Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

Справа №338/476/22

06 липня 2022 року селище Богородчани

Богородчанський районний суд Івано-Франківської області в складі:

головуючого - судді Решетова В. В.,

з участю секретаря судового засідання Остапишин І. Р.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в селищі Богородчани Івано-Франківської області в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу,

в с т а н о в и в:

Позивач звернувся в суд із позовом до відповідачки про розірвання шлюбу, мотивуючи свої вимоги тим, що 12 липня 1996 року між ним та ОСОБА_2 укладено шлюб, який зареєстровано у Радужнінському відділі РАЦС Тюменської області, актовий запис № 153. В шлюбі у них ІНФОРМАЦІЯ_1 народився син ОСОБА_3 . Оскільки відповідачка переважно знаходиться за межами України, їх шлюб існує формально. Вважає, що подальше спільне життя та збереження шлюбу є неможливим та суперечитиме його інтересам. З огляду на викладене, просить позов задовольнити, шлюб між ним та

ОСОБА_2 розірвати.

В судове засідання позивач не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином. 06 липня 2022 року ОСОБА_1 надав заяву про розгляд справи без його участі, зазначивши, що позовні вимоги підтримує в повному обсязі, просить шлюб між ним та відповідачкою розірвати, примирення не можливе.

Відповідачка надіслала на електронну пошту суду заяву, в якій зазначила, що не заперечує щодо розгляду справи Богородчанським районним судом Івано-Франківської області, позовні вимоги визнає, погоджується на розірвання шлюбу між нею та позивачем. Після розірвання шлюбу бажає надалі іменуватись прізвищем " ОСОБА_4 ". Розгляд справи просить провести за її відсутності.

Відповідно до ч. 4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову, суд за наявності до того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову.

Дослідивши матеріали справи, проаналізувавши встановлені конкретні обставини у справі, оцінивши надані сторонами в порядку статті 81 ЦПК України докази в їх сукупності та взаємозв`язку, приймаючи до уваги існуючі між сторонами відносини, причини розлучення, небажання кожного з подружжя зберігати шлюб, суд дійшов висновку, що подальше спільне життя сторін, збереження їх сім`ї є неможливим та суперечить інтересам кожного з них.

Встановлено, що згідно зі свідоцтвом про укладення шлюбу серії НОМЕР_1 , ОСОБА_1 та ОСОБА_5 зареєстрували шлюб 12 липня 1996 року у Радужнінському відділі РАЦС Тюменської області (рос. - Радужнинский отдел ЗАГС Тюменской области), актовий запис № 153 (а.с. 3). В шлюбі ІНФОРМАЦІЯ_1 у сторін народився син ОСОБА_3 (а.с. 4, 5).

На даний час позивач та відповідачка разом не проживають.

Шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до статті 110 цього Кодексу (ч. 3 ст. 105 Сімейного кодексу України).

Згідно зі ст. 24 Сімейного кодексу України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається.

Таке положення національного законодавства України відповідає ст. 16 Загальної декларації прав людини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 10 грудня 1948 року, згідно з якою чоловіки і жінки, які досягли повноліття, мають право без будь-яких обмежень за ознакою раси, національності або релігії одружуватися і засновувати сім`ю. Вони користуються однаковими правами щодо одруження під час шлюбу та під час його розірвання.

З огляду на те, що позивач наполягає на розірванні шлюбу, то, відповідно, відмова в розірванні шлюбу буде примушенням до шлюбу та шлюбних відносин, що є неприпустимим.

Позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя (ст. 110 Сімейного кодексу України).

Відповідно до ч. 2 ст. 112 Сімейного кодексу України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення.

Згідно з ч. 2 ст. 114 Сімейного кодексу України у разі розірвання шлюбу судом шлюб припиняється у день набрання чинності рішенням суду про розірвання шлюбу.

Відповідно до ч. 3 ст. 115 Сімейного кодексу України документом, що засвідчує факт розірвання шлюбу судом, є рішення суду про розірвання шлюбу, яке набрало законної сили.

Оскільки причини, які спонукають позивача наполягати на розірванні шлюбу, є обґрунтованими, відповідачка погодилась на розірвання шлюбу, підстав для відмови у прийнятті визнання нею позову немає, враховуючи те, що подальше спільне життя подружжя та збереження шлюбу суперечитиме інтересам сторін, що має істотне значення, суд приходить до переконання, що позов може бути задоволено.

Таким чином суд вважає встановленим, що заява про розірвання шлюбу відповідає дійсній волі чоловіка та дружини, після розірвання шлюбу не будуть порушені їхні особисті й майнові права, а тому, шлюб між позивачем та відповідачкою необхідно припинити шляхом його розірвання.

На підставі наведеного, ст. 24, 105, 110, 112, 114, 115 Сімейного кодексу України, керуючись ст. 12, 81, 206, 259, 263, 265, 268, 279 ЦПК України, суд

у х в а л и в:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу задовольнити.

Розірвати шлюб між ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , зареєстрований 12 липня 1996 року в Радужнінському відділі РАЦС Тюменської області (рос. - Радужнинский отдел ЗАГС Тюменской области), актовий запис № 153.

Апеляційна скарга на рішення може бути подана протягом тридцяти днів з дня проголошення рішення безпосередньо до Івано-Франківського апеляційного суду.

Суддя В. В. Решетов