Провадження №2/592/67/22

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 листопада 2022 року м.Суми

Ковпаківський районний суд м. Суми у складі:

головуючого: судді Бичкова І. Г. ,

за участю секретаря судового засідання: Алфімової І. В. ,

позивача: ОСОБА_1 ,

представника позивача: адвоката Вакули В. М. ,

представників відповідачки: адвокатів Кирилкіна Р. О. , Сапіча В. М. ,

розглянув у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань в приміщенні Ковпаківського районного суду м. Суми цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання майна спільною сумісною власністю, стягнення компенсації, -

В С Т А Н О В И В :

03.11.2020 року представник позивача ОСОБА_1 адвокат Вакула Вадим Миколайович звернувся до Ковпаківського районного суду м. Суми з позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання майна спільною сумісною власністю, із змісту якого вбачається, що в 1995 році позивач познайомився з ОСОБА_2 та вони почали проживати разом. ІНФОРМАЦІЯ_1 у них народилася спільна донька ОСОБА_3 . Проживали вони разом, але не були одружені. За час спільного проживання вони придбали: - 27.03.2003 року чотирикімнатну квартиру, розташовану за адресою: АДРЕСА_1 , де 1/4 частина була оформлена на доньку ОСОБА_3 , а 3/4 частини були оформлені на нього; - 08.11.2005 року однокімнатну квартиру, розташовану за адресою: АДРЕСА_2 , яка була оформлена на нього; - 22.11.2006 року двокімнатну квартиру, розташовану за адресою: АДРЕСА_3 , яка була оформлена на відповідачку; - 06.03.2009 року однокімнатну квартиру, розташовану за адресою: АДРЕСА_4 , яка була оформлена на нього; - земельну ділянку, розташовану за адресою: АДРЕСА_5 , яка була оформлена на нього. В період спільного проживання відповідачка виїжджала на заробітки до Швейцарії. Та 19.09.2011 року вона офіційно одружилася з громадянином Швейцарії ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . Позивач до теперішнього часу не одружений. 11.05.2012 року позивач надав згоду на виїзд до Швейцарії їхній спільній доньці. Відповідно ст. 74 СК України, якщо жінка та чоловік проживають однією сім`єю, але не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, майно, набуте ними за час спільного проживання, належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено письмовим договором між ними. На майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності жінки та чоловіка, які не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, поширюються положення гл. 8 цього Кодексу. Згідно гл. 8 та ст. 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу) . Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Відповідно ст. 61 СК України об`єктами права спільної сумісної власності подружжя можуть бути будь-які речі, за винятком тих, які виключені з цивільного обороту. Відповідно ст. 69 СК України дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. В жовтні 2019 року відповідачка подала позов до суду з прохальною частиною встановлення факту проживання однією сім`єю, як чоловіка та жінки, визнання вищевказаного нерухомого майна спільною сумісною власністю та поділ майна подружжя. Але, на його здивування поділити вона вирішила тільки нерухоме майно, яке було оформлено на нього. Про двокімнатну квартиру, розташовану за адресою: АДРЕСА_3 , яка була оформлена на неї, вона не згадала та не вказала її взагалі в позові. Відповідно до рішення Ковпаківського районного суду від 17.06.2020 року (справа № 587/2197/19) , постанови Сумського апеляційного суду від 31.08.2020 року та ухвали Сумського апеляційного суду від 04.09.2020 року було встановлено факт проживання однією сім`єю як чоловіка та жінки в період часу з 01.01.2004 року до лютого 2011 року. Було визнано право спільної сумісної власності на вищевказане нерухоме майно та було поділено його наступним чином: - ОСОБА_2 було виділено у власність 3/4 частини чотирикімнатної квартири, розташованої за адресою: АДРЕСА_1 , однокімнатну квартиру, розташовану за адресою: АДРЕСА_4 ; - ОСОБА_1 , тобто йому, було виділено у власність однокімнатну квартиру, розташовану за адресою: АДРЕСА_2 , та земельну ділянку, розташовану за адресою: АДРЕСА_5 . Відповідно до ч. 4 ст. 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. В зв`язку з тим, що постановою та ухвалою Сумського апеляційного суду було визнано факт проживання однією сім`єю як чоловіка та жінки в період часу з 01.01.2004 року до лютого 2011 року, двокімнатна квартира, розташована за адресою: АДРЕСА_3 , яка була ними куплена 22.11.2006 року, була оформлена на відповідачку, також набута подружжям, відтак є спільною сумісною власністю та також підлягає поділу. Дана квартира була оформлена на відповідачку. Кошти на її покупку бралися в кредит в АТ КБ ПриватБанк . Договір кредиту було оформлено на ОСОБА_2 , але щомісячні платежі по кредиту здійснював позивач, що підтверджується копіями квитанцій. Але, як було ним з`ясовано, в період розгляду цивільної справи про поділ майна, двокімнатна квартира була продана відповідачкою згідно договору купівлі-продажу 18.04.2014 року сторонній особі, а саме: ОСОБА_5 . Про продаж йому не було повідомлено та відповідно щодо вартості угоди йому також нічого не відомо. Враховуючи те, що офіційного шлюбу у них не було, а відповідачка приховала факт набуття квартири за спільні кошти, нотаріус