Провадження № 2/761/3705/2022
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 червня 2022 року суддя Шевченківського районного суду м.Києва Рибак М.А., розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Саламандра» про відшкодування шкоди та стягнення страхового відшкодування, -

В С Т А Н О В И В:

У жовтні 2021 року ОСОБА_1 (далі по тексту - позивач) звернулась до суду із позовом до ПрАТ «Страхова компанія «Саламандра»(далі - відповідач) про відшкодування шкоди та стягнення страхового відшкодування.

Позовні вимоги мотивовані тим, що ОСОБА_2 , 30 жовтня 2020 року, керуючи автомобілем марки «Ленд Ровер Діскавері» д.н.з. НОМЕР_1 по вул. Михайлівська на перехресті з вул.. Хрещатик у м. Києві, виїхав на тротуар де здійснив зіткнення з припаркованим автомобілем марки «Хюндай Акцент» д.н.з. НОМЕР_2 та раптовий поворот праворуч, перетнув Алею Героїв Небесної Сотні, після чого виїхавши на площу перед Стелою та рухаючись по тротуарній зоні здійснив наїзд на пішохода ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , яка від отриманих травм загинула. За фактом вказаної дорожньо-транспортної пригоди були внесені відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000958 та розпочато досудове розслідування за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 286 КК України. Відповідальність водія транспортного засобу, а саме автомобіля марки «Ленд Ровер Діскавері» д.н.з. НОМЕР_1 , на дату вчинення дорожньо-транспортної пригоди застрахована згідно Полісу №200559747 у ПрАТ «СК «Саламандра».

10 лютого 2021 року на адресу відповідача було направлено заяву про виплату страхового відшкодування в інтересах доньки загиблої - ОСОБА_1 із долученням необхідних для прийняття рішення документів. Загальна сума страхового відшкодування становить 60 000,00 грн.

Листом від 01.04.2021 року діючим в інтересах відповідача, адвокатом Терзі О.С. повідомлено, про відсутність правових підстав для виплати страхового відшкодування через відсутність рішення по кримінальній справі за фактом вказаної ДТП посилаючись на п.36.2 ст.36 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (далі - Закон).

06 липня 2021 року на адресу відповідача було скеровано заяву про доручення документів, а саме: витягу з ЄРДР та копію обвинувального ату відносно ОСОБА_2 . Так в силу вимог ст.ст. 1166, 1187 ЦК України, настає незалежно від вини.

Таким чином, рішення про зупинення ПрАТ «СК «Саламандра» строків розгляду справи про виплату страхового відшкодування через відсутність постанови/вироку суду є необґрунтованим та таким, що порушує право потерпілих на отримання страхового відшкодування. Тому позивачка звернулась з даним позовом до суду та просить стягнути з відповідача на її користь страхове відшкодування у розмірі 60 000,00 грн., пеню, три відсотки річних та інфляційні витрати у загальному розмірі 6 373,81 грн., а також витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 7500 грн.

Ухвалою суду від 13.10.2021 року відкрито провадження у справі та призначено розгляд справи в порядку спрощеного позовного без повідомлення сторін.

16.11.2021 року, 08.12.2021 року та 13.12.2021 року до суду надійшли заяви позивачки про збільшення позовних вимог, відповідно до заяви від 13.12.2021 рок позивачка просила стягнути з відповідача страхове відшкодування у розмірі 60 000,00 грн., пеню, три відсотки річних та інфляційні витрати у загальному розмірі 10 067,02 грн., а також витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 7500 грн.

23.11.2021 року на адресу суду від відповідача надійшов відзив на позовну заяву, в якій просив у задоволенні позову відмовити. Відзив обґрунтовано тим, що на дату подання заяви про страхове відшкодування дорожньо-транспортна пригода розглядалась в рамках кримінальної справи, листом від 01.04.2021 року потерпілому роз`яснено, що на підставі положень ст. 36 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» строк на прийняття рішення по страховій справі припиняється до дати, коли страховику стане відомо про набрання рішенням у такій справі законної сили. При цьому, жодних вимог до потерпілого подати додатково якісь документи чи вирок суду у кримінальній справі з боку ПрАТ «СК «Саламандра» не встановлювалось. Право потерпілого на страхове відшкодування, відповідно до змісту листа від

01.04.2021 року, з боку ПрАТ «СК «Саламандра» не оспорювалось та не заперечувалось.

