ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 524/8773/21 Номер провадження 22-ц/814/1625/22Головуючий у 1-й інстанції Погрібняк О. М. Доповідач ап. інст. Карпушин Г. Л.
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 липня 2022 року м. Полтава

Полтавський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: головуючого (судді-доповідача): Карпушина Г.Л., суддів: Кузнєцової О.Ю., Хіль Л.М., при секретарі судового засідання: Бродській В.О., -

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Автозаводського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 11 квітня 2022 року (ухвалене суддею Погрібняк О.М., повний текст рішення складено суддею 11 квітня 2022 року) у справі за позовом ОСОБА_1 до комунального некомерційного медичного підприємства «Кременчуцька міська дитяча лікарня» про стягнення заробітної плати,-

В С Т А Н О В И В :

У вересні 2021 ОСОБА_1 звернулась до комунального некомерційного медичного підприємства «Кременчуцька міська дитяча лікарня» про стягнення заробітної плати.

В обґрунтування позовних вимог зазначила, що з 10.11.2011 вона була прийнята на посаду сестри медичної кабінету функціональної діагностики 0,5 ставки та 0,5 ставки дитячої поліклініки сестри медичної до Кременчуцької міської дитячої лікарні, яку в подальшому перетворено на КНМП «Кременчуцька міська дитяча лікарня». Після змін у штатному розписі працювала на посаді сестри медичної кабінету функціональної діагностики 0,5 ставки консультативно-діагностичного центру та 0,5 ставки сестри медичної функціональної діагностики. З 28.01.2020 її було увільнено від роботи у зв`язку з прийняттям на військову службу за контрактом зі збереженням місця роботи, посади і середнього заробітку на період проходження військової служби за контрактом. 29.01.2020 вона уклала контракт про проходження громадянами України військової служби у збройних силах України на посадах рядового складу з Міністерством оборони України в особі командира ІНФОРМАЦІЯ_2 Сухопутних військ Збройних Сил України. Контакт укладено строком три роки, тобто до 29.01.2023. Згідно з наказом командира військової частини НОМЕР_2 (по стройовій частині) від 17.02.2021 № 43 ОСОБА_1 , санітарний інструктор інженерної роти, вибула у відпустку по вагітності та пологам з 17 лютого по 22 червня 2021 року. ІНФОРМАЦІЯ_1 позивач народила сина ОСОБА_2 . Згідно з наказом командира військової частини НОМЕР_2 (по стройовій частині) від 23.06.2021 № 148 позивач прибула з відпустки по вагітності та пологам (листок непрацездатності серія АЛД № 301482) та вибула у відпустку по догляду за дитиною до досягненню нею трирічного віку.

В червні 2021 року відповідач припинив виплату позивачу середньої заробітної плати. Вважає, що припинивши виплату їй середнього заробітку, відповідач припустився порушення вимог законів, якими передбачені гарантії прав військовослужбовців.

Вказала, що оскільки на час укладення нею контракту про проходження військової служби діяв особливий період діяльності усіх інституцій України, який не закінчився на час звернення до суду з позовом, то на неї поширюються гарантії, визначені ч. 3 ст. 119 Кодексу Законів про працю України. Виходячи із приписів Закону України «Про військовий обов`язок військову службу», вона є особою, яка на даний час проходить військову службу. Той факт, що вона скористалась правом на отримання соціальної відпустки по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку не змінює факту проходження нею військової служби і на даний час, не припиняє дію контракту та не припиняє дію гарантій, передбачених ч. 3 ст. 119 Кодексу Законів про працю України. Відповідач помилково ототожнює поняття проходження військової служби та безпосереднього виконання обов`язків військової служби. Період військової служби є загальним поняттям по відношенню до виконання обов`язків військової служби, і включає в себе як службовий час, так і час відпочинку та перебування військовослужбовця у відпустках. Просила суд стягнути з Комунального некомерційного медичного підприємства «Кременчуцька міська дитяча лікарня» на її користь, заробітну плату за період з 01.05.2021 по 31.08.2021 визначену без утримання податків та інших обов`язкових платежів у сумі 32488,42 грн.

Рішенням Автозаводського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 11 квітня 2022 року у задоволенні позову ОСОБА_1 до комунального некомерційного медичного підприємства «Кременчуцька міська дитяча лікарня» про стягнення заробітної плати - відмовлено.

