800 грн. буде відповідати вимогам розумності і справедливості.

Отже, суд першої інстанції не в повній мірі з`ясував обставини, що мають значення для справи, не визначився з характером правовідносин, що виникли між сторонами, та не вірно застосував норми права до встановлених фактів.

За встановлених судом обставин та враховуючи наведене, в силу п.п.1,4 ч.1 ст.376 ЦПК України рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню з ухваленням нового судового рішення про часткове задоволення вимог про відшкодування моральної шкоди.

Згідно з ч.3 ст.22 Закону № 1023-XII споживачі звільняються від сплати судового збору за позовами, що пов`язані з порушенням їх прав.

Проте, за подання позову до суду першої інстанції позивач сплатив судовий збір у розмірі 840,80 грн., що підтверджується квитанцією № 59249 від 01.10.2020 (а.с.1), а за подачу апеляційної скарги сплатив судовий збір у розмірі 1 261,20 грн., що підтверджується квитанцією про сплату № 93707 від 27.04.2021.

Згідно з ч.ч.1 та 2 ст.133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом.

Згідно з пунктом 1 ч.1 ст.7 Закону України «Про судовий збір» сплачена сума судового збору повертається за клопотанням особи, яка його сплатила за ухвалою суду в разі зменшення розміру позовних вимог або внесення судового збору в більшому розмірі, ніж встановлено законом.

Повернення помилково сплаченого судового збору (без подальшого звернення до суду, на рахунок іншого суду тощо) здійснюється відповідно до Порядку повернення (перерахування) коштів, помилково або надміру зарахованих до державного та місцевих бюджетів, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 3 вересня 2013 року № 787, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 25 вересня 2013 року за № 1650/24182 (зі змінами, внесеними наказом Міністерства фінансів України від 8 грудня 2021 року № 647, зареєстрованим у Міністерстві юстиції України 24 грудня 2021 року за № 1674/37296).

За таких умов сплачений судовий збір у сумі 2102 (дві тисячі сто дві) грн. підлягає поверненню позивачу ОСОБА_1 .

Згідно з ч.1 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Відповідно до роз`яснень, що викладені у пункті 35 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах» від 17 жовтня 2014 року №10 якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, якщо його також не звільнено від сплати цих витрат.

Враховуючи часткове задоволення позову, що становить 8 % від ціни позову, з відповідача ОСОБА_2 має бути стягнутий судовий збір у сумі 168,16 грн на користь держави.

Відповідно до ч.5 ст.258 ЦК України датою ухвалення рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено повне чи скорочене). Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 376, 381, 382, 384, 389, 390 ЦПК України, судова колегія, -

постановила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Заочне рішення Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 07 квітня 2021 року в частині відмови у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування моральної шкоди - скасувати та прийняти нову постанову.

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування моральної шкоди задовольнити частково.

Стягнути зі ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 грошові кошти на відшкодування моральної шкоди у сумі 800 грн.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь держави судовий збір у сумі 168,16 грн.

Повернути ОСОБА_1 сплачений судовий збір у сумі 2102 (дві тисячі сто дві) грн відповідно до Порядку повернення (перерахування) коштів, помилково або надміру зарахованих до державного та місцевих бюджетів

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених п.п. «а»-«г» п.2 ч.3 ст.389 ЦПК України.

Головуючий суддя - Л.А. Гірняк

Судді- С.М.Сегеда

О.С.Комлева