посвідчила договір купівлі-продажу без його письмового дозволу та повідомлення про продаж. Відповідно до ст. 388 ЦК України, якщо майно за відплатним договором придбане в особи, яка не мала права його відчужувати, про що набувач не знав і не міг знати (добросовісний набувач) , власник має право витребувати це майно від набувача лише у разі, якщо майно: 1) було загублене власником або особою, якій він передав майно у володіння; 2) було викрадене у власника або особи, якій він передав майно у володіння; 3) вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно у володіння, не з їхньої волі іншим шляхом. Майно не може бути витребувано від добросовісного набувача, якщо воно було продане у порядку, встановленому для виконання судових рішень. Якщо майно було набуте безвідплатно в особи, яка не мала права його відчужувати, власник має право витребувати його від добросовісного набувача у всіх випадках. Враховуючи приписи ст. 388 ЦК України, набувач квартири ОСОБА_5 є добросовісним набувачем та договір купівлі-продажу не підлягає скасуванню. Відповідно до п. 23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 21.12.2007 року № 11 Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя , вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з`ясовувати джерело і час його придбання. Відповідно до ст. 70 СК України у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними. Відповідно до ст. 372 ЦК України у разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом. Відповідно до п. 24 постанови Пленуму Верховного Суду України від 21.12.2007 року № 11 Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя до складу майна, що підлягає поділу включається загальне майно подружжя, наявне та те, що знаходиться у третіх осіб. Відповідно до п. 30 постанови Пленуму Верховного Суду України від 21.12.2007 року № 11 Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя рівність прав кожного із подружжя на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності (якщо інше не встановлено домовленістю між ними) та необхідність взаємної згоди подружжя на розпорядження майном, що є об`єктом права його спільної сумісної власності, передбачено ч. 1 ст. 63, ч. 1 ст. 65 СК України. У випадку коли при розгляді вимоги про поділ спільного сумісного майна подружжя буде встановлено, що один із них здійснив його відчуження чи використав його на свій розсуд проти волі іншого з подружжя і не в інтересах сім`ї чи не на її потреби або приховав його, таке майно або його вартість враховується при поділі. В зв`язку з чим, позивач вимушений звернутися до суду з вимогою до відповідачки про стягнення половини коштів, отриманих нею після продажу квартири. Враховуючи те, що при укладанні договорів купівлі-продажу квартири та договору кредиту позивач не був стороною договору, у наданні їх копій адвокату було відмовлено, тому позивач вимушений просити суд витребувати докази. Вартість двокімнатної квартири згідно висновку експертного дослідження № 97 станом на 25.10.2020 року становить 806400 грн. , в зв`язку з чим з відповідачки, яка без його дозволу відчужила спільну квартиру, на його користь підлягає грошове стягнення у розмірі 403200 грн. . Попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, у зв`язку з розглядом справи: - судовий збір 4872,80 грн. ; - витрати на професійну правничу допомогу орієнтовно 15000 грн. (точна сума буде після підписання акту виконаних робіт) ; - витрати, пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням судової експертизи орієнтовно 1100 грн. . Всього орієнтовно 20972,80 грн. . На теперішній час позивачем не було подано іншого позову (позовів) до вказаної відповідачки з тим самим предметом та з тих самих підстав. Враховуючи викладене, керуючись ст. ст. 4, 175-177, 293, 315 ЦПК України; ст. ст. 60, 61, 69, 70, 74 СК України; ст. ст. 368, 370, ЦК України, він просив: 1. Визнати двокімнатну квартиру, розташовану за адресою: АДРЕСА_3 , набуту відповідачкою 22.11.2006 року, спільною сумісною власністю ОСОБА_2 та ОСОБА_1 (до 18.04.2014 року) . 2. Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 в якості компенсації за 1/2 частку спільного майна, а саме: 1/2 частини двокімнатної квартири, розташованої за адресою: АДРЕСА_3 , грошові кошти у розмірі 403200 грн. . 3. Стягнути з відповідачки понесені позивачем судові витрати. В порядку підготовки справи до розгляду витребувати: 1. Від АТ КБ ПриватБанк (вул. Набережна Перемоги, буд. 30, м. Дніпро, 49094, Україна) копію кредитного договору SUCOCK00001452 від 22.11.2006 року (611221 INA1Y31) та графік погашення боргу, де позичальником є ОСОБА_2 , та копії документів (заяв довідок тощо) , які були використані при укладанні договору. 2. Від приватного нотаріуса Рибалка К. Д. (40000, м. Суми, вул. Козацький Вал, буд. 2) копію договору купівлі-продажу, серія та номер: 7612, укладений 22.11.2006 року, де покупцем є ОСОБА_2 , та копії документів (заяв довідок тощо) , які були використані при укладанні договору купівлі-продажу. 3. Від приватного нотаріуса Юморанової В. М. ( АДРЕСА_6 ) копію договору купівлі-продажу, серія та номер: 765, укладений 18.04.2014 року, де продавцем є ОСОБА_2 , та копії документів (заяв довідок тощо) , які були використані при укладанні договору купівлі-продажу (вхідний № 42880/20 від 03.11.2020 року) (а. с. 4, 5) .

