Справа № 308/3560/21
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

18 лютого 2022 року місто Ужгород

Ужгородський міськрайонний суд Закарпатської області в складі головуючої судді Голяни О.В., за участю секретаря судового засідання Лецак Н.В., позивача ОСОБА_1 , її представників адвокатів Цуга Ю.Ю., Гайданка Т.М., розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Ужгороді в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про усунення перешкод в користуванні власністю шляхом визнання припиненими права на користування квартирою та виселення,-

ВСТАНОВИВ:

Стислий виклад позиції позивача та відповідача.

23 березня 2021 року позивач ОСОБА_1 звернулась до суду із позовом до ОСОБА_2 , в якому просить усунути їй перешкоди в користуванні власністю шляхом визнання припиненим права ОСОБА_2 на користування квартирою АДРЕСА_1 ; виселити ОСОБА_2 з вказаної квартири.

Позов обґрунтувала тим, що вона є одноособовим власником спірної квартири, в якій з 21.05.2002 року з її дозволу зареєстрований та проживає її колишній чоловік ОСОБА_2 .

Після розірвання шлюбу відповідач систематично ображає та принижує позивачку, вчиняє щодо неї дії, що містять ознаки домашнього насильства, чинить їй перешкоди в користуванні квартирою, внаслідок чого між сторонами виникли вкрай неприязнені відносини. Позивачка повністю утримує квартиру, сплачує комунальні платежі, має намір вселити в квартиру чоловіка, з яким в майбутньому має намір зареєструвати шлюб.

20 травня 2021 року відповідачем ОСОБА_2 подано до суду відзив на позовну заяву, який обґрунтовано тим, що 04.09.1993 року було укладено шлюб між ним та ОСОБА_1 , після укладення шлюбу сторони переїхали жити в квартиру АДРЕСА_2 , яка була придбана відповідачем за його особисті кошти та належала йому на праві власності. Батьки дружини ОСОБА_1 мали у власності трьохкімнатну квартиру за адресою АДРЕСА_3 та запропонували їм цю квартиру, а натомість запропонували продати квартиру ОСОБА_2 , після чого відповідач продав свою квартиру, а половину грошей віддав батькам дружини на кришу будинку, що розташований в АДРЕСА_4 . Після цього батьки дружини подарували ОСОБА_1 трьохкімнатну квартиру за адресою: АДРЕСА_5 . Відповідно до рішення Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 09.06.2020 року шлюб між сторонами розірвано. Витрати на утримання квартири сторони несуть порівну, ОСОБА_2 сплачує за газ, його доставку, а позивачка сплачує водопостачання та електроенергію, тобто витрати на утримання квартири сторони несуть порівну. Іншого житла ОСОБА_2 не має. Його колишня дружина ОСОБА_1 штучно провокує конфлікти, кінцева мета яких є виселення відповідача за спірної квартири. В задоволенні позову просить суд відмовити / а.с.52-63, т.1/.

26 травня 2021 року представником позивача адвокатом Гайданка Т.М. подано до суду відповідь на відзив. Зазначає, що відповідач з невідомих для ОСОБА_1 мотивів не продав, а подарував 30.04.2002 року квартиру за адресою АДРЕСА_6 невідомій третій особі. 30.02.2020 року після відкриття провадження по справі про розірвання шлюбу відповідач відчужив належну йому частку квартири АДРЕСА_7 , тобто штучно створив ситуацію, що у нього немає іншого місця для проживання.

Відповідач ОСОБА_2 систематично принижує, ображає позивачку, чинить на неї моральний тиск. Відповідач є працевлаштованим, отримує заробітну плату, тобто має можливість вийняти інше житло для проживання. У відповідача є у власності нежитлова будівля - зерносклад за адресою АДРЕСА_8 , яку він може відчужити та придбати собі інше житло.

Твердження відповідача, що він оплачує комунальні платежі є такими, що не відповідають дійсності, оскільки позивачка здійснює дані платежі з власної картки /а.с.75-89, т.1/.

17 червня 2021 року відповідачем ОСОБА_2 подано до суду заперечення на відповідь на відзив. Просить врахувати обставину, яка передувала набуттю позивачем права власності на спірну квартиру, зокрема ним продаж квартири за адресою АДРЕСА_6 ; а також відсутність у нього іншого житла. Вказує, що він є людиною спокійною та врівноваженою, саме позивачка вчиняє щодо нього дії психологічного характеру, які мають ознаки домашнього насильства. Вартість нежитлової будівлі зерноскладу за адресою АДРЕСА_8 становить 5000 грн /а.с. 97-103, т.1/.

Заяви ( клопотання) учасників справи.

08 квітня 2021 року позивачкою ОСОБА_1 подано заяву про усунення зазначених в ухвалі від 26.03.2021 року недоліків; заявлено клопотання про встановлення додаткового строку для подання доказів по справі, а саме: договору дарування № 275 від 03.02.2020; інформації щодо доходів ОСОБА_2 ; постанови судді Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 23.11.2020 по справі № 308/10723/20; витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно щодо квартири за адресою АДРЕСА_5 /т.1, а.с. 23-26/.