За даних обставин, суд вирішує справу за наявними матеріалами, що передбачено ч.8 ст. 178 ЦПК України.

Дослідивши письмові докази, які містяться в матеріалах справи, суд вважає, що позовні вимоги не підлягають задоволенню з наступних підстав.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом, 30 жовтня 2020 року ОСОБА_2 , керуючи автомобілем марки «Ленд Ровер Діскавері» д.н.з. НОМЕР_1 по вул. Михайлівська на перехресті з вул. Хрещатик у м. Києві, виїхав на тротуар де здійснив зіткнення з припаркованим автомобілем марки «Хюндай Акцент» д.н.з. НОМЕР_2 та раптовий поворот праворуч, перетнув Алею Героїв Небесної Сотні, після чого виїхавши на площу перед Стелою та рухаючись по тротуарній зоні здійснив наїзд на пішохода ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , яка від отриманих травм загинула.

За фактом вказаної дорожньо-транспортної пригоди були внесені відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000958 та розпочато досудове розслідування за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 286 КК України, що підтверджується витягом з Єдиного реєстру досудових розслідувань від 30.10.2020 року.

Відповідно до обвинувального акту у кримінальному провадженні № 0000958, ОСОБА_2 обвинувачує у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 286 КК України.

Відповідальність водія транспортного засобу, а саме автомобіля марки «Ленд Ровер Діскавері» д.н.з. НОМЕР_1 , на дату вчинення дорожньо-транспортної пригоди застрахована згідно Полісу №200559747 у ПрАТ «СК «Саламандра».

Відповідно до п. 27.3 ст. 27 Закону, страховик (у випадках, передбачених підпунктами "г" і "ґ" пункту 41.1 та підпунктом "в" пункту 41.2 статті 41 цього Закону, - МТСБУ) відшкодовує моральну шкоду, заподіяну смертю фізичної особи, її чоловіку (дружині), батькам (усиновлювачам) та дітям (усиновленим). Загальний розмір такого страхового відшкодування (регламентної виплати) цим особам стосовно одного померлого становить 12 мінімальних заробітних плат у місячному розмірі, встановлених законодавством на день настання страхового випадку, і виплачується рівними частинами.

Так, загальна сума страхового відшкодування становить 60 000,00 грн.

10 лютого 2021 року на адресу відповідача було направлено заяву про виплату страхового відшкодування в інтересах доньки загиблої - ОСОБА_1 із долученням необхідних для прийняття рішення документів.

Відповідно до п. 36.2. ст. 36 Закону, страховик (МТСБУ) протягом 15 днів з дня узгодження ним розміру страхового відшкодування з особою, яка має право на отримання відшкодування, за наявності документів, зазначених у статті 35 цього Закону, повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду, але не пізніш як через 90 днів з дня отримання заяви про страхове відшкодування зобов`язаний у разі визнання ним вимог заявника обґрунтованими - прийняти рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) та виплатити його.

Листом від 01.04.2021 року діючим в інтересах відповідача, адвокатом Терзі О.С. повідомлено, про відсутність правових підстав для виплати страхового відшкодування через відсутність рішення по кримінальній справі за фактом вказаної ДТП посилаючись на п.36.2 ст.36 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів».

Так, відповідач посилається та положення ст. 36 Закону, а саме якщо дорожньо-транспортна пригода розглядається в цивільній, господарській або кримінальній справі, перебіг цього строку припиняється до дати, коли страховику (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ) стало відомо про набрання рішенням у такій справі законної сили.

Відповідно до ст. 3 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності здійснюється з метою забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та/або майну потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди та захисту майнових інтересів страхувальників.

Згідно п. 1.7 ст. 1 Закону, забезпечений транспортний засіб - транспортний засіб, зазначений у чинному договорі обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності, за умови його експлуатації особами, відповідальність яких застрахована.

Згідно п. 1.6 ст. 1 Закону, власники транспортних засобів - юридичні та фізичні особи, які відповідно до законів України є власниками або законними володільцями (користувачами) наземних транспортних засобів на підставі права власності, права господарського відання, оперативного управління, на основі договору оренди або правомірно експлуатують транспортний засіб на інших законних підставах.

