ХМЕЛЬНИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 липня 2022 року

м. Хмельницький

Справа № 675/760/21

Провадження № 22-ц/4820/557/22

Хмельницький апеляційний суд у складі

колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

Янчук Т.О. (суддя-доповідач),

Гринчука Р.С., Ярмолюка О.І.,

секретаря: Журбіцького В.О.

за участю: представника апелянта адвоката Каруна В.П.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на заочне рішення Ізяславського районного суду Хмельницької області від 29 грудня 2021 року (суддя Столковський В.І.) за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа орган опіки та піклування Ізяславської міської ради Ізяславського району Хмельницької області, про позбавлення батьківських прав,

в с т а н о в и в :

У травні 2021 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивача орган опіки та піклування Ізяславської міської ради Ізяславського району Хмельницької області, про позбавлення батьківських прав.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначала, що сторони перебували в шлюбі з 14 листопада 2010 року по 22 січня 2016 року. Під час шлюбу у них народилася донька ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Після розірвання шлюбу дитина проживає із позивачем. З початку 2019 року відповідач ухиляється від виконання батьківських обов`язків щодо дочки, повністю самоусунувся від її виховання та матеріального утримання, перестав підтримувати будь-які відносини з дитиною, цікавитися її життям, не спілкується та не зустрічається із нею, не телефонує їй та не підтримує її матеріально.

Посилаючись на зазначене, на підставі пункту 2 частини 1 статті 164 СК України позивач просила суд позбавити ОСОБА_2 батьківських прав відносно доньки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Заочним рішенням Ізяславського районного суду Хмельницької області від 29 грудня 2021 року у задоволенні позову ОСОБА_1 про позбавлення батьківських прав ОСОБА_2 відмовлено.

Відмовляючи у задоволенні позову суд першої інстанції виходив з того, що підстави, передбачені пунктом 2 частини першої статті 164 СК України, для позбавлення відповідача батьківських прав, відсутні. Місце фактичного перебування ОСОБА_2 суду не відоме, причини відсутності спілкування між ним та донькою також не відомі, а позбавлення батьківських прав необхідно розглядати як крайній захід, необхідність та пропорційність застосування якого за обставин цієї справи, не доведено.

Посилання позивача на те, що відповідач із початку 2019 року перестав підтримувати будь-які стосунки із дитиною, не є підставою для позбавлення ОСОБА_2 батьківських прав, оскільки позбавлення батьківських прав, тобто природніх прав, наданих батькам щодо дитини на її виховання, захист її інтересів та інших прав, які виникають із факту кровної спорідненості з дитиною, є крайнім, виключним заходом впливу, необхідність застосування якого позивач не довела.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 , посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального права, просить рішення Ізяславського районного суду Хмельницької області від 29 грудня 2021 року скасувати та ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити.

В обґрунтування скарги зазначено, що судом першої інстанції невірно застосовано положення ст. 164 СК України. Апелянт зазначає, що ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Як зазначає апелянт, кожна із перелічених підстав для позбавлення батьківських прав у випадку з відповідачем наявна.

Відповідач протягом трьох років жодним чином не забезпечує дитину та не спілкується з нею, не проявляє інтересу стосовно того, де знаходиться його дитина, чи є кому за нею доглядати, чи не обділена вона увагою і турботою.

Відзиву на апеляційну скаргу до Хмельницького апеляційного суду від учасників справи не надходило.

В судовому засіданні представника апелянта адвокат Карун В.П. підтримав доводи апеляційної скарги, просив її задовольнити.

Відповідач ОСОБА_2 в судове засідання не з`явився, про час та місце слухання справи повідомлений належним чином, про що свідчить рекомендоване повідомлення про вручення поштового відправлення.

Представник Органу опіки та піклування Ізяславської міської ради в судове засідання не з`явився, про час та місце слухання справи повідомлений належним чином. 08 червня 2022 року надіслав апеляційному суду заяву, де просить апеляційну скаргу розглянути без участі уповноваженої особи Ізяславської міської ради.

Заслухавши доповідача, пояснення учасників справи, дослідивши матеріали справи в межах доводів апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Частиною 1 статті 375 ЦПК України встановлено, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Згідно вимог частини 1 статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги

Судом встановлено, і це підтверджується матеріалами справи, що 14 листопада 2010 року між сторонами укладено шлюб, від якого у них народилася донька ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . 22 січня 2016 року шлюб між позивачем та відповідачем розірвано. 12 січня 2019 року позивач уклала шлюб із ОСОБА_5 . Після розірвання шлюбу відповідач змінив прізвище з « ОСОБА_6 » на « ОСОБА_7 ».