20 травня 2021 року представником позивача адвокатом Гайданка Т.М. подано заяву, в якій просить визнати поважними причини неподання позивачем доказів у встановлений строк та одночасно просить долучити до матеріалів справи докази по справі, а саме: копію постанови Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 23.11.2020 року по справі №308/10723/21, з відміткою про набрання нею законної сили /т.1, а.с. 45/.

21 травня 2021 року представником позивача адвокатом Гайданка Т.М. подано заяву, в якій просить суд викликати та допитати в якості свідків ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , допитати в якості свідка позивача по справі ОСОБА_1 /т.1, а.с.64/.

21 травня 2021 року представником позивача адвокатом Гайданка Т.М. подано заяву, в якій просить суд витребувати докази від приватного нотаріуса Ужгородського міського нотаріального округу Селехман О.А., а саме: копію договору дарування від 03.02.2020, серія та номер 275,; витребувати від Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області копію постанови судді в справі №308/10723/20, з відміткою про набрання нею законної сили; витребувати від ДПІ у м. Ужгород ГУ ДПС у Закарпатській області інформацію з державного реєстру фізичних осіб - платників податків про доходи ОСОБА_2 за період з 07.08.2020 по день набрання витребуваної інформації. /т.1, а.с.65/.

21 травня 2021 року представником позивача адвокатом Гайданка Т.М. подано заяву, в якій просить визнати поважними причини неподання позивачем доказів у встановлений строк та одночасно просить долучити до матеріалів справи докази по справі, а саме: витяг з державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності, індексний номер 255110717 від 30.04.2021 року, лист Ужгородського районного управління поліції від 21.04.2021 року №7170/106/25-2021; копію термінового заборонного припису стосовно кривдника серії АА№015557 від 26.04.2021 року /т.1, а.с.69-74/.

27 травня 2021 року відповідачем ОСОБА_2 подано до суду заяву про відкладення розгляду справи /т.1, а.с.90/.

29 червня 2021 року представником позивача адвокатом Гайданка Т.М. подано заяву, в якій просить суд при постановленні рішення в даній справі врахувати висновки щодо застосування відповідних норм, викладених в Постановах Верховного Суду /т.1, а.с.121-148/.

29 червня 2021 року представником позивача адвокатом Гайданка Т.М. подано заяву, в якій просить суд викликати та допитати в якості свідка ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , мешканку АДРЕСА_9 , а.с.149/.

05 липня 2021 року відповідачем ОСОБА_2 подано до суду заперечення щодо розгляду справи у порядку спрощеного провадження /т.1, а.с.159-175/.

09 липня 2021 року адвокатом Кузьма К.І., яка діє в інтересах ОСОБА_2 , подано до суду заяву про надання їй можливості ознайомитись з матеріалами справи /т.1, а.с.176-179/.

09 липня 2021 року представником позивача адвокатом Гайданка Т.М. подано заяву, в якій просить суд визнати поважними причини неподання позивачем доказів у встановлений строк та одночасно просить долучити до матеріалів справи консультативний висновок спеціаліста лікаря ОСОБА_7 від 07.07.2021 року, консультацію лікаря Бидняк В.В, від 08.07.2021 року, рецепт №22260 від 08.07.2021 року, рецепт №22261 від 08.07.2021 року /т.1, а.с. 180-184/.

21 липня 2021 року відповідачем ОСОБА_2 подано до суду заяву про зупинення провадження у справі до вирішення справи за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на постанови Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 23.11.2020 року та від 01.07.2021 року /т.1, а.с.189-204/,

22 липня 2021 року представником позивача адвокатом Гайданка Т.М. подано заяву, в якій просить суд якій просить суд визнати поважними причини неподання позивачем доказів у встановлений строк та одночасно просить долучити докази по справі постанову Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 01.07.2021 по справі № 308/5620/21; медичну картку амбулаторного хворого ОСОБА_1 Л 63; довідку АТ «Приватбанк» від 13.07.2021 з додатком; договори розподілу природного газу, про надання послуг з поводження з побутовими відходами, типовий договір постачання природного газу побутовим споживачам, договір про надання послуг з газопостачання /т.1, а.с. 205-229/.

30 вересня 2021 року відповідачем ОСОБА_2 подано до суду заяви про зупинення провадження у справі, про відкладення розгляду справи на іншу дату /т.1, а.с.239-243/.

25 жовтня 2021 року відповідачем ОСОБА_2 подано до суду заяву про зупинення провадження у справі /т.2, а.с.1-2/.

25 жовтня 2021 року позивачкою ОСОБА_1 подано до суду заяву про проведення судового засідання у її відсутності, позовні вимоги та всі заявлені нею клопотання підтримує в повному обсязі та просить їх задовольнити. Проти зупинення провадження заперечує. /т.2, а.с. 3/.

