КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
справа №757/849/20 Головуючий у І інстанції -Волкова С.Я.
апеляційне провадження №22-ц/824/4967/2021 Доповідач у ІІ інстанції - Гуль В.В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 червня 2022 року Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

Головуючого Гуля В.В.,

суддів Матвієнко Ю.О., Мельника Я.С.,

за участю секретаря Линок В.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за апеляційними скаргами осіб, які не приймали участі в справі - ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на рішення Печерського районного суду м. Києва від 23 січня 2020 року у справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про усунення перешкод у здійсненні права власності на нерухоме майно, шляхом виселення

встановив:

В грудні 2019 року ОСОБА_3 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_4 про усунення перешкод у здійсненні права власності шляхом виселення останнього та/або інших осіб з квартир АДРЕСА_1 та з квартири АДРЕСА_2 , який обгрунтовував тим, що рішенням Октябрського районного суду м. Полтави від 03.06.2019 року на його ( ОСОБА_5 ,) користь стягнуто з ОСОБА_4 в рахунок заборгованості за договором позики 40 631 344 грн.

В ході виконання рішення суду на зазначені квартири, які були предметом іпотеки, було звернуто стягнення, і квартири, в установленому законом порядку, після проведення торгів були передані йому як стягувачу. В подальшому, на підставі свідоцтв про придбання нерухомого майна з прилюдних торгів на квартири АДРЕСА_1 та на квартиру АДРЕСА_2 , відповідно, 6,9 та 10 грудня 2019 року за ним, було оформлено право власності. Між тим, відповідач ключі від квартир йому не передав і добровільно разом з іншими особами, квартиру не звільняє.

Рішенням Печерського районного суду міста Києва від 23 січня 2020 року, з урахуванням ухвали цього ж суду від 12 лютого 2020 року про виправлення у резолютивній частині рішення суду описки та зазначення замість слів "усунути ОСОБА_5" - "усунути ОСОБА_5", позовні вимоги ОСОБА_5 задоволено та усунуто перешкоди у здійсненні його права власності на квартири АДРЕСА_3 , АДРЕСА_4 , АДРЕСА_5 та квартиру АДРЕСА_2 , шляхом виселення ОСОБА_6 з квартир, з усіма залежними від нього особами.

З таким рішенням суду не погодився ОСОБА_7 , який не приймав участі в справі та не був залучений до участі в ній та який вважає, що рішенням суду порушуються його права та законні інтереси, подав апеляційну скаргу, у якій, посилаючись на порушення судом процесуального права та невірне застосування матеріального права просить рішення суду скасувати та ухвалити нове судове рішення про відмову ОСОБА_5 у задоволенні позовних вимог.

Доводи апеляційної скарги обгрунтовує тим, що протягом 1999 - 2006 років він набув у власність квартири АДРЕСА_1 та квартиру АДРЕСА_2 , якими користується разом з членами своє сім`ї та є зареєстрованим, зокрема, в квартирі АДРЕСА_6 .

В той час, право власності за ОСОБА_4 на квартири зареєстровано на підставі рішення Керченського міського суду Автономної республіки Крим від 10 січня 2008 року у справі №2-709/2007, яке вважає викликає сумніви, оскільки воно відсутнє в ЄДРСР, видано судом, який наразі знаходиться на тимчасово окупованій території та як вбачається було подано з метою зміни територіальної підсудності справи, оскільки до позову були включені формально вимоги щодо нерухомого майна, яке знаходилось в м.Керчі і у задоволені цих вимог відмовлено. Реєстрація ж права власності за ОСОБА_4 відбулась лише у 2018 році. Проте, під час вчинення реєстраційних дій державний реєстратор на виконання вимог закону не перевірив існування такого рішення в ЄДРСР.

Наразі, йому відомо, що державний реєстратор, який вчиняв реєстрацію права власності на квартири за ОСОБА_4 , фігурує в кримінальному провадженні, перебуває у розшуку, перетнув лінії розмежування діяльності Операції об`єднаних сил і не повертався.

Про надуманість вимог ОСОБА_5 щодо повернення позики свідчить те, що договір позики між ним та ОСОБА_4 укладався на значну суму - 40 631 344,50 грн. строком всього на два тижні, і, при цьому ОСОБА_4 вимоги про повернення боргу визнавав.

Квартири ж було виставлено на продаж за завищеною ціною, що фактично унеможливлювало їх продаж реальним потенційним покупцям.