З вказаним рішенням суду не погодилася ОСОБА_1 та подала на нього апеляційну скаргу, в якій прохала скасувати рішення Автозаводського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 11 квітня 2022 року та ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити у повному обсязі. Апелянт вважає, що рішення суду першої інстанції є незаконним, необґрунтованим та таким, що прийнято з порушенням норм матеріального та процесуального права.

Зокрема вказує, що суд першої інстанції помилково витлумачив положення ч.3 ст. 119 КЗпП України та прийшов до помилкових висновків про те, що закон нібито пов?язує визначені ним гарантії виключно з певним положенням військовослужбовця. Також вважає, що суд неправильно витлумачив положення ст.ст. 17,18 ЗУ «Про відпутки», ст. 25 ЗУ «Про загальнообов?язкове державне страхування», та не надавши оцінки положенням ст. 30 цього Закону, суд прийшов до необгрунтованих висновків щодо відсутності підстав збереження виплати середнього заробітку за місцем попередньої роботи жінки - військовослужбовця, саме з дати відпустки військовослужбовця у зв?язку з вагітністю та пологами. Вказує, що оскільки на час укладення нею контракту про проходження військової служби діяв особливий період діяльності усіх інституціуй України, який не закінчився на час звернення до суду із цим позовом, та на неї поширюються гарантії, визначені ч.3 ст. 119 КЗпП України.

Від представника відповідача КНМП «Кременчуцька міська дитяча лікарня» - М.О. Лобова надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому останній спростовуючи доводи, які викладені в апеляційній скарзі, та підтримуючи рішення суду першої інстанції, прохав апеляційну скаргу залишити без задоволення, а судове рішення без змін.

Судове засідання проводилося в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, без повідомлення сторін згідно положень передбачених ч.13 ст.7 ЦПК України, та ч.1ст. 369 ЦПК України, з дотриманням принципу гласності судового процесу та забезпеченням сторонам права на своєчасне та повне отримання інформації про хід та результати розгляду справи.

Колегія суддів, заслухавши доповідача, перевіривши матеріали справи та мотиви апеляційної скарги, приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з наступних підстав.

У відповідності з ч.1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Згідно вимог ст. 367 ЦПК України передбачено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Відповідно п.1 ч.1 ст. 374 ЦПК України, суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Згідно ч.1 ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом, що 10.11.2011 ОСОБА_1 була прийнята на посаду сестри медичної кабінету функціональної діагностики на 0,5 ставки та 0,5 ставки дитячої поліклініки сестри медичної у Кременчуцькій міській дитячій лікарні.

05.04.2018 рішенням XXVIII сесії Кременчуцької міської ради Полтавської області від 21.12.2017 Кременчуцьку міську дитячу лікарню перетворено на комунальне некомерційне медичне підприємство «Кременчуцька міська дитяча лікарня». У зв`язку зі змінами у штатному розписі, позивач продовжила працювати на посаді сестри медичної кабінету функціональної діагностики 0,5 ставки консультативно-діагностичного центру і 0,5 ставки сестри медичної кабінету функціональної діагностики (стаціонар), відповідно до наказу № 14 від 10.04.2018, із відповідним записом у трудову книжку.

З 28.01.2020 позивача було увільнено від роботи у зв`язку з прийняттям на військову службу за контрактом зі збереженням місця роботи, посади і середнього заробітку на період проходження військової служби за контрактом, що підтверджується наказом директора КНМП «Кременчуцька міська дитяча лікарня» від 16.01.2020 № 88 «Про увільнення ОСОБА_1 від роботи у зв`язку з прийняттям на військову службу за контрактом».

29.01.2020 ОСОБА_1 уклала Контракт про проходження громадянами України військової служби у збройних силах України на посадах рядового складу з Міністерством оборони України в особі командира ІНФОРМАЦІЯ_2 Сухопутних військ Збройних Сил України. Контакт укладено строком три роки, тобто до 29.01.2023.

Відповідно до довідки ТВО командира військової частини НОМЕР_2 полковника ОСОБА_3. № 428 від 10.08.2021 сержант ОСОБА_1 перебуває на військовій службі в військовій частині НОМЕР_2 м. Кременчук з 29.01.2020 по теперішній час.

Згідно з наказом командира військової частини НОМЕР_2 (по стройовій частині) від 17.02.2021 №43 ОСОБА_1 , санітарний інструктор інженерної роти, вибула у відпустку по вагітності та пологам на 126 діб з 17 лютого по 22 червня 2021 року.

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_1 народила сина ОСОБА_2 , що підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_1 , виданим Кременчуцьким міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Північно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Суми), актовий запис №521 від 08.05.2021.