Ухвалою Ковпаківського районного суду м. Суми від 06.11.2020 року у справі № 592/12323/20, провадження № 2/592/3441/20 було прийнято до розгляду позовну заяву ОСОБА_1 ( АДРЕСА_7 ) до ОСОБА_2 ( АДРЕСА_7 ) про визнання квартири спільною сумісною власністю, стягнення компенсації. Було ухвалено здійснювати розгляд справи за правилами загального позовного провадження. Було ухвалено призначити по справі підготовче судове засідання на 11 годину 00 хвилин 04.12.2020 року за адресою: м. Суми, вул. Першотравнева, буд. 12, зал судових засідань № 11, про що повідомити учасників справи. Копію ухвали про відкриття провадження у справі було постановлено надіслати учасникам справи разом з копією позовної заяви з копіями доданих до неї документів відповідачці. Було ухвалено роз`яснити відповідачу право протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення ухвали про відкриття провадження у справі надіслати: 1) суду відзив на позовну заяву і всі письмові та електронні докази (які можливо доставити до суду) , що підтверджують заперечення проти позову; 2) позивачу копію відзиву та доданих до нього документів. У разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд має право вирішити спір за наявними матеріалами справи. Було ухвалено роз`яснити учасникам справи, що на підставі п. 4 ч. 1 ст. 148 ЦПК України суд може постановити ухвалу про стягнення в дохід державного бюджету з відповідної особи штрафу у сумі від 0,3 до трьох розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб у випадках: ненадання копії відзиву на позов, відповіді на відзив, заперечення іншому учаснику справи у встановлений судом строк. Учасники справи можуть отримати інформацію щодо справи, що розглядається в мережі Інтернет за веб-адресою сторінки на офіційному веб-порталі судової влади України: http://kv.su.court.gov.ua/sud1806/gromadyanam/csz/ . Ухвала набрала законної сили 06.11.2020 року (https://reyestr.court.gov.ua/Review/92697167) (а. с. 44) .