25 жовтня 2021 року відповідачем ОСОБА_2 подано до суду заяву про зупинення провадження у справі /т.2, а.с.4-7/.

10 листопада 2021 на виконання ухвали суду від 25 жовтня 2021 надано інформацію з державного реєстру фізичних осіб - платників податків про доходи ОСОБА_2 за період з 07.08.2020 року по 30.06.2021 /а.с.21-22, т.2/.

16 листопада 2021 року представником позивача ОСОБА_1 , адвокатом Цуга Ю.Ю. подано до суду заяву про вступ у праву як представника /т.2, а.с.24-27/.

16 листопада 2021 представником позивача адвокатом Цуга Ю.Ю. подано до суду заяву/клопотання, в якій просить суд якій просить суд визнати поважними причини неподання позивачем доказів у встановлений строк та одночасно просить долучити до матеріалів справи копію постанови судді Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 21.10.2021 року в справі №308/9459/21 та копію постанови Закарпатського апеляційного суду від 01.11.2021 року в справі №308/10723/20 / т.2, а.с. 28-45/.

09.12.2022 на виконання ухвали суду від 25 жовтня 2021 приватним нотаріусом Ужгородського міського нотаріального округу Селехман О.А. надано копію договору дарування частини квартири від 03.02.2020 /т.2 а.с.60-61/.

Інші процесуальні дії у справі.

Ухвалою Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 26.03.2021 року позовну заяву ОСОБА_1 залишено без руху та встановлено строк для усунення зазначених в ухвалі недоліків /т.1, а.с.20-21/.

30 квітня 2021 року ухвалою Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області відкрито провадження у справі, розгляд справи призначено розглядати в порядку спрощеного позовного провадження /т.1, а.с.40-41/.

29 червня 2021 року ухвалою Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області справу № 308/3560/21 вирішено розглядати за правилами загального позовного провадження, призначено підготовче судове засідання /т.1, а.с. 156/.

Ухвалою суду від 25 жовтня 2021 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті; викликано до суду в якості свідків ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ; ОСОБА_5 , ОСОБА_6 ; вирішено допитати в якості свідка позивача по справі ОСОБА_1 ; витребувано від приватного нотаріуса Ужгородського нотаріального округу Закарпатської області Селехман О.А. копію договору дарування серії та номер 275, виданого 03.02.2020 року приватним нотаріусом Ужгородського нотаріального округу Селехман О.А.; витребувано від Державної податкової інспекції у м. Ужгороді Головного управління ДПС у Закарпатській області інформацію з державного реєстру фізичних осіб - платників податків про доходи ОСОБА_2 за період з 07.08.2020 року по день надання відомостей; в мотивувальній частині ухвали відмовлено в задоволенні клопотання відповідача про зупинення провадження по справі /т.2, а.с. 8-12/.

В судовому засіданні 06.12.2021 судом з врахуванням думку відповідача, який не заперечив проти поновлення процесуальних строків, поновлено позивачу процесуальний строк на подання доказів по суті спору.

Пояснення учасників справи в судовому засіданні

Позивачка ОСОБА_1 в судовому засіданні пояснила, що спірна квартира складається з трьох кімнат, кожен з членів колишнього подружжя користується окремою кімнатою. Їх спільна дочка, яка є повнолітньою, проживає окремо на орендованій квартирі. Відповідач періодично вчиняє щодо позивачки дії, що містять ознаки домашнього насильства; також відповідач зловживає алкогольними напоями, вчиняє скандали, створюючи для неї нестерпні умови проживання.

Представники позивача адвоката Цуга Ю.Ю., Гайданка Т.М. в судовому засіданні просили позов задовольнити з мотивів, викладених у такому.

Відповідач ОСОБА_2 в судовому засіданні проти задоволення позову заперечив. Пояснив, що спірна квартира є його єдиним житлом, іншого помешкання для проживання він не має. Вартість належного йому нежитлового приміщення є недостатньою для придбання житла. Належну йому частку в квартирі АДРЕСА_10 він в січні 2020 року подарував молодшому брату, оскільки той доглядає за їх батьками.

Проти вселення до квартири нового чоловіка позивачки, а також доньки не заперечує.

Всі випадки притягнення його до адміністративної відповідальності за ознаками вчинення ним правопорушення, що містять ознаки домашнього насильства, спровоковані позивачкою з метою виселити його з квартири. Алкогольними напоями не зловживає. Конфлікти між ним та позивачкою відсутні.

Фактичні обставини, встановлені судом та зміст спірних правовідносин.

Так, в судовому засіданні встановлено, що 04.09.1993 року між сторонами по справі ОСОБА_8 (після розірвання шлюбу ОСОБА_9 ) та ОСОБА_2 було укладено шлюб.