З посиланням на зазначені обставини, вважає, що судом першої інстанції не повно з`ясовані обставини, які мають значення для справи і існування такого рішення у цій справі вважає продовженням незаконних дій та посяганням на його право власності

Окрім цього вважає, що позивачем не доведені, а судом не встановлені перешкоди, як підставу для задоволення позовних вимог і як вбачається з рішення, яке оскаржується, відповідач визнав позов, що на його думку, свідчить про заінтересованість та взаємопов`язаність сторін і є нелогічним до встановлених обставин справи.

Суд в рішенні зазначив про виселення з квартир інших осіб, але яких саме не конкретизував, між тим він та його члени сім`ї постійно користуються квартирами і ключі від усіх квартир знаходяться у нього ( ОСОБА_1 ).

Ухвалою Київського апеляційного суду від 27 липня 2020 року апеляційне провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_1 закрито.

04.08.2020 року на ухвалу апеляційного суду від 27.07.2020 ОСОБА_1 подав касаційну скаргу.

В цей час, рішення Печерського районного суду м. Києва від 23 січня 2020 року оскаржила також ОСОБА_2 , яка також не була залучена до участі в справі та не приймала в ній участь, проте вважає, що зазначеним рішенням також зачіпаються законні інтереси та порушені її права.

Так, в своїх доводах ОСОБА_2 вказує, що з дозволу ОСОБА_1 , з яким вона перебуває у цивільному шлюбі, проживає та користується квартирами по АДРЕСА_7 . Вважає, що судом першої інстанції без достатніх правових підстав надано ОСОБА_3 право на доступ до квартир та до майна яке йому не належить. Оскільки ОСОБА_4 ніколи в квартирах не проживав, то суд не мав достатніх правових підстав вважати, що він якимось чином чинить ОСОБА_3 перешкоди в користуванні квартирами. До того ж ОСОБА_4 позовні вимоги визнав. Вважає, що за таких обставин відсутній спір і, окрім тверджень позивача про існування перешкод з боку відповідача, у справі відсутні інші докази на підтвердження позовних вимог.

Ухвалою Київського апеляційного суду від 10.08.2020 року апеляційна скарга ОСОБА_2 повернута. Зазначена ухвала 09.09.2020 також була оскаржена ОСОБА_2 в касаційному порядку.

Постановою Верховного Суду від 16.12.2020 року ухвали Київського апеляційного суду від 27.07.2020 та 10.08. 2020 скасовано, справу направлено на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

ОСОБА_3 на апеляційні скарги ОСОБА_1 та ОСОБА_2 подав відзив, в якому посилається на те, що рішенням суду першої інстанції права осіб, які подали апеляційні скарги - ОСОБА_1 та ОСОБА_2 не порушуються, оскільки ці особи не є власниками квартир.

Посилається на те, що 15.10.2020 Міністерством юстиції України було встановлено незаконність рішень державного реєстратора про виключення записів про право власності ОСОБА_5 , яке стало підставою для внесення записів про право власності ОСОБА_1 , який скористався такими обставинами та одночасно із незаконним виключенням із реєстру записів про право власності ОСОБА_5 на підставі документів, які вичерпали свою дію, вніс записи про право власності, які не відповідають правовим підставам та правовстановлюючим документам. Набуття ж права власності відбувається зокрема з правочинів, а державна реєстрація тільки підтверджує факт набуття права власності і не є безспірним підтвердженням наявності в цієї особи права власності. Тому, доводи щодо виникнення у ОСОБА_1 права власності не грунтуються на законі, з огляду на що вважає, що доводи апеляційних скарг про те, що суд вирішив питання їх про права і обов`язки не підтверджуються жодними належними доказами та більш того, не відповідають дійсним обставинам справи, оскільки в рішенні суду відсутні будь-які висновки про права та обов`язки ОСОБА_1 та ОСОБА_2 .