Ухвалою Ковпаківського районного суду м. Суми від 15.04.2021 року у справі № 592/12323/20, провадження № 2-з/592/53/21 заяву представника позивача ОСОБА_1 адвоката Вакули Вадима Миколайовича про забезпечення позову по цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання квартири спільною сумісною власністю, стягнення компенсації, було задоволено. Було ухвалено вжити заходи забезпечення позову шляхом накладення арешту та заборони відчуження нерухомого майна, належного ОСОБА_2 , а саме: 3/4 частини чотирикімнатної квартири, розташованої за адресою: АДРЕСА_1 , та однокімнатної квартири, розташованої за адресою: АДРЕСА_4 . Копію ухвали було постановлено надіслати ОСОБА_1 після її постановлення. Примірник ухвали про забезпечення позову одночасно з направленням відповідачці було постановлено направити для негайного виконання всім особам, яких стосуються заходи забезпечення позову і яких суд може ідентифікувати, а також відповідним державним та іншим органам для вжиття відповідних заходів. Ухвала суду про забезпечення позову підлягає негайному виконанню з дня її постановлення незалежно від її оскарження і відкриття виконавчого провадження. Оскарження ухвали про забезпечення позову не зупиняє її виконання, а також не перешкоджає подальшому розгляду справи. Ухвала набрала законної сили 08.07.2021 року (https://reyestr.court.gov.ua/Review/96322292) (а. с. 138, 139, 142, 143) .

