Справа № 706/556/22
УХВАЛА

11 липня 2022 року м. Христинівка Черкаська область

Суддя Христинівського районного суду Черкаської області Довготько Т.М., розглянувши заяву Товариства з обмеженою відповідальністю «АГРОПРОМИСЛОВА КОМПАНІЯ «ЕЛІТ ПРОДУКТ» інтереси якого представляє адвокат Чернілевський Віталій Григорович про забезпечення позову у цивільній справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «АГРОПРОМИСЛОВА КОМПАНІЯ «ЕЛІТ ПРОДУКТ» до Головного управління Держгеокадастру у Черкаській області, ОСОБА_1 про визнання незаконним та скасування наказу про передачу земельної ділянки у власність, визнання недійсним свідоцтва про право власності, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач ТОВ «АГРОПРОМИСЛОВА КОМПАНІЯ «ЕЛІТ ПРОДУКТ» через свого представника адвоката Чернілевського В.Г. звернулося до суду з позовом до Головного управління Держгеокадастру у Черкаській області, ОСОБА_1 про визнання незаконним та скасування наказу про передачу земельної ділянки у власність, визнання недійсним свідоцтва про право власності в якому просить визнати незаконним та скасувати наказ Головного управління Держгеокадастру у Черкаській області від 05.02.2014 року № ЧП/:02:003/00001994 про затвердження документації із землеустрою та надання у власність ОСОБА_1 земельної ділянки сільськогосподарського призначення із земель державної власності, площею 2,000 га (кадастровий номер 0:02:003:0187) у приватну власність для ведення особистого селянського господарства (код КВ ЦПЗ- секція А, підрозділ 01.03) в адмінмежах Верхняцької селищної ради Христинівського району Черкаської області за межами населеного пункту; визнати недійсним свідоцтво про право власності, серія та номер: НОМЕР_1 , виданий 19.02.2014, видавник: Реєстраційна служба Христинівського районного управління юстиції Черкаської області, видане ОСОБА_1 на земельну ділянку з кадастровим номером 0:02:003:0187.

Одночасно з позовом ТОВ «АГРОПРОМИСЛОВА КОМПАНІЯ «ЕЛІТ ПРОДУКТ» через свого представника адвоката Чернілевського Віталія Григоровича подало до суду заяву про забезпечення позову. В обґрунтування заяви заявник вказує, що підставами позовних вимог є порушення порядку відведення у приватну власність земельної ділянки, передбаченого ст.ст. 116, 118 Земельного кодексу України, а саме: Головне управління Держгеокадастру у Черкаській області своїм наказом передало відповідачу ОСОБА_1 земельну ділянку з кадастровим номером :02:003:0187 площею 2 га, сформованої за рахунок земельної ділянки площею 17,7105 га, яка перебуває в оренді ТОВ «АГРОПРОМИСЛОВА КОМПАНІЯ «ЕЛІТ ПРОДУКТ» на підставі договору оренди від 22.02.2008 року (в редакції від 05.11.2011 року), без припинення оренди та без погодження на таке відведення ТОВ «АГРОПРОМИСЛОВА КОМПАНІЯ «ЕЛІТ ПРОДУКТ» як землекористувача земельною ділянкою. Відповідач має можливість розпорядитися спірною земельною ділянкою, що може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду у справі. Позивач має обґрунтовані підстави вважати, що протягом часу, за який буде розглядатися дана справа, відповідач буде вчиняти дії, спрямовані на відчуження земельної ділянки з кадастровим номером :02:003:0187, передачу її користування третім особам або користування такою земельною ділянкою. У випадку відчуження відповідачем земельної ділянки та при наступному задоволенню позовних вимог, позивач буде знову змушений звертатися до суду за захистом своїх прав з подальшим скасуванням права власності/право користування земельною ділянкою, витребування її на свою користь. Такі дії будуть очевидно незаконними, протиправними, та направленими на порушення прав та інтересів позивача як чинного землекористувача земельної ділянки. Задля унеможливлення зловживань з боку відповідача, враховуючи воєнний стан, складну, нестабільну ситуацію в Україні, вважає необхідним забезпечити позов шляхом накладення арешту на земельну ділянку площею 2,00 га з кадастровим номером :02:003:0187 для ведення особистого селянського господарства, що перебуває у власності ОСОБА_1 , з забороною розпорядження нею, до набрання законної сили судовим рішенням у даній справі. Такі заходи вважає цілком співмірними та такими, що не входять до переліку способів, якими закон забороняє забезпечувати позови.

