Ухвала

06 липня 2022 року

м. Київ

справа № 757/32690/20-ц

провадження № 61-1355св22

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду: Воробйової І. А. (суддя-доповідач), Лідовця Р. А., Черняк Ю. В.,

розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження справу за позовом Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) в інтересах ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа: Служба у справах дітей та сім`ї Печерської у м. Києві державної адміністрації про забезпечення повернення малолітньої дитини до Сполученого Королівства Великобританії та Північної Ірландії та зобов`язання вчинити дії, за касаційною скаргою Міністерства юстиції України, в інтересах ОСОБА_1 на рішення Печерського районного суду міста Києва від 19 серпня 2021 року та постанову Київського апеляційного суду від 07 грудня 2021 року,

ВСТАНОВИВ:

Рішенням Печерського районного суду м. Києва від 19 серпня 2021 року, залишеним без змін постановою Київського апеляційного суду від 07 грудня 2021 року позов Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) в інтересах ОСОБА_1 залишено без задоволення.

У січні 2022 року Міністерство юстиції України в інтересах ОСОБА_1 подало до Верховного Суду подало касаційну скаргу, у якій, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального пава, просить скасувати оскаржувані судові рішення та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позов.

Підстави касаційного оскарження судових рішень визначені у частині другій статті 389 ЦПК України.

Як на підставу касаційного оскарження судових рішень, ухвалених у справі заявник посилається на пункт 1 частини другої статті 389 ЦПК України, зокрема на застосування судами норм матеріального права без урахування висновків щодо застосування норм права у подібних правовідносинах, викладених у постановах Верховного Суду від 25 липня 2018 року у справі

№ 755/12339/17 (провадження № 61-32770св18), від 15 серпня 2018 року

у справі № 201/3664/17 (провадження № 61-19473св18), від 29 серпня

2018 року у справі № 2-4237/12 (провадження № 61-18331св18), від 24 жовтня 2018 року у справі № 487/545/17-ц (провадження № 61-30823св18),

від 24 жовтня 2018 року у справі № 344/12248/16-ц (провадження

№ 61-12975св18), від 31 жовтня 2018 року у справі № 405/2584/17 (провадження № 61-37343св18), від 17 грудня 2018 року у справі

№ 461/4678/17 (провадження 61-46304св18, від 27 лютого 2019 року у справі № 757/25106/16-ц (провадження № 61-49007св18), від 10 квітня 2019 року

у справі № 757/51046/17-ц (провадження № 61-14573св18), від 12 червня

2019 року у справі № 234/17176/17 (провадження № 61-61св19), від 05 лютого 2020 року у справі № 521/16839/18 (провадження № 61-5573св19),

від 15 жовтня 2020 року у справі № 161/6458/19 (провадження № 61-23047св19).

Також підставою касаційного оскарження заявник вказує пункт 4 частини другої статті 389 ЦПК України.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду вважає, що справа підлягає призначенню до судового розгляду, оскільки доводи касаційної скарги викликають необхідність перевірки матеріалів справи.

У касаційній скарзі заявник заявив клопотання, в якому просив розглядати справу за участі представника позивача.

Вказане клопотання задоволенню не підлягає з таких підстав.

Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) вказав, що процедура допуску скарг до розгляду та провадження виключно з питань права, на відміну від того, що стосується питань фактів, може відповідати вимогам статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, навіть якщо скаржнику не була надана можливість бути особисто заслуханим апеляційним чи касаційним судом, за умови, якщо відкрите судове засідання проводилось у суді першої інстанції і якщо суди вищої інстанції не мали встановлювати факти справи, а тільки тлумачили відповідні юридичні норми (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Zhuk v. Ukraine» від 21 жовтня 2010 року).

Відповідно до статті 400 ЦПК України, переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, перевіряє правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими. Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Згідно з частиною першою статті 402 ЦПК України у суді касаційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням статті 400 цього Кодексу.

Абзац другий частини першої даної статті визначає, що у разі необхідності учасники справи можуть бути викликані для надання пояснень у справі.

Питання виклику учасників справи для надання пояснень у справі вирішується Верховним Судом з огляду на встановлену необхідність таких пояснень.

Аналіз вищевказаних положень закону свідчить про те, що виклик учасників справи для надання пояснень у справі вирішується Верховним Судом з урахуванням встановленої необхідності таких пояснень.