Вказані обставини підтверджуються свідоцтвом про шлюб сторін серії НОМЕР_1 , виданим відділом державної реєстрації актів цивільного стану Ізяславського районного управління юстиції у Хмельницькій області 14 листопада 2010 року, свідоцтвом про народження доньки сторін серії НОМЕР_2 , виданим тим же відділом державної реєстрації актів цивільного стану 08 вересня 2011 року, свідоцтвом про шлюб позивача із ОСОБА_5 серії НОМЕР_3 , виданим Ізяславським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Хмельницькій області 12 січня 2019 року, рішенням Ізяславського районного суду Хмельницької області від 22 січня 2016 року у справі № 675/1892/15-ц, свідоцтвом про зміну імені відповідачем серії НОМЕР_4 , виданим тим же відділом державної реєстрації актів цивільного стану 13 червня 2018 року (а. с. 6, 7, 8, 9, 10).

У відповідності до довідки про склад сім`ї або зареєстрованих у житловому приміщенні/будинку осіб № 1094, виданої Ізяславською міською радою Ізяславського району Хмельницької області 28 квітня 2021 року, позивач проживає у АДРЕСА_1 разом із матір`ю, батьком, братом та донькою (а. с. 11).

Як вбачається із характеристики учениці 4-Б класу Ізяславського НВК «ЗОШ І-ІІІ ступенів № 2, ліцей» ім. О.Кушнірука ОСОБА_3 , за період навчання дівчинкою опікувалася її мама ОСОБА_1 та бабуся ОСОБА_8 . Також разом з мамою до школи приходив ОСОБА_5 . Останній часто був присутнім на батьківських зборах класу, школи, забирав дівчинку після уроків. Між ним та ученицею склалися довірливі відносини, дружні взаємостосунки. Мама і бабуся у повній мірі піклуються її вихованням, часто відвідують школу, цікавляться їх успіхами, підтримують зв`язок із класним керівником. Натомість, батько дитини до школи не приходить та успіхами своєї доньки не цікавиться (а. с. 12).

Відповідно до довідки лікаря ОСОБА_9 від 10 травня 2021 року донька сторін ОСОБА_4 , 2011 року народження, обстежується окулістом двічі на рік з 04 червня 2020 року, їй рекомендовано носити окуляри та проходити апаратне лікування двічі на рік для покращення зору (а. с. 13).

Як ствердила допитана судом свідок ОСОБА_10 , відповідач ОСОБА_2 не бере участі у вихованні доньки, не допомагає дитині матеріально, не відвідує її, остання своїм батьком вважає вітчима ОСОБА_5 .

На виконання ухвали суду про надання висновку щодо розв`язання даного спору Ізяславською міською радою Ізяславського району Хмельницької області як органом опіки та піклування за вих. № 2211/03-14 від 29 вересня 2021 року повідомлено, що комісія з питань захисту прав дитини Ізяславської міської ради не має можливості надати рекомендації щодо доцільності позбавлення батьківських прав ОСОБА_2 відносно дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , яка проживає з матір`ю, оскільки місце проживання батька невідоме, що не дає можливості об`єктивно з`ясувати обставини справи та врахувати його думку з приводу позбавлення батьківських прав. Вказане також підтверджується витягом з протоколу № 5 засідання комісії з питань захисту прав дитини Ізяславської міської ради від 23 липня 2021 року (а. с. 66, 67).

Ухвалою Хмельницького апеляційного суду від 22 березня 2022 року органу опіки та піклування Ізяславської міської ради запропоновано подати Хмельницькому апеляційному суду письмовий висновок щодо позбавлення ОСОБА_2 батьківських прав відносно доньки ОСОБА_11 .

У висновку Виконавчого комітету Ізяславської міської ради Хмельницької області від 18 травня 2022 року №67 про доцільність позбавлення ОСОБА_2 батьківських прав зазначено, що працівники Служби у справах дітей жодного разу не бачили батька дитини. Позов про стягнення аліментів з ОСОБА_2 на утримання доньки до суду не подавався. Будь-яких заяв щодо позбавлення батьківських прав від ОСОБА_2 до відповідних органів не подавалося. ОСОБА_2 за зареєстрованим місцем проживання більшість часу не проживає, працює за межами України. Також немає інформації про номер його мобільного телефону. Без повного, всебічного та об`єктивного розгляду та урахування всіх обставин, орган опіки та піклування не вважає доцільним позбавлення батьківських прав ОСОБА_2 відносно доньки ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_2 (а. с. 157-158).