ІНФОРМАЦІЯ_2 у сторін народилася донька ОСОБА_10 , яка на момент розгляду справи є повнолітньою, створила свою сім`ю, яка складається з чоловіка ОСОБА_11 та сина ОСОБА_11 , 2019 р.н. Повнолітня донька ОСОБА_3 зареєстрована в спірній квартирі АДРЕСА_1 , однак фактично не проживає в ній /а.с.12 - 14, т.1./

04.02.2002 року ОСОБА_12 , ОСОБА_6 , ОСОБА_13 подарували, а ОСОБА_8 прийняла в дар квартиру АДРЕСА_1 , що підтверджується договором дарування від 04.02.2002, нотаріально посвідченим державним нотаріусом Першої Ужгородської державної нотаріальної контори Ластівкою А.В.

12.02.2002 вказаний договір був зареєстрований у встановленому законом порядку/а.с.6, т.1/. Відповідно до інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта №255110717 від 30.04.2021 року, квартира загальною площею 64,6 кв.м., житловою площею 39,6 кв.м., за адресою: АДРЕСА_5 , належить на праві приватної власності, ОСОБА_1 на підставі договору дарування серії та номер 3-587, виданий 04.02.2002 року, державним нотаріусом Першої Ужгородської нотаріальної контори Ластівка А.В. /т.1. а.с.70/.

Дарувальники ОСОБА_12 , ОСОБА_6 являються батьками позивача ОСОБА_1 , що підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_1 /а.с.150, т.1/.

Отже, позивач по справі ОСОБА_1 являється одноосібним власником квартири за адресою: АДРЕСА_5 .

Технічним паспортом стверджено, що загальна площа квартири за адресою: АДРЕСА_5 становить 64,6 кв.м., житлова 39,6 кв.м., квартира складається з трьох окремих кімнат /а.с.9, т.1/.

30.04.2002 року ОСОБА_2 подарував ОСОБА_14 квартиру під АДРЕСА_2 , що підтверджується договором дарування від 30.04.2002, нотаріально посвідченим приватним нотаріусом Ужгородського міського нотаріального округу Данич О.Ф. В тексті угоди сторони передбачили, що договір укладається не про людське око, не приховує іншу угоду і відповідає дійсним намірам сторін створити для себе юридичні наслідки, не носить характеру мнимої та удаваної угоди /а.с.86, т.1/.

Сторони зареєстровані в спірній квартирі; фактично вдвох проживають в ній. Відповідач зареєстрований в спірній квартирі з 21.05.2002, що стверджується копією паспорта громадянина України ОСОБА_2 серії НОМЕР_2 та довідкою відділу реєстрації місця проживання виконавчого комітету Ужгородської міської ради № 933/18-06 від 29.04.2021 /а.с.7, 39 т.1./, а вселився в спірну квартиру за згодою позивача як член її сім`ї - чоловік, тобто набув право користуванням чужим майном, яке по своїй суті є сервітутом.

В судовому засіданні встановлено, що на час розгляду даної справи сторони спільного побуту не ведуть.

09.06.2020 року рішенням Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області по справі №308/10480/19, яке набрало законної сили 07.08.2020, шлюб між ОСОБА_8 та ОСОБА_2 розірвано, після розірвання шлюбу відновлено дружині дошлюбне прізвище « ОСОБА_9 ». В мотивувальній частині рішення суду зазначено, що спільне життя у подружжя не склалося, оскільки у сторін по справі різні погляди на сімейні відносини та сімейні обов`язки, внаслідок чого виникають непорозуміння і сварки, що призвело до втрати любові та поваги один до одного, шлюб фактично перестав існувати, носить формальний характер /а.с.4-5, т.1/.

Після розірвання шлюбу сторони не укладали ніяких договорів, предметом яких є проживання ОСОБА_2 у спірній квартирі.

Докази того, що відповідач має інше житло, в матеріалах справи відсутні. Відповідачу на праві власності належить нежитлова будівля, зерносклад загальною площею 74,4 кв.м., за адресою: АДРЕСА_8 , підставою виникнення права власності є договір купівлі-продажу від 14.10.2009 року, що підтверджується інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта №245747714 від 24.02.2021 року /т.1, а.с.28/.

21.01.2020 відповідач по справі ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , ОСОБА_15 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , ОСОБА_16 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , подарували ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , ѕ частки квартири АДРЕСА_10 . Вказаний договір дарування посвідчений 03.02.2020 приватним нотаріусом Ужгородського міського нотаріального округу Селехман О.А. /т.2, а.с.61/. Відповідно до інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта №245712220 від 24.02.2021 року, квартира загальною площею 51,1 кв.м., житловою площею 27,1 кв.м., за адресою: АДРЕСА_11 належить на праві приватної власності ОСОБА_2 /т.1, а.с. 29/.

Протягом 2020-2021 років між сторонами часто виникали конфлікти на побутовому рівні, щодо яких ОСОБА_1 неодноразово зверталася до правоохоронних органів.

Докази антигромадської поведінки ОСОБА_1 в матеріалах справи відсутні.