Щодо визнання позову відповідачем - це одностороннє волевиявлення відповідача, спрямоване на припинення спору з позивачем, а тому таке посилання суду не може свідчити про незаконність рішення суду, яке оскаржується та повного мірою підтверджує правомірність висновків суду та законність рішення суду. Також, на думку представника позивача відсутні будь-які обгрунтовані підстави вважати, що зазначення в рішення суду про усунення перешкод у здійсненні права власності, шляхом виселення з усіма залежними від нього особами з цієї квартири, якимось чином зачіпає та порушує права та інтереси інших осіб, не зазначених у резолютивній частині рішення суду, оскільки такі висновки суду відповідають положенням чинного законодавства та усталеній судовій практиці. Законність та правомірність набуття права власності ОСОБА_3 відносно нерухомого майна, зазначає представник позивача жодним судовим рішенням або іншим документом не визнавалась недійсною або спростованою. За обставин протиправного припинення записів про право власності ОСОБА_3 , дійсності результатів аукціону та правовстановлюючих документів не встановлено, але ОСОБА_1 незаконно на підставі рішень державного реєстратора вніс до державного реєстру речових прав на нерухоме майно записи про право власності, які не відповідають дійсності та фактичним обставинам.

При цьому подав клопотання про закриття провадження, оскільки про права та обов`язки рішенням суду апелянтів не вирішувалось.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, суд вважає, що апеляційні скарги підлягають задоволенню виходячи з наступного.

Судом першої інстанції встановлено, що на підставі свідоцтва про придбання нерухомого майна з прилюдних торгів трикімнатна квартира АДРЕСА_8 , загальною площею 57,9 кв.м, житловою площею 43,2 кв.м, належить на праві власності позивачу ОСОБА_3 , свідоцтво посвідчено приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Полежаєвим О.Є., зареєстроване в реєстрі за № 6027, про що свідчать витяг з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності, індексний номер витягу 192079287, сформований 09.12.2019 р.

На підставі свідоцтва про придбання нерухомого майна з прилюдних торгів трикімнатна квартира АДРЕСА_9 , загальною площею 58,6 кв.м, житловою площею 43,7 кв.м, належить на праві власності позивачу ОСОБА_3 , свідоцтво посвідчено приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Полежаєвим О.Є., зареєстроване в реєстрі за № 6028, про що свідчать витяг з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності, індексний номер витягу 192088485, сформований 09.12.2019 р.

На підставі свідоцтва про придбання нерухомого майна з прилюдних торгів трикімнатна квартира АДРЕСА_10 , загальною площею 59,6 кв.м, житловою площею 44,5 кв.м, належить на праві власності позивачу ОСОБА_3 , свідоцтво посвідчено приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Полежаєвим О.Є., зареєстроване в реєстрі за № 6029, про що свідчать витяг з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності, індексний номер витягу 192095423, сформований 09.12.2019 р.

На підставі свідоцтва про придбання нерухомого майна з прилюдних торгів трикімнатна квартира АДРЕСА_11 , загальною площею 59,1 кв.м, житловою площею 43,7 кв.м, належить на праві власності позивачу ОСОБА_3 , свідоцтво посвідчено приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Полежаєвим О.Є., зареєстроване в реєстрі за № 6030, про що свідчать витяг з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності, індексний номер витягу 192101972, сформований 09.12.2019 р.

На підставі свідоцтва про придбання нерухомого майна з прилюдних торгів трикімнатна квартира АДРЕСА_12 , загальною площею 60,7 кв.м, житловою площею 45,26 кв.м, належить на праві власності позивачу ОСОБА_3 , свідоцтво посвідчено приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Полежаєвим О.Є., зареєстроване в реєстрі за № 6031, про що свідчать витяг з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності, індексний номер витягу 192105642, сформований 09.12.2019 р.

На підставі свідоцтва про придбання нерухомого майна з прилюдних торгів трикімнатна квартира АДРЕСА_13 , загальною площею 60,1 кв.м, житловою площею 44,8 кв.м, належить на праві власності позивачу ОСОБА_3 , свідоцтво посвідчено приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Полежаєвим О.Є., зареєстроване в реєстрі за № 6046, про що свідчать витяг з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності, індексний номер витягу 192284986, сформований 10.12.2019 р.

На підставі свідоцтва про придбання нерухомого майна з прилюдних торгів трикімнатна квартира АДРЕСА_14 , загальною площею 65,5 кв.м, житловою площею 47,3 кв.м, належить на праві власності позивачу ОСОБА_3 , свідоцтво посвідчено приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Полежаєвим О.Є., зареєстроване в реєстрі за № 6047, про що свідчать витяг з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності, індексний номер витягу 192288329, сформований 10.12.2019 р.

На підставі свідоцтва про придбання нерухомого майна з прилюдних торгів трикімнатна квартира АДРЕСА_15 , загальною площею 62,1 кв.м, житловою площею 45,8 кв.м, належить на праві власності позивачу ОСОБА_3 , свідоцтво посвідчено приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Полежаєвим О.Є., зареєстроване в реєстрі за № 6048, про що свідчать витяг з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності, індексний номер витягу 192291858, сформований 10.12.2019 р.