Згідно п. 1.4 ст. 1 Закону, особи, відповідальність яких застрахована, - страхувальник та інші особи, які правомірно володіють забезпеченим транспортним засобом. Володіння забезпеченим транспортним засобом вважається правомірним, якщо інше не встановлено законом або рішенням суду.

Відповідно до частини 1 статті 1187 Цивільного кодексу України: «Джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб». «Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку» (ч.2 ст.1187 ЦКУ).

Згідно ч. 5 статті 1187 цього Кодексу особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого.

Відповідно до п.1.7 Правил дорожнього руху водії зобов`язані бути особливо уважними до таких категорій учасників дорожнього руху, як пішоходи.

Згідно п.1.10 Правил дорожнього руху пішохід - особа, яка бере участь у дорожньому русі поза транспортними засобами і не виконує на дорозі будь-яку роботу.

З урахуванням зазначеної норми закону, пішохід не є джерелом підвищеної небезпеки, а тому наявність чи відсутність вини пішохода у настанні дорожньо-транспортної пригоди не може бути підставою для покладення на нього зобов`язання із відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки.

Відповідно до роз`яснень пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, викладених у пункті 8 його постанови від 01 березня 2013 року № 4 «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки», судам роз`яснено, що розглядаючи позови про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, суди повинні мати на увазі, що відповідно до статей 1166, 1187 ЦК України шкода, завдана особі чи майну фізичної або юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її завдала. Обов`язок відшкодувати завдану шкоду виникає у особи, що її завдала, за умови, що дії останнього були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, - незалежно від наявності вини.

Обов`язок відшкодувати завдану шкоду виникає у її заподіювана, коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, - незалежно від наявності вини. Враховуючи вищенаведене, вина водія у вчиненому кримінальному правопорушенні не має правового значення для вирішення справи щодо виплати страхового відшкодування.

Кримінальне провадження проводиться з метою встановлення вини водія у вчиненому правопорушенні та притягнення його до кримінальної відповідальності. При цьому факт настання ДТП наслідком якої є смерть пішохода у даній справі є встановленим, а тому у даному випадку відсутній обов`язок доказування вини Відповідача.

Верховний Суд України 03.12.2014 року при розгляді цивільної справи №6-183цс14 зробив правовий висновок, відповідно до якого законом не покладається на позивача обов`язок доказування вини відповідача в заподіянні шкоди, він лише повинен довести факт заподіяння такої шкоди відповідачем та її розмір.

Згідно п.35.1. ст.35 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» для отримання страхового відшкодування потерпілий чи інша особа, яка має право на отримання відшкодування, протягом 30 днів з дня подання повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду подає страховику заяву про страхове відшкодування.

Відповідно до п.35.2. ст.35 Закону до заяви додаються:

а) паспорт громадянина, а в разі його відсутності інший документ, яким відповідно до законодавства України може посвідчуватися особа заявника, якщо заявником є фізична особа;

б) документ, що посвідчує право заявника на отримання страхового відшкодування (довіреність, договір оренди, свідоцтво про право на спадщину), у разі якщо заявник не є потерпілим або його законним представником;

в) довідка про присвоєння одержувачу коштів ідентифікаційного номера платника податку (за умови його присвоєння), якщо заявником є фізична особа;

г) документ, що підтверджує право власності на пошкоджене майно на день скоєння дорожньо-транспортної пригоди, - у разі вимоги заявника про відшкодування шкоди, заподіяної майну;

ґ) свідоцтво про смерть потерпілого - у разі вимоги заявника про відшкодування шкоди, пов`язаної із смертю потерпілого;

д) документи, що підтверджують витрати на поховання потерпілого, - у разі вимоги заявника про відшкодування витрат на поховання потерпілого;

е) документи, що підтверджують перебування на утриманні потерпілого, його доходи за попередній (до настання дорожньо-транспортної пригоди) календарний рік, розміри пенсій, надані утриманцям внаслідок втрати годувальника, - у разі вимоги заявника про відшкодування шкоди у зв`язку із смертю годувальника;

є) відомості про банківські реквізити заявника (за наявності).

Положення статті 35 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» не містять вимог щодо подання разом із заявою про виплату страхового відшкодування доказів на підтвердження вини страхувальника у вчиненні ДТП.