Загальні засади регулювання сімейних відносин визначено статтею 7 СК України, згідно з положеннями якої жінка та чоловік мають рівні права й обов`язки у сімейних відносинах, шлюбі та сім`ї. Дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини від 20 листопада 1989 року (далі - Конвенція про права дитини), іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини.

Згідно зі статтями 141, 150, 153, 155 СК України мати і батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини. Мати, батько та дитина мають право на безперешкодне спілкування між собою, крім випадків, коли таке право обмежене законом. Батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини.

Згідно з пунктами 1, 2 статті 3 Конвенції про права дитини, яка в силу положень статті 9 Конституції України є частиною національного законодавства, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом.

Відповідно до статті 18 цієї Конвенції батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування.

Наведеними нормами закріплено основоположний принцип забезпечення найкращих інтересів дитини, якого необхідно дотримуватися, зокрема, при вирішенні питань про місце проживання дитини у випадку, коли її батьки проживають окремо; про тимчасове розлучення з одним із батьків у зв`язку з необхідністю виїхати за межі країни, у якій визначено місце проживання дитини, з іншим із батьків з метою отримання освіти, лікування, оздоровлення та з інших причин, обумовлених необхідністю забезпечити дитині повний і гармонійний фізичний, розумовий, духовний, моральний і соціальний розвиток, а також необхідний для такого розвитку рівень життя.

Базові положення принципу забезпечення найкращих інтересів дитини покладені в основу багатьох рішень ЄСПЛ, у тому числі шляхом застосування статті 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікованої Законом України від 17 липня 1997 року N 475/97-ВР.

Відповідно до пункту 2 частини першої статті 164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини.

Статтею 165 СК України визначено, що право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав має один з батьків.

Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.

Позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, суд може у виняткових випадках при доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох з урахуванням її характеру, особи батька і матері, а також інших конкретних обставин справи відмовити в задоволенні позову про позбавлення цих прав, попередивши відповідача про необхідність змінити ставлення до виховання дитини (дітей) і поклавши на органи опіки та піклування контроль за виконанням ним батьківських обов`язків (пункт 18 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 березня 2007 року № 3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про позбавлення та поновлення батьківських прав»).

Враховуючи наведене, суд першої інстанції, на підставі належно оцінених доказів, дійшов правильного висновку про відмову у задоволенні позову з підстав недоведеності позивачем підстав, з якими закон пов`язує можливість позбавлення особи батьківських прав, при тому, що це є крайнім заходом впливу, адже позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батька у кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини в діях.

Крім того, місцевий суд дійшов правильного висновку про те, що позивачем не надано беззаперечних доказів, які б свідчили, ухилення відповідача від виконання своїх обов`язків щодо виховання дитини та його винної поведінки.

Доводи апеляційної скарги про те, що маючи докази наявності підстав для позбавлення відповідача батьківських прав, а саме свідомого, винного ухилення від виконання своїх обов`язків з виховання дитини, що є наслідком винної його поведінки, не заслуговують на увагу, оскільки відповідно до вимог статті 81 ЦПК України доведення обставин свідомого, умисного ухилення відповідача від виконання батьківських обов`язків, які можуть бути підставою позбавлення останньої батьківських прав, покладено на позивача. При цьому такі доводи по своїй суті зводяться до переоцінки доказів, яким дана належна оцінка судом першої інстанції в мотивувальній частині рішення.

Доводи апеляційної скарги є необґрунтованими, не спростовують висновків суду першої інстанції, фактично апелянт наводить ті ж аргументи, що є підставою позову та яким дана оцінка судом в мотивувальній частині рішення, а тому такі доводи апелянта слід відхилити.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, N 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права, що відповідно до статті 375 ЦПК України є підставою для залишення апеляційної скарги без задоволення, а судового рішення - без змін.

Оскільки у задоволенні апеляційної скарги відмовлено, підстави для нового розподілу судових витрат відсутні.

Керуючись ст.ст. 374, 375, 382, 384, 389, 390 ЦПК України, апеляційний суд

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Заочне рішення Ізяславського районного суду Хмельницької області від 29 грудня 2021 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 11 липня 2022 року.

Судді Т.О. Янчук

Р.С. Гринчук

О.І. Ярмолюк