На підставі свідоцтва про придбання нерухомого майна з прилюдних торгів трикімнатна квартира АДРЕСА_16 , загальною площею 58,5 кв.м, житловою площею 43,5 кв.м, належить на праві власності позивачу ОСОБА_3 , свідоцтво посвідчено приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Полежаєвим О.Є., зареєстроване в реєстрі за № 6049, про що свідчать витяг з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності, індексний номер витягу 192295022, сформований 10.12.2019 р.

На підставі свідоцтва про придбання нерухомого майна з прилюдних торгів трикімнатна квартира АДРЕСА_17 , загальною площею 59,1 кв.м, житловою площею 44,2 кв.м, належить на праві власності позивачу ОСОБА_3 , свідоцтво посвідчено приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Полежаєвим О.Є., зареєстроване в реєстрі за № 6050, про що свідчать витяг з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності, індексний номер витягу 192298042, сформований 10.12.2019 р.

На підставі свідоцтва про придбання нерухомого майна з прилюдних торгів трикімнатна квартира АДРЕСА_2 , загальною площею 62,7 кв.м, житловою площею 47,3 кв.м, належить на праві власності позивачу ОСОБА_3 , свідоцтво посвідчено приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Полежаєвим О.Є., зареєстроване в реєстрі за № 6022, про що свідчать витяг з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності, індексний номер витягу 191943719, сформований 06.12.2019 р.

Відповідач позов визнав.

Встановивши вказані обставини, відповідно до ст. ст. 321, 391, 405 ЦК України, суд позов задовольнив.

Проте такі висновки суду не в повній мірі відповіджають обставинам справи та вимогам закону виходячи з наступного.

Спір у цій справі стосується усунення перешкод шляхом виселення ОСОБА_4 та іншого невизначеного кола осіб з цих квартир.

Статтею 4 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до частин першої та другої статті 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом. Тобто непорушність права власності проявляється у тому, що правомірним буде визнане лише таке позбавлення права власності або обмеження у його здійсненні, яке відбувається у випадках і в порядку, встановлених законом.

Згідно зі статтею 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

Тлумачення наведених норм цивільного законодавства дає підстави для висновку про те, що в разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження майном, що перебуває у приватній власності, власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, у тому числі звернутися до суду за захистом свого майнового права, зокрема, з позовом про усунення перешкод у користуванні та розпорядженні власністю шляхом визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, або шляхом виселення (негаторний позов).

Звернутися з негаторним позовом може власник або титульний володілець, у якого знаходиться річ, щодо якої відповідач ускладнює здійснення повноважень користування або розпорядження, а відповідачем є лише та особа, яка перешкоджає позивачеві у здійсненні його законного права користування чи розпорядження річчю. Тому з`ясування того, хто є власником або титульним володільцем спірного майна, має значення для вирішення цієї справи.

Зазначене узгоджується із висновком Верховного Суду, викладеним у постанові від 19 червня 2019 року у справі № 925/180/18, на який посилається заявник у касаційній скарзі.

Питання щодо необхідності визначення власника спірного майна при вирішенні спору про виселення розглядалось також у постанові Верховного Суду від 12 березня 2020 року у справі № 497/261/19 (провадження № 61-418св20).

Встановлено, що ОСОБА_1 надано суду:

- договір дарування, укладений від 21 вересня 1999 року між ОСОБА_8 (дарувальник) та ОСОБА_1 (обдарований), квартири АДРЕСА_8 , посвідченого державним нотаріусом Двадцятої Київської державної нотаріальної контори, зареєстрованого в реєстрі за №2-5173;

- договір дарування, укладений 21 вересня 1999 року між ОСОБА_8 (дарувальник) та ОСОБА_1 (обдарований), квартири АДРЕСА_9 , посвідченого державним нотаріусом Двадцятої Київської державної нотаріальної контори, зареєстрованого в реєстрі за №2-5176;

- договір дарування від 21 вересня 1999 року, укладений між ОСОБА_8 (дарувальник) та ОСОБА_1 (обдарований), квартири АДРЕСА_10 , посвідченого державним нотаріусом Двадцятої Київської державної нотаріальної контори, зареєстрованого в реєстрі за №2-5179;