Постановою судді Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області Крегул М.М. від 23.11.2020 року, яка залишена без змін постановою Закарпатського апеляційного суду від 01.11.2021 року /справа 308/10723/20/ ОСОБА_2 визнано винним у вчиненні правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 173-2 КУпАП, та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу у розмірі десяти неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 170,00 грн. З тексту постанови вбачається, що 11.10.2020 о 21 год. ОСОБА_2 , перебуваючи за місцем свого проживання, вчинив умисну сварку зі своєю дружиною, штовхнув та намагався нанести удар в область голови /т.1, а.с. 49, т.2, а.с.37-43/.

Постановою судді Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області Дергачової Н.В. від 01.07.2021 року /справа 308/15670/21/ ОСОБА_2 визнано винним у вчиненні правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 173-2 КУпАП, та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу у розмірі двадцяти неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 340,00 грн. /т.1, а.с. 208/. З тексту постанови вбачається, що ОСОБА_2 17.04.2021 близько 21 год. за адресою АДРЕСА_5 вчинив домашнє насильство відносно співмешканки та дочки, а саме: висловлювався нецензурною лайкою, вчинив моральний тиск, внаслідок чого могла бути завдана шкода їх здоров`ю. Правопорушення вчинено повторно протягом року.

Постановою судді Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області Шумило Н.Б. від 21.10.2021 року /справа 308/9459/21/ провадження у справі про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_2 за ч.1 ст. 173-2 КУпАП закрито на підставі п.7 ч.1 ст.247 КУпАП у зв`язку із закінченням на момент розгляду справи про адміністративне правопорушення строку накладення адміністративного стягнення. З тексту постанови вбачається, що ОСОБА_2 17.07.2021 року близько 23 год. вчинив домашнє насильство до колишньої дружини, а саме: ображав нецензурною лайкою /т.2, а.с.34-36/.

Відповідач ОСОБА_2 з 15.10.2020 року перебуває на профілактичному обліку Ужгородського РУП ГУНП в Закарпатській області як кривдник. Також в матеріалах справи наявний терміновий заборонний припис, відповідно до якого ОСОБА_2 заборонено в будь - який спосіб контактувати з постраждалою особою ОСОБА_1 строком на 10 діб з 19 год. 26.04.2021 по 10 год. 06.05.2021 /а.с.71-72, т.1/.

Позивач ОСОБА_1 , допитана в судовому засіданні в якості свідка, пояснила, що протягом кількох останніх робіт її колишній чоловік поводить себе агресивно, зловживає алкогольними напоями. В кінці серпня 2019 року ОСОБА_2 не пустив позивачку ночувати в належній їй квартирі. Згадала випадок, коли відповідач здійснив спробу її зґвалтувати. Також був випадок, коли ОСОБА_2 погрожував скоїти суїцид, при цьому казав, що в його смерті буде звинувачена ОСОБА_1 . Внаслідок постійної загрози з боку відповідача вона перестала спати вночі, вимушена звернутися до лікаря - психотерапевта для лікування.

В матеріалах справи наявні консультативний висновок спеціаліста від 07.07.2021, відповідно до якого ОСОБА_1 встановлені діагнози остеохондроз хребта у дорослих, шийний остеохондроз з радикулярним синдромом, стан після ЧМТ (струс головного мозку в жовтні 2020), рекомендоване лікування у невропатолога. Також наявна лікарська консультація від 08.07.2021, відповідно до якої ОСОБА_1 рекомендована психотерапія; призначені ліки (а.с.182- 184, т.1). 08.07.2021 ОСОБА_1 зверталася до лікаря за скаргами на головні болі, відчуття тривоги; рекомендована психотерапія, медикаментозне лікування /а.с.209-210, т.1/.

Свідок ОСОБА_3 пояснила, що являється повнолітньою донькою позивача ОСОБА_1 та відповідача ОСОБА_2 , проживає окремо від батьків в орендованій квартирі разом зі своїм чоловіком та дитиною. Проживати разом з батьками не може, так як останні весь час сваряться між собою, батько принижує її та її матір, висловлюється нецензурною лайкою. Батько схильний до вчинення насильства в сім`ї. Також пояснила, що ОСОБА_2 має можливість проживати разом з його батьками в квартирі за адресою: АДРЕСА_12 .

Допитана в судовому засіданні свідок ОСОБА_6 пояснила, що являється матір`ю позивачки. ЇЇ зять ОСОБА_2 поводить себе агресивно, зловживає спиртними напоями.

Опитані відповідачем сусіди сторін, які проживають в будинку АДРЕСА_13 , ОСОБА_17 , ОСОБА_18 , ОСОБА_19 , ОСОБА_20 , ОСОБА_21 надали відповідачу ОСОБА_2 позитивну характеристику /а.с.106-110, т.1/. За місцем роботи ОСОБА_2 також характеризується позитивно /а.с.111, т.1 /.