Листом за вих. №1546/32/15/361 від 26.05.2021 Військова частина НОМЕР_2 надала до КНМП «Кременчуцька міська лікарня» копію наказу №43 від 17.02.2021 про відпустку по вагітності та пологах ОСОБА_1 та копію листка непрацездатності АЛД №301482.

Відповідно до листка непрацездатності АЛД №301482 ОСОБА_1 перебувала на амбулаторному та стаціонарному лікуванні у зв`язку з вагітністю та пологами з 17.02.2021. Приступити до роботи 23.06.2021.

Наказом директора КНМП «Кременчуцька міська лікарня» №280 від 26.05.2021 «Про призупинення виплати середнього заробітку» враховуючи роз`яснення управління Держпраці у Полтавській області від 23.11.2020, наказ командира військової частини (по стройовій частині) НОМЕР_2 №43 від 17.02.2021 про відпустку по вагітності і пологам сержанта ОСОБА_1 , санітарного інспектора інженерної роти в м. Кременчуці на 126 діб з 17 лютого по 22 червня 2021 ОСОБА_1 призупинено з 27.05.2021 по 22.06.2021 виплату середнього заробітку у зв`язку з вагітністю та пологами.

Листом від 14.06.2021 за вих. № 08-03/926 КНМП «Кременчуцька міська дитяча лікарня» повідомила позивача про необхідність вирішення питання щодо оформлення відпустки по догляду за дитиною до досягнення нею 3-х річного віку у зв`язку з закінченням терміну дії листка тимчасової непрацездатності в зв`язку з вагітністю та пологами № 301482 від 25.02.2021.

Позивач вказувала, що в червні 2021 року відповідач припинив виплату їй середньої заробітної плати.

16.06.2021 ОСОБА_1 звернулась до відповідача із заявою, в якій просила надати їй роз`яснення про причину припинення виплат середньої заробітної плати.

Листом від 24.06.2021 вих. №01-03/956 КНМП «Кременчуцька міська дитяча лікарня» повідомила, що враховуючи наказ командира військової частини (по стройовій частині) НОМЕР_2 № 43 від 17.02.2021 року «Про відпустку по вагітності і пологам сержанта ОСОБА_1 » та копію листка непрацездатності АЛД № 301482 від 25.02.2021 року, закладу охорони здоров`я стало відомо про її вагітність. Посилаючись на приписи статті 119 Кодексу Законів про працю України, ст. 18 Закону України «Про відпустки», ст.ст. 2, 24 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», відповідач вказав, що з дати відпустки військовослужбовця у зв`язку з вагітністю та пологами підстав для виплати середнього заробітку не вбачається, оскільки військовослужбовцем не виконуються обов`язки військової служби. Витрати середнього заробітку, передбачені ст. 119 КЗпП України можуть бути відновлені лише після того як військовослужбовець приступить виконання обов`язків військової служби.

Листом від 25.06.2021 № 1546/32/15/486 Військова частина НОМЕР_2 надала до КНМП «Кременчуцька міська лікарня» витяг з наказу від 23.06.2021 № 148 та копію свідоцтва про народження дитини НОМЕР_1 .

Наказом директора КНМП «Кременчуцька міська лікарня» №314 від 25.06.2021 «Про призупинення виплати середнього заробітку» враховуючи роз`яснення управління Держпраці у Полтавській області від 23.11.2020, витяг із наказу командира військової частини (по стройовій частині) НОМЕР_2 №148 від 23.06.2021, лист військової частини НОМЕР_2 №1546/32/15/486 від 25.06.2021 та копію свідоцтва про народження дитини серія НОМЕР_1 від 08.05.2021 ОСОБА_1 призупинено з 23.06.2021 по 05.05.2024 виплату середнього заробітку у зв`язку з відпусткою по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку.

Відповідно до акту, складеного працівниками КНМП «Кременчуцька міська дитяча лікарня» від 10.08.2021 ОСОБА_1 переглянула накази від 26.05.2021 № 280 та від 25.06.2021 № 314 та відмовилась поставити на них підпис про ознайомлення з ними.

Відмовляючи ОСОБА_1 у задоволенні позовних вимог суд першої інстанції виходив з того, що з дати відпустки військовослужбовця у зв`язку з вагітністю та пологами підстав для виплати середнього заробітку не вбачається, оскільки військовослужбовцем не виконуються обов`язки військової служби. Виплати середнього заробітку, передбачені ст. 119 КЗпП України можуть бути відновлені лише після того, як військовослужбовець приступить до виконання обов`язків військової служби.