02.06.2021 року представник відповідачки ОСОБА_2 адвокат Кирилкін Радіон Олегович надав до канцелярії Ковпаківського районного суду м. Суми відзив, із змісту якого вбачається, що в провадженні Ковпаківського районного суду м. Суми знаходиться справа № 592/12323/20 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання квартири спільною сумісною власністю, стягнення компенсації. Проте варто зазначити, що відповідачка не отримала копію позовної заяви з додатками, що позбавило можливості належним чином сформувати позицію по справі та надати відзив. Зважаючи на той факт, що відповідачка постійно проживає за кордоном, 17.05.2021 року представник відповідачки ознайомився з матеріалами справи № 592/12323/20 та надав відповідачці доступ до позовної заяви та інших матеріалів. Відповідно до ч. 1 ст. 178 ЦПК України у відзиві відповідач викладає заперечення проти позову. Зважаючи на дані обставини відповідачка бажає скористатися своїм процесуальним правом на подання відзиву та заперечує проти задоволення позову з огляду на наступне. Належність майна до спільної сумісної власності визначається не тільки фактом придбання його під час шлюбу (спільного проживання) , але й спільною участю в набутті майна. Правовими наслідками встановлення факту проживання чоловіка та жінки однією сім`єю без шлюбу є встановлення належності їм майна на праві спільної сумісної власності. Проте, належність майна до спільної сумісної власності визначається не тільки фактом придбання його під час проживання чоловіка та жінки однією сім`єю, але й спільною участю коштами або працею в набутті майна. Визнаючи право спільної сумісної власності на майно, суд повинен установити не тільки факт набуття майна під час проживання чоловіка та жінки однією сім`єю, але й той факт, що джерелом його набуття були спільні сумісні кошти або спільна праця. Тобто статус спільної сумісної власності визначається такими критеріями: 1) час набуття майна; 2) кошти, за які таке майно було набуте (джерело набуття) . Норма ст. 60 СК України вважається застосованою правильно, якщо набуття майна відповідає цим чинникам. У зв`язку з викладеним в разі придбання майна хоча й у період проживання чоловіка та жінки однією сім`єю, але за особисті кошти, це майно не може вважатися об`єктом спільної сумісної власності, а є особистою приватною власністю тієї особи, за особисті кошти якої воно придбане. Аналогічні висновки містяться в постанові Верховного Суду від 17.02.2021 року у справі № 489/615/18. Отже, сам по собі факт придбання спірного майна у період спільного проживання не є безумовною підставою для віднесення такого майна до об`єктів права спільної сумісної 4 власності. Згідно ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Відповідно до ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів) , що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Ч. 1 ст. 77 ЦПК України передбачено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Згідно ч. ч. 1, 3 ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів) , який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів) . Проте, всупереч зазначеним нормам, позивач, звертаючись до суду з позовом, не надав належні докази наявності у нього коштів на час придбання спільного майна або того, що спірне майно придбано в результаті спільної праці з відповідачкою або за їх спільні кошти. При цьому, зважаючи на карантинні обмежувальні заходи та той факт відповідачка перебуває за кордоном, вона потребує додаткового часу для зібрання доказів по справі, зокрема, щодо того факту, що спірна квартира була придбана за кредитні кошти, що суттєво впливає на прийняття законного рішення в даній справі. Ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікованої Законом України від 17.07.1997 року № 471 ВР, передбачено право кожної фізичної чи юридичної особи безперешкодно користуватися своїм майном, не допускається позбавлення особи її власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права, визнано право держави на здійснення контролю за користуванням майном відповідно до загальних інтересів або для забезпечення сплати податків чи інших зборів або штрафів. Ст. 321 ЦК України закріплює конституційний принцип непорушності права власності, передбачений ст. 41 Конституції України, відповідно до ч. 4 якої ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Зміст права власності, яке полягає у праві володіння, користування та розпорядження своїм майном, визначено в ст. 317 ЦК України. Згідно з нормою ст. 319 цього Кодексу власник володіє, користується і розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Він сам вирішує, що робити зі своїм майном, керуючись виключно власними інтересами, здійснюючи щодо цього майна будь-які дії, які не повинні суперечити закону і не порушують прав інших осіб та інтересів суспільства. Також, зважаючи на той факт, що предметом спору є визнання квартири спільною сумісною власністю, стягнення компенсації , варто звернути увагу суду на той факт, що оцінка спірної кварти розрахована без її огляду, що не може безспірно доводити дійсну вартість квартири та доводити розмір спірної суми з урахуванням того, що доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Отже, зважаючи на той факт, що визначення вартості квартири було здійснено після її відчуження без її огляду, на підставі статистичних даних та оголошень з продажу квартир, які нібито мають схожі характеристики, зазначений висновок не можна вважати повним та об`єктивним. В той же час, саме договір купівлі-продажу підтверджує реалізацію квартири та засвідчує дійсну вартість відчужуваного майна. В зв`язку з даними обставинами, у разі якщо суд дійде висновку про задоволення позовної вимоги про визнання квартири спільною сумісною власністю то грошова компенсація вартості 1/2 частини квартири повинна бути розрахована з врахуванням часу відчуження квартири тобто від тієї суми, за яку вона була фактично продана (вхідний № 20970 від 02.06.2021 року) (а. с. 88, 89) .

Постановою Сумського апеляційного суду від 08.07.2021 року у справі № 592/12323/20, провадження № 22-ц/816/1094/21 апеляційну скаргу представника ОСОБА_2 адвоката Кирилкіна Радіона Олеговича було задоволено частково. Ухвалу Ковпаківського районного суду м. Суми від 15.04.2021 року було скасовано. Заяву представника ОСОБА_1 (місце проживання: АДРЕСА_7 ; РНОКПП НОМЕР_1 ) адвоката Вакули Вадима Миколайовича про забезпечення позову було задоволено частково. Було ухвалено заборонити відчуження нерухомого майна, належного ОСОБА_2 (місце проживання: АДРЕСА_7 ; РНОКПП НОМЕР_2 ) , а саме: однокімнатної квартири, розташованої за адресою: АДРЕСА_4 . У задоволенні іншої частини заяви про забезпечення позову було відмовлено. Постанова набрала законної сили 08.07.2021 року (https://reyestr.court.gov.ua/Review/98162023, https://reyestr.court.gov.ua/Review/98175112) (а. с. ) .