- договір дарування, укладений 21 вересня 1999 року між ОСОБА_8 (дарувальник) та ОСОБА_1 (обдарований),квартири АДРЕСА_11 , посвідченого державним нотаріусом Двадцятої Київської державної нотаріальної контори, зареєстрованого в реєстрі за №2-5177 (нерозбірливо);

- договір дарування, укладений 04 лютого 2000 року між ОСОБА_8 (дарувальник) та ОСОБА_1 (обдарований), квартири АДРЕСА_12 , посвідченого державним нотаріусом Двадцятої Київської державної нотаріальної контори, зареєстрованого в реєстрі за №2-535;

- договір дарування, укладений 04 лютого 2000 року між ОСОБА_8 (дарувальник) та ОСОБА_1 (обдарований), квартири АДРЕСА_13 , посвідченого державним нотаріусом Двадцятої Київської державної нотаріальної контори, зареєстрованого в реєстрі за №2-537;

- договір дарування, укладений 04 лютого 2000 року між ОСОБА_8 (дарувальник) та ОСОБА_1 (обдарований), квартири АДРЕСА_14 , посвідченого державним нотаріусом Двадцятої Київської державної нотаріальної контори, зареєстрованого в реєстрі за №2-539;

- договір дарування, укладений 04 лютого 2000 року між ОСОБА_8 (дарувальник) та ОСОБА_1 (обдарований), квартири АДРЕСА_15 , посвідченого державним нотаріусом Двадцятої Київської державної нотаріальної контори, зареєстрованого в реєстрі за №2-541;

- договір дарування, укладений 22 лютого 2002 року між ОСОБА_8 (дарувальник) та ОСОБА_1 (обдарований), квартири АДРЕСА_16 , посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Бочкарьовою Н.М., зареєстрованого в реєстрі за №380;

- договір дарування, укладений 27 травня 2002 року між ОСОБА_9 (дарувальник) та ОСОБА_1 (обдарований), на 39/ч. квартири АДРЕСА_17 , посвідченого Першою Київською державною нотаріальною конторою, зареєстрованого в реєстрі за №3-2877;

- договір дарування частини укладеного 23 січня 2003 року між ОСОБА_8 (дарувальник) та ОСОБА_1 (обдарований), на 61/100 ч квартири АДРЕСА_17 , посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Бочкарьовою Н.М., зареєстрованого в реєстрі за №118.

На кожному із перелічених договорів міститься реєстраційний напис КП "Київське міське бюро технічної інвентаризації та реєстрації права власності на об`єкти нерухомого майна".

Квартира АДРЕСА_2 належить ОСОБА_1 на підставі договору купівлі-продажу квартири від 12 липня 2006 року, укладеного між ОСОБА_10 , ОСОБА_11 та ОСОБА_1 , посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Лиюровою Л.О. та зареєстрованого в реєстрі за №2д-83.

Відповідно до посвідки на постійне місце проживання, виданої на ім'я ОСОБА_1 , останній з 13 вересня 2014 року зареєстрований в квартирі АДРЕСА_2 .

Отже ОСОБА_1 надав суду документи, на підставі яких він є власником спірних квартир, а також документи про те, що з 13 вересня 2014 року він зареєстрований у квартирі АДРЕСА_2 .

Відповідно до ст.. 328 ЦК України визначено презумпцію правомірності набуття права власності. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Таким чином, власник не зобов`язаний у кожному випадку доводити іншим особам правомірність набуття права власності на належне йому майно.

Як на підставу правомірності набуття свого права власності на це саме майно, позивач посилається на те, що в ході виконання рішення суду на зазначені квартири, які були предметом іпотеки, було звернуто стягнення, і квартири, в установленому законом порядку, після проведення прилюдних торгів були передані йому як стягувачу. В подальшому, на підставі свідоцтв про придбання нерухомого майна з прилюдних торгів на квартири АДРЕСА_1 та на квартиру АДРЕСА_2 , відповідно, 6,9 та 10 грудня 2019 року за ним, на підставі рішення державного реєстратора комунального підприємства з експлуатації і ремонту житлового фонду «ЖИТЛО-СЕРВІС» Подолякою Іваном Павловичем від 28.12.2018 було оформлено право власності №№ 44890982, НОМЕР_1 , 44892110, 44892694, 44893053, 44893584, 44893883, 44894238, 44894796, 44895183, 44895501.