Частиною 36.1 статті 36 Закону передбачено, що страховик, керуючись нормами цього Закону, приймає вмотивоване рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) або про відмову у здійсненні страхового відшкодування (регламентної виплати). Рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) приймається у зв`язку з визнанням майнових вимог заявника або на підставі рішення суду, у разі якщо спір про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) розглядався в судовому порядку. Якщо розмір заподіяної шкоди перевищує страхову суму, розмір страхової виплати (регламентної виплати) за таку шкоду обмежується зазначеною страховок: сумою.

Відповідно до вищенаведеної статті страховик приймає вмотивоване рішення пре здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) або про відмову здійсненні страхового відшкодування (регламентної виплати). Рішення про зупинення розгляду справи Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» не передбачено.

Таким чином, прийняття відповідачем рішення про зупинення строків розгляду у виплат страхового відшкодування через відсутність постанови/вироку суду є необґрунтованим та таким, що не ґрунтується на нормах спеціального Закону та порушує право потерпілої на отримання страхового відшкодування.

Окрім цього встановлено, що з моменту отримання страховою компанією заяви про виплату страхового відшкодування минуло більше 90 днів, та потерпіла так і не отримала належного страхового відшкодування.

Вказана позиція підтверджується судовою практикою по аналогічних спорах, а саме постановою Рівненського апеляційного суду від 20.07.2021 року у справі №949/1531/20 (копія вказаного судового рішення долучаємо до матеріалів).

Згідно ст. 36.5 Закону, за кожен день прострочення виплати страхового відшкодування (регламентної виплати) з вини страховика (МТСБУ) особі, яка має право на отримання такого відшкодування, сплачується пеня з розрахунку подвійної облікової ставки Національного банку України, яка діє протягом періоду, за який нараховується пеня.

Звертаючись до суду з позовом, позивач зазначав, що відповідачем пропущено строк виконання грошового зобов`язання, а тому за період з 09.04.2021 року по 06.12.2021 року необхідно стягнути пеню за несвоєчасне виконання зобов`язання у розмірі 6313,97 грн., 3% річних 1 193,42 грн., інфляційних витрат 2 559,63 грн.

Відповідно до частини першої статті 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплати гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Згідно з частиною другою статті 509 ЦК України зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Відповідно до частини другої статті 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є не лише договори й інші правочини, а й завдання майнової (матеріальної) і моральної шкоди іншій особі та інші юридичні факти.

Завдання майнової (матеріальної) і моральної шкоди породжує зобов`язання між особою, яка таку шкоду завдала, та потерпілою особою. Залежно від змісту такого зобов`язання воно може бути грошовим або негрошовим.

За змістом статей 524, 533-535 і 625 ЦК України грошовим є зобов`язання, виражене у грошових одиницях (національній валюті України чи у грошовому еквіваленті зобов`язання, вираженого в іноземній валюті), що передбачає обов`язок боржника сплатити гроші на користь кредитора, який має право вимагати від боржника виконання цього обов`язку. Тобто, грошовим є будь-яке зобов`язання, в якому праву кредитора вимагати від боржника сплати коштів кореспондує обов`язок боржника з такої сплати.

Згідно з частиною другою статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Стаття 625 ЦК України розміщена у розділі І «Загальні положення про зобов`язання» книги 5 ЦК України. Відтак, приписи розділу І книги 5 ЦК України поширюються як на договірні зобов`язання (підрозділ 1 розділу III книги 5 ЦК України), так і на недоговірні (деліктні) зобов`язання (підрозділ 2 розділу III книги 5 ЦК України).

Отже, у статті 625 ЦК України визначені загальні правила відповідальності за порушення будь-якого грошового зобов`язання незалежно від підстав його виникнення. Приписи цієї статті поширюються на всі види грошових зобов`язань, якщо інше не передбачено договором або спеціальними нормами закону, який регулює, зокрема, окремі види зобов`язань.

До такого ж висновку прийшла Велика Палата Верховного Суду у своїй постанові від 16.05.2018 року у справі № 686/21962/15-ц.

Судом встановлено, що позивач звернувся до страховка з заявою про настання страхового випадку та з заявою про виплату страхового відшкодування 10.02.2021 року.

Разом з тим, відповідачем було порушено термін виплати страхового відшкодування та така не була здійснена в повному обсязі.

З урахуванням того, що відповідачем порушено строк виконання грошового зобов`язання, з відповідача підлягає стягненню пеня за несвоєчасне виконання зобов`язань.

