Провадження № 2/752/1179/22
Заочне Р І Ш Е Н Н Я
29 червня 2022 року Голосіївський районний суд м. Києва у складі:
головуючого судді Плахотнюк К.Г.
за участі секретаря судового засідання Сітайла В.М.
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_2 - законного представника - ОСОБА_3 , про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням,
25.09.2020 року ОСОБА_4 , діючи від імені та в інтересах ОСОБА_1 , звернувся до суду з позовом про визнання ОСОБА_2 такою, що втратила право користування житловим приміщенням за адресою - АДРЕСА_1 .
В обґрунтування заявлених позовних вимог представником позивача ОСОБА_1 - адвокатом Мещаніновим А.В.. зазначено, що спірним житловим приміщенням є квартира АДРЕСА_1 , була надана у користування ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_1 на сім`ю з трьох осіб: ОСОБА_5 , син - ОСОБА_1 , дочка - ОСОБА_2 . ОСОБА_5 померла ІНФОРМАЦІЯ_2 . На час звернення до суду з позовом квартира не є приватизованою. За даними реєстру територіальної громади м. Києва про зареєстрованих осіб у житловому приміщенні за адресою: АДРЕСА_1 зареєстровано місце проживання шести осіб у тому числі й відповідачки ОСОБА_2 та її дочки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 з 03.06.2010 року.
Проте відповідачка ОСОБА_2 та її дочка не проживають в спірній квартирі, особистих речей та речей повсякденного використання, які б належали відповідачці та її дочці в квартирі немає, відповідачка не приймає участі в утриманні житлового приміщення, реєстрація місця проживання відповідщачки та її дочки у квартирі створює ряд незручностей для позивача в тому числі і несення обов`язку додатково сплачувати вартість комунальних послуг.
Факт непроживання відповідачки у квартирі АДРЕСА_1 з червня 2008 ррроооку, а її дочки ззз моменту народження підтверджується актами ОСББ «Молодіжний», складеними 11 листопада 2019 року, 28 серпня 2020 року, а також буде підтверджено показаннями свідків у судовому засіданні.
Посилаючись на те, що позивач та інші проживаючі в квартирі особи не чинили відповідачці та її дочці будь-яких перешкод у користуванні квартирою АДРЕСА_1 , остання добровільно залишила квартиру та переїхала на проживання до свого батька, а з часом зв`язок між ними було втрачено, просив визнати ОСОБА_2 та її дочку ОСОБА_3 такими, що втратили право користування спірним житловим приміщенням.
Провадження у справі відкрито 01 жовтня 2020 року з призначенням до розгляду за правилами загального позовного провадження.
Підготовче провадження закрито - 18 січня 2022 року.
У судовому засіданні 21.06.2022 року позивач ОСОБА_1 та його представник, заявлені позовні вимоги з підстав викладених у позовній заяві підтримали у повному обсязі, провили задовольнити.
Відповідачка ОСОБА_2 , в тому числі і як законний представник ОСОБА_3 відсутня. Про дату, час та місце розгляду справи відповідачка повідомлялася судом у встановленому законом порядку, однак судові повістки повернуто до суду з відміткою відділу зв`язку про причини повернення - за закінченням встановленого строку зберігання.
Врахувавши думку позивача та його представник суд ухвалив розглянути справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 за відсутності відповідачки, ухвалити заочне рішення відповідно до правил ст. ст. 280-281 ЦПК України.
У судове засідання, призначене на 29.06.2022 року учасники справи не з`явилися, представник позивача просив завершити судовий розгляд справи за його та позивача відсутності.
Суд, заслухавши 21.06.2022 року позивача та його представника, допитавши свідків ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , дослідивши докази наявні у матеріалах справи, що мають значення для вирішення заявленого спору, оцінивши їх у сукупності, дійшов до висновку, що заявлений ОСОБА_1 до ОСОБА_2 позов підлягає частковому задоволенню з огляду на наступне.
Статтею 4 ЦПК України передбачено, що здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб визначений законами України.
Згідно з ч. 1 ст. 3 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.
Правилами статтей 12, 13 ЦПК України встановлено, що: цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом; суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасники справи розпоряджаються своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.
Судом встановлено, що спірним житловим приміщенням є квартира АДРЕСА_1 яка була надана у користування ОСОБА_5 , на сім`ю з трьох осіб: ОСОБА_5 , син - ОСОБА_1 , дочка - ОСОБА_2 , що підтверджено копією обмінного ордеру на житлове приміщення №121 виданого виконавчим комітетом Московської районної ради народних депутатів 23.06.1987 року (а.с.4).
ОСОБА_5 померла ІНФОРМАЦІЯ_2 (а.с.6).
Як видно зі змісту позовної заяви, квартира АДРЕСА_1 належить до комунальної власності Голосіївської районної в місті Києві державної адміністрації, наймачі не скористалися правом її приватизації.
За даними витягу з реєстру територіальної громади міста Києва №13069763 від 10.09.2020 року про зареєстрованих осіб у житловому приміщенні за адресою: АДРЕСА_1 значаться зареєстрованими шість осіб (а.с.7).
Як видно зі змісту довідки про реєстрацію місця проживання особи - ОСОБА_2 , остання зареєстрована за адресою - АДРЕСА_1 з 25.08.1987 року (а.с. 17).
Звертаючись до суду з позовом, про визнання ОСОБА_2 та її ж дочку ОСОБА_3 такими, що втратили право користування житловим приміщенням за адресою - АДРЕСА_1 , представник позивача стверджує, що відповідачка з не проживає у квартирі з червня 2008 року, а її дочка в квартирі ніколи не проживала, будь-які перешкоди у проживанні позивач та інші мешканці квартири ій не чинили.