Відповідно до відомостей з Державного реєстру фізичних осіб - платників податків ДПС України про суми виплачених доходів від 01.11.2021 року №28636 ОСОБА_2 за період з 01.07.2020 року по 30.06.2021 року отримав доходи, в тому числі соціальні виплати та заробітну плату, у розмірі 39676,18 грн. /а.с.22, т.2/.

Відповідно до довідок АТ КБ «ПРИВАТБАНК» від 04.03.2021 року №E4FKGVGVA98U949SA, від 13.07.2021 року №IECLD9G8NR1GL1NL, ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_3 , з карти № НОМЕР_4 ……..9719 були здійснені платежі за енергопостачання, водопостачання, оплата за газ, за послуги розподілу (доставку) газу, оплата здійснювалася за ОСОБА_8 та ОСОБА_2 /а.с.15-17, 211-219 т.1/.

Договори №42DN880-3562-21 про розподіл природного газу від 15.07.2021 /т.1, а.с.221-223/; №1209865 про надання послуг з поводження з побутовими відходами від 01.06.2021 /т.1, а.с. 224-225/, про надання послуг з газопостачання №У-0009865с2, за адресою АДРЕСА_5 укладені з позивачкою ОСОБА_1 .

Оцінка суду.

Cпір з приводу користування житловим приміщенням виник між колишнім подружжям, одному з яких належить на праві особистої приватної власності квартира в цілому, а інший з подружжя вселився у квартиру як член сім`ї власника і продовжує користуватися нею після розірвання шлюбу та припинення сімейних відносин.

Конституцією України передбачено як захист права власності, так і захист права на житло.

Статтею 41 Конституції України встановлено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

Частиною першою статті 383 ЦК України та статтею 150 ЖК УРСР визначено, що громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди.

Згідно зі статтею 156 ЖК УРСР члени сім`ї власника жилого будинку (квартири), які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку (квартири), якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням.

До членів сім`ї власника будинку (квартири) належать особи, зазначені в частині другій статті 64 цього Кодексу (до членів сім`ї наймача належать дружина наймача, їх діти і батьки. Членами сім`ї наймача може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з наймачем і ведуть з ним спільне господарство). Припинення сімейних відносин з власником будинку (квартири) не позбавляє їх права користування займаним приміщенням. У разі відсутності угоди між власником будинку (квартири) і колишнім членом його сім`ї про безоплатне користування жилим приміщенням до цих відносин застосовуються правила, встановлені статтею 162 цього Кодексу.

Статтею 317 ЦК України встановлено, що власникові належить право володіння, користування і розпорядження своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місце знаходження майна.

Згідно з статтею 391 ЦК України власник має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

Зазначена норма матеріального права визначає право власника, у тому числі житлового приміщення або будинку, вимагати усунення будь-яких порушень свого права від будь-яких осіб будь-яких шляхом, який власник вважає прийнятним.

Право користування чужим майном передбачено у статтях 401-406 ЦК України.

У частині першій статті 401 ЦК України передбачено, що право користування чужим майном (сервітут) може бути встановлене щодо земельної ділянки, інших природних ресурсів (земельний сервітут) або іншого нерухомого майна для задоволення потреб інших осіб, які не можуть бути задоволені іншим способом.

У частині першій статті 402 ЦК України вказано, що сервітут може бути встановлений договором, законом, заповітом або рішенням суду.

Право користування чужим майном може бути встановлено щодо іншого нерухомого майна (будівлі, споруди тощо).

Права члена сім`ї власника житла на користування цим житлом визначено у статті 405 ЦК України, у якій зазначено, що члени сім`ї власника житла, які проживають разом із ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником.

У статті 406 ЦК України унормовано питання припинення сервітуту. Сервітут припиняється у разі, зокрема, припинення обставини, яка була підставою для встановлення сервітуту. Сервітут може бути припинений за рішенням суду на вимогу власника майна за наявності обставин, які мають істотне значення. Сервітут може бути припинений в інших випадках, встановлених законом.

Аналіз положень глави 32 ЦК України свідчить, що сервітут - це право обмеженого користування чужою нерухомістю в певному аспекті, не пов`язане з позбавленням власника нерухомого майна правомочностей володіння, користування та розпорядження щодо цього майна.

Якщо відповідач спільним побутом із позивачем не пов`язаний, його право на користування чужим майном підлягає припиненню на вимогу власника цього майна на підставі частини другої статті 406 ЦК України.

Такого висновку дійшла Велика палата Верховного Суду в справі №686/11782/17-ц від 15 січня 2020 року. Аналогічний по суті висновок зроблений Верховним Судом України у постанові від 15 травня 2017 року в справі № 734/387/15-ц, що користування чужим майном підлягає припиненню на вимогу власника цього майна відповідно до положень частини другої статті 406 ЦК України, Верховним Судом у складі колегії суддів Другої цивільної палати Касаційного цивільного суду у постановах від 16 січня 2019 року в справі № 243/7004/17-ц (провадження № 61-25371св18), від 16 жовтня 2019 року у справі 243/9627/16-ц (провадження № 61-34009св18), від 23 жовтня 2019 року у справі № 766/12748/16-ц (провадження № 61-31405св18).