Оцінюючи належність допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд приходить до висновку про задоволення позовних вимог в повному обсязі та стягнення з відповідача на користь позивача суми страхового відшкодування у розмірі 60 000,00 грн., пеню, три відсотки річних та інфляційні витрати у загальному розмірі 10 067,02 грн.

Судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи (ч. 1 ст. 133 ЦПК України).

П. 1 ч. 3 ст. 133 ЦПК України передбачено, що до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: на професійну правничу допомогу.

Відповідно до чч. 1-3 ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Право на професійну правничу допомогу гарантовано статтею 59 Конституції України, офіційне тлумачення якого надано Конституційним Судом України у рішеннях від 16 листопада 2000 року № 13-рп/2000, від 30 вересня 2009 року № 23-рп/2009.

Так, у рішенні Конституційного Суду України від 30 вересня 2009 року № 23-рп/2009 зазначено, що правова допомога є багатоаспектною, різною за змістом, обсягом та формами і може включати консультації, роз`яснення, складення позовів і звернень, довідок, заяв, скарг, здійснення представництва, зокрема, в судах та інших державних органах, захист від обвинувачення тощо.

Згідно ст. 15 ЦПК України учасники справи мають право користуватися правничою допомогою. Представництво у суді як вид правничої допомоги здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом.

При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін.

Відповідно до статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують як джерело права при розгляді справ положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та протоколів до неї, а також практику Європейського суду з прав людини та Європейської комісії з прав людини.

Аналогічні критерії застосовує ЄСПЛ, присуджуючи судові витрат на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Зокрема, у рішеннях від 12 жовтня 2006 року у справі «Двойних проти України» (пункт 80), від 10 грудня 2009 року у справі «Гімайдуліна і інших проти України» (пункти 34-36), від 23 січня 2014 року у справі «East/West Alliance Limited» проти України», від 26 лютого 2015 року у справі «Баришевський проти України» (пункт 95) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим.

У рішенні ЄСПЛ від 28 листопада 2002 року у справі «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.

Згідно з ч. 8 ст. 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом паяти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.

Відповідно до чч. 4,5 ст. 137 ЦПК України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути спів мірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.

Як вбачається з письмових матеріалів справи, між адвокатом Скочиляс І.М. та ОСОБА_1 був укладений Договір про надання правової допомоги № 01.07.2021 від 01.07.2021 року.

Відповідно до звіту про виконані роботи та квитанції до прибуткового касового ордера № 65, вбачається, що позивачка понесла витрати на правову допомогу відповідно до договору про надання правової допомоги на загальну суму 7500,00 грн.

Отже, враховуючи складність справи, тривалість її розгляду, обсяг наданих адвокатом послуг, значення справи для сторін, та за урахуванням задоволення вимог в повному обсязі, суд приходить до висновку про стягнення з відповідача на користь позивачки витрати на правову допомогу, в розмірі 7500,00 грн.

Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 141 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати.

Відповідно до ч. 3 ст. 141 ЦПК України, якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Якщо обидві сторони звільнені від оплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Керуючись Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», ст.ст. 22, 23, 993 1166, 1188, 1191 ЦК України, ст.ст. 3, 4, 5, 7, 8, 9, 10, 11, 12, 13, 17, 43, 49, 76, 77, 78, 79,80, 81, 110, 133, 141, 223, 258, 262, 264, 265, 268, 273, 352 ЦПК України, суд,

В И Р І Ш И В :

Позов ОСОБА_1 до приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Саламандра» про відшкодування шкоди та стягнення страхового відшкодування - задовольнити повністю.

Стягнути з приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Саламандра» на користь ОСОБА_1 страхове відшкодування у розмірі 60 000,00 грн., пеню за несвоєчасне виконання зобов`язання у розмірі 6313,97 грн., 3% річних 1 193,42 грн., інфляційних витрат 2 559,63 грн., а всього 70 067 (сімдесят тисяч шістдесят сім) грн. 02 коп.

Стягнути з приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Саламандра» на користь Державного бюджету України судовий збір в сумі 908,00 грн.

Рішення суду може бути оскаржене до Київського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Реквізити сторін:

ОСОБА_1 : АДРЕСА_1 ;

приватне акціонерне товариство «Страхова компанія «Саламандра»: 49101, м. Дніпро, вул. Короленко, 21,

СУДДЯ М.А. РИБАК