Встановлено, що цим рішенням суду незаконність набуття права власності на вказане майно за ОСОБА_1 судом не встановлена.

Інше, у цих правовідносинах не випливає із закону.

Також встановлено, що згідно Наказу Мін`юсту № 2206/5 від 26.06.2020 року (а.с. 8 Т2), відповідно до частини третьої статті 26, підпункту «а», пункту 2 частини шостої статті 37 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», було задоволено скаргу ОСОБА_1 в частині скасування рішення прийняті державним реєстратором комунального підприємства з експлуатації і ремонту житлового фонду «ЖИТЛО-СЕРВІС» Подолякою Іваном Павловичем від 28.12.2018 року за №№ 44890982, 44891555, 44892110, 44892694, 44893053, 44893584, 44893883, 44894238, 44894796, 44895183, 44895501.

Також у матеріалах справи наявні витяги з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності, відповідно до яких право власності на спірне майно знову зареєстроване 26.06.2020 року за ОСОБА_1 (т. 1, а. с. 168-179).

Відповідно до ч. 1 ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. П. 1 ч. 1 ст. 27 ЗУ «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» визначає, що державна реєстрація права власності та інших речових прав, крім державної реєстрації права власності на об`єкт незавершеного будівництва, проводиться на підставі укладеного в установленому законом порядку договору, предметом якого є нерухоме майно, речові права на яке підлягають державній реєстрації, чи його дубліката. Згідно зі ст. 2 ЗУ «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень (державна реєстрація прав) - це офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. За змістом наведеної норми державна реєстрація прав не є підставою набуття права власності, а є лише засвідченням державою вже набутого особою права власності, що унеможливлює ототожнення факту набуття права власності з фактом його державної реєстрації. При дослідженні судом обставин існування в особи права власності, необхідним є перш за все встановлення підстави, на якій особа набула таке право, оскільки сама по собі державна реєстрація прав не є підставою виникнення права власності, такої підстави закон не передбачає. Постанова КГС ВС від 27.06.2018

Таким чином встановлено, що як у позивача, так і особи, яка подала апеляційну скаргу наявні підстави виникнення права власності, які є неоспореними.

Згідно висновку Великої Палати Верховного Суду у постанові від 07 квітня 2020 року в справі № 504/2457/15-ц (провадження № 14-726цс19) судове рішення, оскаржене не залученою особою, повинно безпосередньо стосуватися прав, інтересів та обов`язків цієї особи, тобто судом має бути розглянуто й вирішено спір про право у правовідносинах, учасником яких на момент розгляду справи та прийняття рішення судом першої інстанції є скаржник, або міститься судження про права та обов`язки цієї особи у відповідних правовідносинах.

Як вбачається, звертаючись до суду з позовом ОСОБА_5 вимоги про усунення перешкод у здійсненні права власності шляхом виселення з квартир АДРЕСА_1 та з квартири АДРЕСА_2 , зокрема, до ОСОБА_1 та ОСОБА_2 не заявляв, проте їх права та законні інтереси рішенням, яке оскаржується, за викладених вище підстав, зачіпаються, так як у ОСОБА_1 також є підстави виникнення права власності на спірне майно.

Викладене унеможливлює закриття провадження у справі з підстав відсутності порушення оскаржуваним рішенням прав та обов`язків осіб, які подали апеляційні скарги.

При цьому, оскількияк у ОСОБА_5 , так і у ОСОБА_1 наявні неоспорені підстави виникнення права власності на одне й те саме майно, в зв`язку з цим, позов ОСОБА_3 є передчасним та задоволенню не підлягає.

Європейський суд з прав людини зазначив, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (рішення ЄСПЛ від 18 липня 2006 року № 63566/00 "Проніна проти України (Pronina v. Ukraine)", § 23).

Керуючись ст. 367, 374, 376, 381, 382 ЦПК України, Київськийапеляційний суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційні скарги осіб, які не приймали участі в справі - ОСОБА_1 та ОСОБА_2 задовольнити.

Рішення Печерського районного суду м. Києва від 23 січня 2020 року скасувати та ухвалити по справі нове судове рішення.

Відмовити в задоволенні позову ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про усунення перешкод у здійсненні права власності на нерухоме майно, шляхом виселення.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 та ОСОБА_2 судові витрати по 6 339,3 грн на кожного, а всього 12 678,61 грн.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Головуючий В.В. Гуль

Судді Ю.О. Матвієнко

Я.С. Мельник