Розглядаючи спір, судова колегія вважає, що суд першої інстанції повно і всебічно дослідив і оцінив обставини по справі, надані сторонами докази, правильно визначив юридичну природу спірних правовідносин.

Частинами 2 і 3 статті 119 цього Кодексу передбачено, що працівникам, які залучаються до виконання обов`язків, передбачених законами України «Про військовий обов`язок і військову службу» і «Про альтернативну (невійськову) службу», «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», надаються гарантії та пільги відповідно до цих законів.

За працівниками, призваними на строкову військову службу, військову службу за призовом осіб офіцерського складу, військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період, військову службу за призовом осіб із числа резервістів в особливий період або прийнятими на військову службу за контрактом, у тому числі шляхом укладення нового контракту на проходження військової служби, під час дії особливого періоду на строк до його закінчення або до дня фактичного звільнення зберігаються місце роботи, посада і середній заробіток на підприємстві, в установі, організації, фермерському господарстві, сільськогосподарському виробничому кооперативі незалежно від підпорядкування та форми власності і у фізичних осіб - підприємців, у яких вони працювали на час призову. Таким працівникам здійснюється виплата грошового забезпечення за рахунок коштів Державного бюджету України відповідно до Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей».

За змістом частини другої статті 39 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» за громадянами України, які призвані на строкову військову службу, військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період, або прийняті на військову службу за контрактом у разі виникнення кризової ситуації, що загрожує національній безпеці, оголошення рішення про проведення мобілізації та (або) введення воєнного стану на строк до закінчення особливого періоду або до оголошення рішення про демобілізацію, але не більше одного року, зберігаються місце роботи (посада), середній заробіток на підприємстві, в установі, організації незалежно від підпорядкування та форми власності, місце навчання у навчальному закладі незалежно від підпорядкування та форми власності та незалежно від форми навчання.

Відповідно до статті 1 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» особливий період - період функціонування національної економіки, органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, Збройних Сил України, інших військових формувань, сил цивільного захисту, підприємств, установ і організацій, а також виконання громадянами України свого конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, який настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової) або доведення його до виконавців стосовно прихованої мобілізації чи з моменту введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях та охоплює час мобілізації, воєнний час і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій.

Законом України від 17 березня 2014 року № 1126-VІІ був затверджений Указ Президента України від 17 березня 2014 року № 303 «Про часткову мобілізацію», який набрав чинності з дня його опублікування у газеті «Голос України» від 18 березня 2014 року № 49. Таким чином, з 18 березня 2014 року по теперішній час в Україні діє особливий період, який закінчується з прийняттям Президентом України відповідного рішення про переведення усіх інституцій України на функціонування в умовах мирного часу.

Президент України відповідного рішення про переведення державних інституцій на функціонування в умовах мирного часу не приймав.

Аналізуючи зазначені нормативні акти можна констатувати, що на час виникнення спірних правовідносин, на час ухвалення оскаржуваного рішення суду першої інстанції і до тепер в Україні зберігається особливий період з часу його введення в дію 18.03.2014 року.

Тому за працівниками, призваними на строкову військову службу, військову службу за призовом осіб офіцерського складу, військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період або прийнятими на військову службу за контрактом зберігаються місце роботи, посада і середній заробіток.

Як вбачається з матеріалів справи, що позивач ОСОБА_1 29.01.2020 року уклала Контракт з Міністерством оборони України в особі командира ІНФОРМАЦІЯ_2 Сухопутних військ Збройних Сил України, строком на три роки, тобто до 29.01.2023 року.

З урахуванням наведеного, за позивачем, яка в особливий період була прийнята на військову службу за контрактом, зберігаються місце роботи, посада і середній заробіток на підприємстві (установі, організації), в якому вона працювала на час укладення контракту, незалежно від підпорядкування та форми власності.

Згідно з наказом командира військової частини НОМЕР_2 (по стройовій частині) від 17.02.2021 №43 ОСОБА_1 , санітарний інструктор інженерної роти, вибула у відпустку по вагітності та пологам на 126 діб з 17 лютого по 22 червня 2021 року.

Тому, з 23.06.2021 по 05.05.2024 виплату середнього заробітку ОСОБА_1 призупинено у зв`язку з відпусткою по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку.