Відповідно до статті 150 Житлового кодексу Української РСР громадяни, які мають у приватній власності будинок, квартиру, користуються нею для особистого проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд.

Відповідно до статті 157 Житлового кодексу Української РСР членів сім`ї власника жилого будинку (квартири) може бути виселено у випадках, передбачених частиною першою статті 116 цього Кодексу. Виселення провадиться у судовому порядку без надання іншого жилого приміщення.

Згідно частини першої статті 116 Житлового кодексу Української РСР якщо наймач, члени його сім`ї або інші особи, які проживають разом з ним, систематично руйнують чи псують жиле приміщення, або використовують його не за призначенням, або систематичним порушенням правил соціалістичного співжиття роблять неможливим для інших проживання із ними в одній квартирі чи в одному будинку, а заходи запобігання і громадського впливу виявились безрезультатними, виселення винних на вимогу наймодавця або інших заінтересованих осіб провадиться без надання іншого жилого приміщення.

З аналізу вказаної норми можна зробити висновок про те, що для застосування норм цієї статті необхідна наявність двох умов: систематичне порушення правил співжиття, а також вжиття заходів попередження або громадського впливу, які не дали позитивних результатів. Під заходами впливу маються на увазі заходи попередження, що застосовуються судами, прокурорами, органами внутрішніх справ, тощо.

Систематичність порушення правил співжиття визначається, виходячи з кількісного показника протягом необмеженого проміжку часу. Такий висновок зробив ВС в постанові від 22 січня 2020 року у справі №679/1657/18. При цьому суттєвим є факт повторного вчинення одного й того самого правопорушення, що свідчить про те, що застосовані заходи впливу є безрезультатними.

Верховним Судом також зазначено про необхідність враховувати та належним чином перевіряти доводи позивача про систематичне порушення відповідачем правил співжиття, що робить неможливим для інших проживання з ним в одному будинку. Крім того, для правильного вирішення справи суди повинні встановити, що попередні заходи запобігання виявились безрезультатними.

Відповідно до статті 1 першого Протоколу до Конвенції кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Відповідно до практики ЄСПЛ під майном також розуміються майнові права.

Згідно із статтею 8 Конвенції кожен має право на повагу до свого приватного та сімейного життя, до свого житла та кореспонденції.

Поняття «житло» не обмежується приміщеннями, яке законно займають або законно створено. Чи є конкретне місце проживання «житлом», яке підлягає захисту на підставі пункту 1 статті 8 Конвенції, залежить від фактичних обставин, а саме від наявності достатніх та триваючих зв`язків із конкретним місцем (рішення ЄСПЛ від 18 листопада 2004 року в справі «Прокопович проти Росії», заява № 58255/00, пункт 36). Втрата житла є найбільш крайньою формою втручання у право на повагу до житла (рішення ЄСПЛ від 13 травня 2008 року у справі «МакКенн проти Сполученого Королівства», заява № 19009/04, пункт 50).

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 13 жовтня 2020 року в справі № 447/455/17 (провадження № 14-64цс20) сформувала висновки про основні принципи застосування статті 8 Конвенції та статті 1 першого Протоколу до Конвенції, викладені у рішеннях ЄСПЛ, у справах з приводу користування житловими приміщеннями.

Так, виселення особи з житла без надання іншого житлового приміщення можливе за умови, що таке втручання у право особи на повагу до приватного життя та права на житло, передбачене законом, переслідує легітимну мету, визначену пунктом 2 статті 8 Конвенції, та є необхідним у демократичному суспільстві.

Навіть якщо законне право на зайняття житлового приміщення припинене, особа вправі сподіватися, що її виселення буде оцінене на предмет пропорційності у контексті відповідних принципів статті 8 Конвенції.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 21 серпня 2019 року у справі № 569/4373/16-ц (провадження № 14-298цс19) зауважила, що при вирішенні справи про виселення особи чи визнання її такою, що втратила право користування, що по суті буде мати наслідком виселення, виходячи із принципу верховенства права, суд повинен у кожній конкретній справі провести оцінку на предмет того, чи є втручання у право особи на повагу до його житла не лише законним, але й необхідним, відповідає нагальній необхідності та є співрозмірним із переслідуваною законною метою.

Розглядаючи питання про припинення права користування житлом колишнього члена сім`ї власника житла, суди мають брати до уваги як формальні підстави, передбачені статтею 406 ЦК України, так і зважати на те, що сам факт припинення сімейних відносин з власником будинку (квартири) не позбавляє їх права користування займаним приміщенням, та вирішувати спір з урахуванням балансу інтересів обох сторін.

Вирішуючи спір про виселення відповідача, суд також бере до уваги висновки Європейського суду з прав людини, викладені в рішенні від 03 вересня 2020 року у справі Левчук проти України.