Європейський суд з прав людини неодноразово висловлювався з приводу відсутності публічних слухань у судах касаційної інстанції. Вочевидь, «публічний характер провадження у судових органах, згаданих у пункті 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, захищає учасників справи від здійснення правосуддя таємно, поза контролем громадськості та є також одним із засобів збереження довіри до судів вищих і нижчих ланок. Публічність через прозорість, яку вона надає правосуддю, сприяє досягненню мети пункту 1 статті 6, а саме справедливому судовому розгляду, гарантія якого є одним із основних принципів будь-якого демократичного суспільства у сенсі Конвенції» (рішення від 8 грудня 1983 року у справі «Axen v. Germany», заява № 8273/78), § 25).

Проте публічний розгляд справи може бути виправданим не у кожному випадку, зокрема і в суді касаційної інстанції. Так, у вказаній справі зазначена гарантія була забезпечена у судах першої й апеляційної інстанцій. Зокрема тому ЄСПЛ не визнав порушенням пункту 1 статті 6 Конвенції відсутність публічного розгляду у Федеральному суді Німеччини, який, як і Верховний Суд в Україні, вирішував винятково питання права (рішення у справі «Axen v. Germany», § 28).

У випадках, коли мають бути вирішені тільки питання права, то розгляд письмових заяв, на думку ЄСПЛ, є доцільнішим, ніж усні слухання, і розгляд справи на основі письмових доказів є достатнім. Заявник не надав переконливих доказів на користь того, що для забезпечення справедливого судового розгляду після обміну письмовими заявами необхідно було провести також усні слухання.

Зрештою, у певних випадках влада має право брати до уваги міркування ефективності й економії. Зокрема, коли фактичні обставини не є предметом спору, а питання права не становлять особливої складності, та обставина, що відкритий розгляд не проводився, не є порушенням вимоги пункту 1 статті 6 Конвенції про проведення публічного розгляду справи.

Верховний Суд створив учасникам процесу у справі № 757/32690/20 належні умови для ознайомлення з рухом справи шляхом надсилання процесуальних документів, в яких такий рух описаний. Крім того, кожен з учасників справи мав право безпосередньо знайомитися з її матеріалами, зокрема з аргументами іншої сторони та реагувати на ці аргументи відповідно до вимог ЦПК України.

З огляду на вказане, а також ураховуючи те, що сторони вже надали аргументи щодо суті спору, справа розглядатиметься без виклику учасників справи.

Отже, оскільки ЦПК України передбачає можливість розгляду справи у письмовому провадженні без виклику учасників справи, аргументи про розгляд справи в судовому засіданні з викликом сторін є непереконливими, тому відсутня необхідність у виклику осіб, які беруть участь у справі, для надання пояснень.

Підстав для розгляду справи в судовому засіданні з участю учасників справи немає, тому у задоволенні клопотання про розгляд справи з участю представника позивача потрібно відмовити.

Ураховуючи, що згідно із частиною першою статті 8 ЦПК України ніхто не може бути позбавлений права на інформацію про дату, час і місце розгляду своєї справи, колегія суддів інформує учасників справи про те, що зазначена інформація оприлюднюється на офіційному веб-порталі судової влади України.

Відповідно до частини одинадцятої статті 34 ЦПК України, з урахуванням категорії і складності справи, справу необхідно розглянути колегією у складі п`яти суддів.

Керуючись частиною тринадцятою статті 7, частиною одинадцятою

статті 34, частиною першою статті 401, частиною першою статті 402 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

УХВАЛИВ:

У задоволенні клопотання Міністерства юстиції України в інтересах

ОСОБА_1 про розгляд справи з участю сторін відмовити.

Справу за позовом Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) в інтересах ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа: Служба у справах дітей та сім`ї Печерської у м. Києві державної адміністрації про забезпечення повернення малолітньої дитини до Сполученого Королівства Великобританії та Північної Ірландії та зобов`язання вчинити дії, призначити до розгляду в складі колегії з п`яти суддів у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи за наявними у ній матеріалами.

Інформацію про дату розгляду справи оприлюднити на офіційному

веб-порталі судової влади України.

Ухвала суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття і оскарженню не підлягає.

Судді: І. А. Воробйова

Р. А. Лідовець

Ю. В. Черняк