Сквирський районний суд Київської області
Справа № 376/992/21
Провадження № 2-з/376/6/2022
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"20" січня 2022 р.

Суддя Сквирського районного суду Київської області Віговський С.І., розглянувши заяву ОСОБА_1 про забезпечення позову до подачі позовної заяви до ОСОБА_2 , Сквирської районної державної нотаріальної контори, треті особи: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , -

ВСТАНОВИВ:

До Сквирського районного суду Київської області надійшла заява ОСОБА_1 про забезпечення позову до подачі позовної заяви до ОСОБА_2 , Сквирської районної державної нотаріальної контори, треті особи: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , в якій заявник просить суд накласти арешт на квартиру АДРЕСА_1 , загальною площею 34,30 кв.м., житловою площею 17,70 кв.м., яка належить ОСОБА_2 .

Заява обґрунтована тим, що рішенням Сквирського районного суду Київської області від 19 жовтня 2021 року у справі № 376/992/21 за позовом ОСОБА_1 до Сквирської районної державної нотаріальної контори Київської області, треті особи: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про визнання правочину недійсним та скасування державної реєстрації права власності на нерухоме майно, вимоги позивача (заявника) було задоволено, а саме:

- визнано недійсним договір дарування квартири від 23 травня 2020 року, посвідченого державним нотаріусом Сквирської районної державної нотаріальної контори Київської області Савченко М.А., зареєстрованого в реєстрі за № 769;

- скасовано державну реєстрацію права власності на квартиру АДРЕСА_1 , зареєстровану на ОСОБА_4 , реєстраційний номер майна: 40, номер об`єкта в РПВН: 19134180;

- визнано недійсним договір дарування квартири від 23 травня 2020 року, посвідченого державним нотаріусом Сквирської районної державної нотаріальної контори Київської області Савченко М.А., зареєстрованого в реєстрі за № 768;

- скасовано державну реєстрацію права власності на квартиру АДРЕСА_2 зареєстровану на ОСОБА_4 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 40;

- визнано за ОСОБА_1 право власності на квартиру АДРЕСА_2 , житловою площею - 33,9 кв. м., загальною площею - 44,4 кв.м., яка належала ОСОБА_1 згідно договору купівлі-продажу квартири від 10 вересня 2015 року, посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу О.І. Вепрейчук, зареєстрованого в реєстрі за № 1683;

- визнано за ОСОБА_1 право власності на квартиру АДРЕСА_1 , житловою площею 17,70 кв.м, загальною площею 34,30 кв.м., яка належала ОСОБА_1 згідно договору купівлі-продажу квартири від 30 липня 2013 року, посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу О.І. Вепрейчук, зареєстрованого в реєстрі за № 1440.

Вказане рішення суду набрало законної сили 19 листопада 2021 року і в апеляційному порядку не оскаржувалося.

З метою виконання рішення суду, заявником, було подані всі необхідні документи до державного реєстратора для реєстрації речових прав на нерухоме майно.

Проте, рішенням державного реєстратора від 16 грудня 2021 року за № 62324268, заявнику було відмовлено у реєстрації речових прав на нерухоме майно на підставі того, що право власності на об`єкт нерухомого майна, а саме квартиру АДРЕСА_1 зареєстровано за іншою особою, відмінною від особи право власності якої, припиняється рішенням Сквирського районного суду Київської області від 19 жовтня 2021 року.

Заявнику на даний час стало відомо, що ОСОБА_4 на підставі договору купівлі-продажу від 23.06.2020 року продав квартиру АДРЕСА_1 ОСОБА_2 .

Заявник вважає, що невжиття заходів забезпечення позову, може ускладнити чи зробити неможливим виконання рішення суду, а тому, необхідно накласти арешт на вищезгадане нерухоме майно, а відтак звернутися до суду із вказаною заявою для збезпечення своїх майнових прав і інтересів.

Відповідно до ч. 1 ст. 153 ЦПК України, заява про забезпечення позову розглядається судом не пізніше двох днів з дня її надходження без повідомлення учасників справи (учасників третейського (арбітражного) розгляду).

Суд, вивчивши матеріали зазначеної вище заяви та доданих до неї матеріалів вважає за необхідне заяву про забезпечення позову задовольнити повністю, зважаючи на наступне.

Забезпечення позову в цивільному процесі є одним із інститутів цивільного процесу, що сприяє реалізації конституційних прав та завданням цивільного судочинства, яким за статтею 2 ЦПК України є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту прав, свобод чи інтересів фізичних осіб.

Згідно ч. 1 ст. 149 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову.

Одним із видів забезпечення позову є накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб (п. 1 ч. 1 ст. 150 ЦПК України).

Заходи забезпечення позову, крім арешту морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги, мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами (ч. 3 ст. 150 ЦПК України).