У даному рішенні ЄСПЛ зазначено про те, що там, де особа достовірно стверджує про те, що вона зазнавала неодноразових актів домашнього насильства, якими б незначними поодинокі випадки не були, національні органи влади повинні оцінити ситуацію у всіх аспектах, включно з ризиком повторення подібних інцидентів. Серед іншого, ця оцінка повинна належним чином брати до уваги особливу вразливість жертв, які часто емоційно, фінансово чи іншим чином залежать від своїх кривдників, а також психологічний вплив можливого повторного знущання, залякування та насильства на їхнє повсякденне життя. Якщо встановлено, що на конкретну особу націлені систематичні дії, і за ними ймовірно йтимуть подальші випадки насильства, окрім реагування на конкретні випадки, органам влади може бути запропоновано вжити відповідних заходів загального характеру для боротьби з основною проблемою та запобігання жорстокому поводженню в майбутньому.

Судом при ухваленні рішення по даній справі враховано, що з 2002 року ОСОБА_2 постійно проживає у спірній квартирі, набув право користування спірною квартирою як член сім`ї позивача; квартира має три окремі житлові кімнати, тому позивач має можливість користуватись та проживати в окремій кімнаті; іншого житла відповідач не має.

Разом з тим, наявні у розглядуваній справі докази свідчать про те, що упродовж тривалого часу ОСОБА_1 зазнавала домашнього насильства з боку колишнього чоловіка відповідача ОСОБА_2 , що підтверджує порушення останнім правил співжиття.

Заходи запобігання і громадського впливу стосовно відповідача, зокрема неодноразове притягнення останнього протягом 2020 - 2021 років до адміністративної відповідальності за скоєння правопорушень, передбачених ч.1,2 ст. 173-2 КУпАП, виявилися цілком безрезультатними та не привели до припинення насильства щодо позивача. Така поведінка відповідача завдає перешкоди позивачу в користуванні житловим приміщенням, а також завдає шкоди здоров`ю позивача. Притягнення відповідача до адміністративної відповідальності не сприяло вихованню останнього в дусі додержання законів України, поваги до правил співжиття, а також запобіганню вчиненню нових правопорушень. Оцінюючи ситуацію в цілому, суд вбачає потенційний ризик домашнього насильства також і у майбутньому, якщо сторони продовжуватимуть жити під одним дахом.

Витрати з утримання квартири несе позивач, спільного побуту сторони не ведуть. Добровільно звільнити житло, яке належить позивачу на праві власності, відповідач не бажає.

З огляду на зазначене, з метою запобігти подальших випадків насильства щодо позивача, суд дійшов висновку про наявність підстав для задоволення позову, так як право позивача на її особисту недоторканість має пріоритет перед правом відповідача на житло. При прийнятті рішення судом враховується, що виселення є найбільш крайнім заходом втручання у права людини, однак застосування такого заходу може бути необхідним для захисту здоров`я та прав інших осіб.

Суд відкидає доводи ОСОБА_2 , що спірна квартира придбана також за його кошти, виручені від продажу належної йому квартири за адресою АДРЕСА_6 , оскільки належних та допустимих доказів на підтвердження вказаної обставини відповідачем не надано; квартира за адресою АДРЕСА_6 відчужена ОСОБА_2 безоплатно третій особі на підставі договору дарування.

Договір дарування спірної квартири АДРЕСА_1 недійсним в судовому порядку не визнавався.

Окрім того, ОСОБА_1 набула право власності на спірну квартиру на два місяці раніше (04.02.2002), ніж ОСОБА_2 подарував ОСОБА_14 квартиру під АДРЕСА_2 (30.04.2002), що спростовує доводи відповідача.

Оцінюючи виселення ОСОБА_2 з житлового приміщення на предмет пропорційності у контексті відповідних принципів статті 8 Конвенції, ураховуючи наведені вище обставини, суд вважає, що припинення права користування відповідачем спірним житлом шляхом його виселення відповідає такому критерію та переслідує легітимну мету, а тому позов підлягає до задоволення.

Керуючись статтями 10, 12, 13, 80, 81, 258, 259, 263-265 ЦПК України, суд,-

У Х В А Л И В :

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про усунення перешкод в користуванні власністю шляхом визнання припиненим права на користування квартирою та виселення - задовільнити.

Усунути ОСОБА_1 перешкоди в користуванні квартирою АДРЕСА_1 шляхом визнання припиненим права ОСОБА_2 на користування квартирою АДРЕСА_1 та шляхом виселення ОСОБА_2 з вказаної квартири.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржено до Закарпатського апеляційного суду. Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.

Сторони по справі:

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_7 , місце реєстрації: АДРЕСА_14 , реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_3 .

Відповідач: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , місце реєстрації: АДРЕСА_14 , реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_5 .

Повний текст рішення виготовлено 21 лютого 2022 року.

Суддя Олена ГОЛЯНА