Ухвалою Ковпаківського районного суду м. Суми від 29.11.2021 року у справі № 592/12323/20, провадження № 2/592/123/21 було відмовлено у прийнятті зустрічного позову адвоката Кирилкіна Радіона Олеговича, який діє в інтересах ОСОБА_2 , до ОСОБА_1 про визнання транспортного засобу спільною сумісною власністю та стягнення компенсації. Було ухвалено роз`яснити адвокату Кирилкіну Радіону Олеговичу, який діє в інтересах ОСОБА_2 , право звернутися з вказаним позовом у загальному порядку. Зустрічну позовну заяву разом із доданими матеріалами було ухвалено повернути адвокату Кирилкіну Радіону Олеговичу, який діє в інтересах ОСОБА_2 . Копію зустрічної позовної заяви було ухвалено долучити до матеріалів справи. Ухвала набрала законної сили 29.11.2021 року (https://reyestr.court.gov.ua/Review/101441386, https://reyestr.court.gov.ua/Review/101449558) (а. с. 175-177) .

Ухвалою Ковпаківського районного суду м. Суми від 22.12.2021 року у справі № 592/12323/20, провадження № 2/592/123/21 було закрито підготовче провадження та було призначено справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання квартири спільною сумісною власністю, стягнення компенсації до судового розгляду по суті на 21.02.2022 року на 13 годину 30 хвилин. В судове засідання було ухвалено викликати сторони. Ухвала набрала законної сили 22.12.2021 року (https://reyestr.court.gov.ua/Review/102115132) (а. с. 186) .

В судовому засіданні позивач ОСОБА_1 та його представник адвокат Вакула Вадим Миколайович надали пояснення, аналогічні викладеним в позовній заяві. Вони просили: 1. Визнати двокімнатну квартиру, розташовану за адресою: АДРЕСА_3 , набуту відповідачкою 22.11.2006 року, спільною сумісною власністю ОСОБА_2 та ОСОБА_1 (до 18.04.2014 року) . 2. Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 в якості компенсації за 1/2 частку спільного майна, а саме: 1/2 частини двокімнатної квартири, розташованої за адресою: АДРЕСА_3 , грошові кошти у розмірі 403200 грн. . 3. Стягнути з відповідачки понесені позивачем судові витрати.

В судове засідання відповідачка ОСОБА_2 , її представник адвокат Кирилкін Радіон Олегович не прибули. Про місце, дату та час судового засідання були повідомлені належним чином. Їхнє неприбуття не є перешкодою для розгляду справи по суті.

В судовому засіданні представник відповідачки ОСОБА_2 адвокат Сапіч Володимир Михайлович надав пояснення, аналогічні викладеним у відзиві на позовну заяву. Він просив відмовити у задоволенні позову.

Ознайомившись з позовною заявою, відзивом на позовну заяву, вислухавши пояснення та думки позивача, представника позивача, представника відповідача, вислухавши пояснення свідків: ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , дослідивши та перевіривши документи та копії документів, доданих до позовної заяви, до відзиву на позовну заяву, які містяться в матеріалах судового провадження, враховуючи наявність судових рішень, які містяться в Єдиному державному реєстрі судових рішень в режимі повного доступу, суд дійшов наступного висновку.

Згідно ч. 1 ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини (факти) , якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; 5) чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; 6) як розподілити між сторонами судові витрати; 7) чи є підстави допустити негайне виконання судового рішення; 8) чи є підстави для скасування заходів забезпечення позову.