Відповідно до змісту ст. 71 ЖК України, при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім"ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців.
Правилами ст. 72 ЖК України встановлено, що визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку.
Згідно з роз"ясненнями, що містяться у Постанові Пленуму ВСУ від 12.04.1985р. №2 з подальшими змінами, у справах про визнання наймача або членів сім"ї таким, що втратив право користування жилим приміщенням за правилами ст. 71 ЖК України, необхідно з"ясовувати причини відсутності відповідача понад встановлені строки. В разі їх поважності суд може продовжити пропущений строк. Поважними причинами відсутності визнаються перебування у відрядженні, у осіб, які потребують догляду, внаслідок неправомірної поведінки інших членів сім"ї тощо.
За даними : акту №26-1 від 11 листопада 2019 року; акту про фактичне не проживання №14 від 28.08.2020 року, складених ОСББ «Молодіжний-14», з метою встановлення факту проживання в квартирі АДРЕСА_1 - ОСОБА_2 , було встановлено, що ОСОБА_2 та її дочка ОСОБА_3 , не проживають за місцем реєстрації з червня 2008 року (а.с.8,9).
Допитані в судовому засіданні свідки: ОСОБА_8 , ОСОБА_7 , ОСОБА_9 , котрі є сусідами позивача ОСОБА_1 підтвердили, що ОСОБА_2 та її дочка у квартирі АДРЕСА_1 не проживають, будь-які перешкоди у проживанні в квартирі ОСОБА_2 не чинилися, остання не намагалася вселятися, з будь-якими скаргами щодо перешкод у проживанні в спірній квартирі до свідків не зверталася.
Крім того, КНП «Центр первинної медико-санітарної допомоги №1» Голосіївського району міста Києва 17.08.2021 року повідомляло , що у ОСОБА_2 відсутня декларація для надання первинної медичної допомоги з сімейними лікарями КНП «ЦПМСД №1» Голосіївського району м. Києва. До сімейних лікарів Центру гр. ОСОБА_2 не зверталась. Відповідно до інформаційної системи www.heisi. У гр. ОСОБА_2 укладена декларація з іншою медичною установою (а.с.37).
За даними інформації наданої на адвокатський запит адвоката Мещанінова А.М., Голосіївське управління поліції в місті Києві 12.04.2021 року повідомляло, що протягом останніх трьох років ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , з приводу перешкод у проживанні в квартирі АДРЕСА_1 з боку ОСОБА_1 , з письмовими заявами до Голосіївського управління поліції в м. Києві не зверталась. (а.с.53).
Таким чином, судом встановлено, що відповідачка у справі ОСОБА_2 та її дочка ОСОБА_3 не проживають у спірному житловому приміщенні, з заявами та скаргами щодо неможливості їх з дочкою проживання в цій же квартирі до правоохоронних органів не зверталася.
Наразі, суд приходить до висновку, що позовні вимоги ОСОБА_1 у частині визнання ОСОБА_2 такою, що втратила право користування житловим приміщенням у квартирі АДРЕСА_1 підлягають задоволенню судом.
Що ж стосується позовних вимог у частині визнання такою, що втратила право користування квартирою АДРЕСА_1 неповнолітньої ОСОБА_3 , яка народилась ІНФОРМАЦІЯ_5 та зареєстрована у спірній квартирі 03.06.2010 року, то в цій частині вимоги позивача не підлягають задоволенню з огляду на наступне.
Частиною 2 статті 18 Закону України «Про охорону дитинства» встановлено, що, діти - члени сім`ї наймача або власника житлового приміщення мають право користуватися займаним приміщенням на рівні з власником або наймачем, а статтею 8 цього ж Закону встановлено, що кожна дитина має право на рівень життя достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного і соціального розвитку.
Правилами статті 176 СК України встановлено, що батьки зобов`язані передати у користування дитини майно, яке має забезпечити її виховання та розвиток, частиною 7 статті 7 СК України також встановлено, що дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.
Стаття 47 Конституції України гарантує кожному право на житло. Ніхто не може бути позбавлений житла.
Статтею 3 Конвенції ООН «Про права дитини» від 20.11.1989 року зі змінами, ратифікованою постановою Верховної Ради України від 27.02.1991 року № 789-ХІІ, передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється найкращому забезпеченню інтересів дитини.
Отже, суд вважає, що позовні вимоги про визнання неповнолітньої ОСОБА_3 - ІНФОРМАЦІЯ_3 такою, що втратила право користування спірною квартирою не можуть бути задоволені судом з метою недопущення порушення її конституційного права неповнолітньої дитини на житло якому вона зареєстрована в установленому законом порядку.
На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 71,72 ЖК України, ст.ст. 4,6,23,27,76,141,259,263,264,288 ЦПК України, суд -
позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_2 - законного представника ОСОБА_3 , про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, задовольнити частково.
Визнати ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , такою, що втратила право користування квартирою АДРЕСА_1 , шляхом зняття з реєстрації за адресою: АДРЕСА_1 .
Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 - законного представника ОСОБА_3 у частині визнання ОСОБА_3 такою, що втратила право користування квартирою АДРЕСА_1 , залишити без задоволення.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача.
Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.
Рішення суду може бути оскаржене протягом тридцяти днів з дня його проголошення шляхом подання апеляційної скарги безпосередньо до Київського апеляційного суду, а в разі, якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених цим Кодексом, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Суддя К.Г. Плахотнюк