Відповідно до ст. 17 Закону України «Про відпустки» на підставі медичного висновку жінкам надається оплачувана відпустка у зв`язку з вагітністю та пологами тривалістю: 1) до пологів - 70 календарних днів; 2) після пологів - 56 календарних днів (70 календарних днів - у разі народження двох і більше дітей та у разі ускладнення пологів), починаючи з дня пологів.

За ч.1 ст. 18 Закону України «Про відпустки» після закінчення відпустки у зв`язку з вагітністю та пологами за бажанням матері або батька дитини одному з них надається відпустка для догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку.

Згідно з ч.1 ст. 25 Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування» допомога по вагітності та пологах надається застрахованій особі у формі матеріального забезпечення, яке компенсує втрату заробітної плати (доходу) за період відпустки у зв`язку з вагітністю та пологами. Допомога по вагітності та пологах застрахованій особі виплачується за весь період відпустки у зв`язку з вагітністю та пологами, тривалість якої становить 70 календарних днів до пологів і 56 (у разі ускладнених пологів або народження двох чи більше дітей - 70) календарних днів після пологів. Розмір зазначеної допомоги обчислюється сумарно та надається застрахованій особі в повному обсязі незалежно від кількості днів відпустки, фактично використаних до пологів.

Військовослужбовці - жінки користуються всіма пільгами, передбаченими законодавством з питань соціального захисту жінок, охорони материнства і дитинства. На період вагітності та пологів зазначений у медичному висновку військовослужбовець - жінка на підставі наказу командира (начальника, керівника) увільняється від виконання службових обов`язків з виплатою допомоги у зв`язку з вагітністю та пологами, яка надається у розмірі 100 відсотків грошового забезпечення.

Доводи апелянта про те, що суд першої інстанції помилково витлумачив положення ч.3 ст.119 КЗпП України, є необгрунтованими, оскільки положенням вказаної статті встановлено «збереження середнього заробітку», а не його «виплату», оскільки працівникам, за якими зберігається місце роботи та середній заробіток, здійснюється виплата грошового забезпечення за рахунок коштів Державного бюджету України відповідно до Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей».

Законодавством передбачено збереження середнього заробітку як гарантія заборони зменшення заробітної плати, отримуваної працівником до призову та гарантія отримання заробітної плати після повернення з військової служби, а також для обчислення страхового стажу.

Тому, за період відпустки по догляду за дитиною до досягнення нею віку трьох років відповідно до чинного законодавства Украхни не передбачено, ні збереження заробітної плати, ні грошового забезпечення.

Таким чиноми, враховуючи вищевикладені обставини, місцевий суд дійшов правильного висновку, що з дати відпустки військовослужбовця у зв`язку з вагітністю та пологами підстав для виплати середнього заробітку не вбачається, оскільки військовослужбовцем не виконуються обов`язки військової служби. Виплати середнього заробітку, передбачені ст. 119 КЗпП України можуть бути відновлені лише після того, як військовослужбовець приступить до виконання обов`язків військової служби.

Приведені в апеляційній скарзі доводи про те, що суд не дав оцінки наданих сторонами доказам не можуть бути прийняті до уваги, оскільки вони зводяться до переоцінки доказів і незгоди з висновками суду по їх оцінці.

Відповідно до вимог ст.89 ЦПК України оцінка доказів є виключною компетенцією суду, переоцінка доказів діючим законодавством не передбачена.

Крім цього, зазначене також узгоджується з практикою Європейського суду з прав людини, відповідно до якої пункт перший статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматися як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент.

Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно братидо уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень.

Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Проніна проти України» від 18 липня 2006 року).

Тому, вирішуючи даний спір, суд першої інстанції в достатньо повному обсязі встановив права і обов`язки сторін, обставини по справі, перевірив доводи і дав їм належну правову оцінку, ухвалив рішення, яке відповідає вимогам закону. Висновки суду обґрунтовані і підтверджені письмовими матеріалами справи та поясненнями учасників процесу.

За таких обставин, судова колегія вважає, що доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального чи процесуального права, які призвели або могли призвести до неправильного вирішення справи, а тому задоволенню вони не підлягають.

Керуючись ст. 367, 374, 375, 382 ЦПК України, Полтавський апеляційний суд, -

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Рішення Автозаводського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 11 квітня 2022 року - залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів, шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Повний текст постанови виготовлено 07 липня 2022 року.

Головуючий суддя : __________________ Г.Л. Карпушин

Судді: _______________ О.Ю. Кузнєцова_______________ Л.М. Хіль