Згідно ч. ч. 1, 2, 5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Європейський суд з прав людини наголошує на тому, що п. 1 ст. 6 гарантує кожному право порушити в суді чи відповідному органі будь-який позов, який стосується його цивільних прав та обов`язків. Таким чином, даний пункт передбачає право на суд , одним з аспектів якого є право доступу до суду, тобто право порушувати в судах позов для вирішення цивільного спору.

Відповідно до ч. 1 ст. 3 ЦК України загальними засадами цивільного законодавства є, зокрема, справедливість, добросовісність та розумність.

Вимога справедливості, добросовісності та розумності цивільного законодавства практично виражається у встановлені його нормами рівних умов для участі всіх осіб у цивільних відносинах, закріплені можливості адекватного захисту порушеного цивільного права або інтересу.

Рішенням Ковпаківського районного суду м. Суми від 17.06.2020 року у справі № 587/2197/19, провадження № 2/592/315/20 позов ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про встановлення факту проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу, визнання майна спільною сумісною власністю, поділ майна було задоволено частково. Було ухвалено встановити факт проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу ОСОБА_2 ( АДРЕСА_7 , РНОКПП НОМЕР_2 ) з ОСОБА_1 ( АДРЕСА_7 , РНОКПП НОМЕР_1 ) з 1995 року по січень 2005 року. Було ухвалено визнати 3/4 частини чотирикімнатної квартири по АДРЕСА_1 , загальною площею 80,75 м ? , спільною сумісною власністю ОСОБА_2 та ОСОБА_1 . Було ухвалено визнати за ОСОБА_2 ( АДРЕСА_7 , РНОКПП НОМЕР_2 ) право власності на 3/4 частини чотирикімнатної квартири по АДРЕСА_1 , загальною площею 80,75 м ? , вартістю 706275 грн. . Було ухвалено стягнути з ОСОБА_2 ( АДРЕСА_7 , РНОКПП НОМЕР_2 ) на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_7 , РНОКПП НОМЕР_1 ) 353137 грн. 50 коп. в якості компенсації за 1/2 частку спільного майна, а саме: 3/4 частини чотирикімнатної квартири, розташованої за адресою: АДРЕСА_1 , вартістю 706275 грн. . Було ухвалено стягнути з ОСОБА_1 ( АДРЕСА_7 , РНОКПП НОМЕР_1 ) на користь ОСОБА_2 ( АДРЕСА_7 , РНОКПП НОМЕР_2 ) 2037 грн. 26 коп. повернення судових витрат. В іншій частині позовних вимог було ухвалено відмовити за необґрунтованістю. Рішення набрало законної сили 31.08.2020 року (частково) (https://reyestr.court.gov.ua/Review/89877344, https://reyestr.court.gov.ua/Review/89983109) (а. с. 18-21) .

Постановою Сумського апеляційного суду від 31.08.2020 року у справі № 587/2197/19, провадження № 22-ц/816/1608/20 апеляційну скаргу ОСОБА_2 було задоволено частково. Рішення Ковпаківського районного суду м. Суми від 17.06.2020 року в частині встановлення факту, що має юридичне значення, поділу спільного майна та розподілу судових витрат було змінено. Було ухвалено внести зміни до абзацу 2 резолютивної частини рішення, замінивши з 1995 року по січень 2005 року на з 01.01.2004 року до лютого 2011 року . Абзаци третій і четвертий резолютивної частини рішення було ухвалено викласти у наступній редакції: Визнати право спільної сумісної власності ОСОБА_2 та ОСОБА_1 на: 3/4 частини чотирикімнатної квартири АДРЕСА_8 , вартістю 706275 грн. ; однокімнатної квартири АДРЕСА_9 , вартістю 402600 грн. ; однокімнатної квартири АДРЕСА_10 , вартістю 402600 грн. ; земельну ділянку площею 0,1 га, розташовану за адресою: АДРЕСА_5 , вартістю 167870 грн. , кадастровий номер :02:001:0281. Було ухвалено доповнити абзацом п`ятим резолютивну частину рішення в такій редакції: Виділити в натурі ОСОБА_2 3/4 частини чотирикімнатної квартири АДРЕСА_8 , вартістю 706275 грн. ; однокімнатну квартиру АДРЕСА_9 , вартістю 402600 грн. ; ОСОБА_1 однокімнатну квартиру АДРЕСА_10 , вартістю 402600 грн. ; земельну ділянку площею 0,1 га за адресою: АДРЕСА_5 , вартістю 167870 грн. , кадастровий номер :02:001:0281. Абзац п`ятий резолютивної частини рішення вважати абзацом шостим, зменшивши розмір грошової компенсації з 353137 грн. 50 коп. до 269202 грн. 50 коп. і виключивши слова за 1/2 частку спільного майна, а саме: 3/4 частини чотирикімнатної квартири, розташованої за адресою: АДРЕСА_1 , вартістю 706275 грн. . В іншій частині рішення було ухвалено залишити без змін. Було ухвалено стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 фактично понесені судові витрати на сплату судового збору за подання позову 3017 грн. 04 коп. , а за подання апеляційної скарги 4525 грн. 56 коп. . Постанова набрала законної сили 31.08.2020 року (https://reyestr.court.gov.ua/Review/91238383, https://reyestr.court.gov.ua/Review/91332079) (а. с. 22-26) .