Так, дослідивши матеріали цивільної справи, вивчивши заяву про забезпечення позову суд прийшов до наступного.

Згідно з ч. 1 ст. 149 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову.

Відповідно до ч.2 ст.149 ЦПК України забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Пунктами 1, 2 ч. 1 ст. 150 ЦПК України встановлено, що позов може бути забезпечено накладенням арешту та забороною вчиняти певні дії.

Згідно з ч. 3 ст. 150 ЦПК України заходи забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Відповідно до п.4 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 22.12.2006 року №9 «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову», розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам. При встановленні зазначеної відповідності слід враховувати, що вжиті заходи не повинні перешкоджати господарській діяльності юридичної особи або фізичної особи, яка здійснює таку діяльність і зареєстрована відповідно до закону як підприємець. Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв`язку із застосуванням відповідних заходів. Наприклад, обмеження можливості господарюючого суб`єкта користуватися та розпоряджатися власним майном іноді призводить до незворотних наслідків.

Одним із критеріїв обґрунтованості заяви є наявність причинного зв`язку між конкретним видом забезпечення позову, про який йдеться у відповідній заяві, та наслідком у формі потенційної загрози виконанню рішення суду.

Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має врахувати наскільки конкретний захід, який пропонується вжити, пов`язаний з предметом позову, наскільки він співрозмірний позовній вимозі, і яким чином цей захід фактично реалізує мету його вжиття.

Згідно ст. 56 ЗУ «Про виконавче провадження» арешт майна полягає у проведенні його опису, оголошенні заборони розпоряджатися ним, а у разі потреби - в обмеженні права користування майном, здійсненні опечатування або вилученні його у боржника та переданні на зберігання іншим особам, про що зазначається в акті опису. Види, обсяги і строк обмеження встановлюються державним виконавцем у кожному конкретному випадку з урахуванням властивостей майна, його значення для власника чи володільця, необхідності використання та інших обставин.

Тобто, арешт є найбільш обтяжливим заходом, який підлягає примусовому виконанню органами державної виконавчої служби, відповідно до Інструкції з організації примусового виконання рішень, та полягає у проведенні опису, оголошенні заборони розпоряджатися, а в разі потреби обмеженні права користування майном.

У своїй заяві про забезпечення позову заявник не обґрунтував та не навів правових підстав для вжиття заходів забезпечення позову шляхом накладення арешту, а посилання в заяві про забезпечення позову лише на потенційну можливість, щодо створення умов, при яких ефективний захист буде ускладнено, а виконання рішення суду унеможливлено, без наведення відповідного обґрунтування та підтвердження доказами, не є достатньою підставою для задоволення відповідної заяви.

Аналізуючи викладене, суд дійшов висновку, що заява про забезпечення позову не підлягає задоволенню.

Одночасно суд роз`яснює, що ця відмова не позбавляє заявника на повторне звернення до суду із заявою про забезпечення позову в порядку встановленому ЦПК України, з урахуванням аргументів, вказаних в мотивувальній частині ухвали.

Керуючись статтями 149-153, 260 ЦПК України,-

ПОСТАНОВИВ:

У задоволенні заяви Товариства з обмеженою відповідальністю «АГРОПРОМИСЛОВА КОМПАНІЯ «ЕЛІТ ПРОДУКТ» інтереси якого представляє адвокат Чернілевський Віталій Григорович про забезпечення позову у цивільній справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «АГРОПРОМИСЛОВА КОМПАНІЯ «ЕЛІТ ПРОДУКТ» до Головного управління Держгеокадастру у Черкаській області, ОСОБА_1 про визнання незаконним та скасування наказу про передачу земельної ділянки у власність, визнання недійсним свідоцтва про право власності - відмовити.

Копію ухвали невідкладно направити заявнику.

Апеляційна скарга на ухвалу суду подається протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення. Учасник справи, якому повна ухвала не була вручена у день її проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на ухвалу суду - якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Апеляційна скарга подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції.

Суддя Т.М.Довготько