Згідно із ч. 2 ст. 149 ЦПК України забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

У пункті 16 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 2 від 12.06.2009 року «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції» зазначено, що вживаючи заходи забезпечення позову, необхідно враховувати роз`яснення, дані в постанові Пленуму Верховного Суду України від 22 грудня 2006 року № 9 "Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову".

В п. 1 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 22.12.2006 року за № 9 «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» вказується на те, що забезпечення позову допускається на будь-якій стадії розгляду справи після відкриття провадження у ній.

А як роз`яснено в п. 4 вказаної Постанови Пленуму Верховного Суду України, розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Разом з тим, відповідно до ч. 1 ст. 154 ЦПК України,суд може вимагати від особи, яка звернулася із заявою про забезпечення позову, забезпечити відшкодування збитків відповідача, які можуть бути спричинені забезпеченням позову (зустрічне забезпечення).

Зустрічне забезпечення застосовується тільки у випадку забезпечення позову.

Відповідно до ч. 3 ст. 154 ЦПК України суд зобов`язаний застосовувати зустрічне забезпечення, якщо позивач не має зареєстрованого в установленому законом порядку місця проживання (перебування) чи місцезнаходження на території України та майна, що знаходиться на території України, в розмірі, достатньому для відшкодування можливих збитків відповідача, які можуть бути спричинені забезпеченням позову, у випадку відмови у позові, або суду надані докази того, що майновий стан позивача або його дії щодо відчуження майна чи інші дії можуть ускладнити або зробити неможливим виконання рішення суду про відшкодування збитків відповідача, які можуть бути спричинені забезпеченням позову, у випадку відмови у позові.

Тобто нормами ЦПК України встановлено право суду застосувати зустрічне забезпечення у випадку обставин, передбачених ч. 3 ст. 154 ЦПК України.

Накладення арешту щодо майна на час розгляду судової справи не буде мати наслідком порушення прав інших осіб та не зможе призвести до настання будь-яких незворотних наслідків, а у даному випадку накладення арешту на майно жодним чином не впливає на можливість використовувати вказане майно у звичній життєдіяльності.

Окрім того, забезпечення позову шляхом накладення арешту на майно ОСОБА_2 не завдає збитків останній у розумінні ст. 22 ЦК України, оскільки накладений в порядку забезпечення позову арешт, в подальшому, за наявності законних для того підстав знімається за рішенням суду, при цьому накладення арешту не є забороною для передачі вказаного нерухомого майна належного ОСОБА_2 в оренду іншим особам з метою отримання прибутку, а тому підстави для застосування зустрічного забезпечення відсутні.

Тому, в даному випадку відсутні підстави для застосування зустрічного забезпечення. Крім того, позивач має зареєстроване місце проживання та майно, що знаходиться на території України.

Як встановлено судом, між сторонами дійсно виник спір, у матеріалах справи відсутня інформація про будь-яке інше майно, крім предмета забезпечення, належне ОСОБА_2 , а відтак суд вважає, що дійсно існує реальна загроза утруднення або неможливість виконання майбутнього рішення суду в разі задоволення позову.

Зважаючи на вищевикладені обставини, суд вважає, що наявні обґрунтовані підстави вжиття заходів забезпечення позову до виконання рішення суду, шляхом накладення арешту на вищезазначений об`єкт нерухомого майна, що належать на праві власності ОСОБА_2 згідно відомостям, які містяться в матеріалах справи, оскільки невжиття цих заходів може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду.

На підставі вищевикладеного, керуючись ст.ст. 149 - 154 Цивільного процесуального кодексу України, п. 16 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 2 від 12.06.2009 року «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції», п. 4 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 22.12.2006 року «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову», суд, -

У Х В А Л И В:

Заяву ОСОБА_1 (адреса: АДРЕСА_3 , РНОКПП: НОМЕР_1 ) про забезпечення позову до подачі позовної заяви до ОСОБА_2 , Сквирської районної державної нотаріальної контори, треті особи: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , - задовольнити.

Забезпечити позов у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , Сквирської районної державної нотаріальної контори, треті особи: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 шляхом накладення арешту на квартиру АДРЕСА_1 , загальною площею 34,30 кв.м., житловою площею 17,70 кв.м., яка належить ОСОБА_2 (адреса: АДРЕСА_4 , РНОКПП: НОМЕР_2 ).

Заборонити вчиняти будь-які реєстраційні дії щодо вказаного нерухомого майна.

Ухвала є виконавчим документом та підлягає негайному виконанню.

Строк пред`явлення ухвали до виконання - три роки.

Копію ухвали надіслати позивачу та/або його представнику для звернення до виконання. Копію ухвали також надіслати відповідачу та його представнику для відома.

У відповідності до ч. 10 ст. 153 ЦПК України оскарження ухвали про забезпечення позову не зупиняє її виконання, а також не перешкоджає подальшому розгляду справи.

На ухвалу суду може бути подано апеляційну скаргу протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення. Апеляційна скарга подається до Київського апеляційного суду.

Учасник справи, якому повна ухвала суду не була вручена у день її проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Суддя С. І. Віговський