Ухвалою Сумського апеляційного суду від 04.09.2020 року у справі № 587/2197/19, провадження № 22-ц/816/1608/20 було виправлено описку в постанові Сумського апеляційного суду від 31.08.2020 року, виклавши її резолютивну частину у наступній редакції: Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити частково. Рішення Ковпаківського районного суду м. Суми від 17.06.2020 року в частині встановлення факту, що має юридичне значення, поділу спільного майна та розподілу судових витрат змінити. Внести зміни до абзацу 2 резолютивної частини рішення, замінивши з 1995 року по січень 2005 року на з 01.01.2004 року до лютого 2011 року . Абзаци третій і четвертий резолютивної частини рішення було ухвалено викласти у наступній редакції: Визнати право спільної сумісної власності ОСОБА_2 та ОСОБА_1 на: 3/4 частини чотирикімнатної квартири АДРЕСА_8 , вартістю 706275 грн. ; однокімнатної квартири АДРЕСА_9 , вартістю 402600 грн. ; однокімнатної квартири АДРЕСА_10 , вартістю 402600 грн. ; земельну ділянку площею 0,1 га, розташовану за адресою: АДРЕСА_5 , вартістю 167870 грн. , кадастровий номер :02:001:0281. Виділити в натурі ОСОБА_2 : 3/4 частини чотирикімнатної квартири АДРЕСА_8 , вартістю 706275 грн. ; однокімнатну квартиру АДРЕСА_9 , вартістю 402600 грн. . Доповнити абзацом п`ятим резолютивну частину рішення в такій редакції: Виділити ОСОБА_1 : однокімнатну квартиру АДРЕСА_10 , вартістю 402600 грн. ; земельну ділянку площею 0,1 га, розташовану за адресою: АДРЕСА_5 , вартістю 167870 грн. , кадастровий номер :02:001:0281. Абзац п`ятий резолютивної частини рішення вважати абзацом шостим, зменшивши розмір грошової компенсації з 353137 грн. 50 коп. до 269202 грн. 50 коп. і виключивши слова за 1/2 частку спільного майна, а саме: 3/4 частини чотирикімнатної квартири, розташованої за адресою: АДРЕСА_1 , вартістю 706275 грн. . В іншій частині рішення було ухвалено залишити без змін. Було ухвалено стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 фактично понесені судові витрати на сплату судового збору за подання позову 3017 грн. 04 коп. , а за подання апеляційної скарги 4525 грн. 56 коп. Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і на неї може бути подана касаційна скарга безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення. . Ухвала набрала законної сили 04.09.2020 року (https://reyestr.court.gov.ua/Review/91332115) (а. с. 27, 28) .

Ухвалою Сумського апеляційного суду від 16.11.2020 року у справі № 587/2197/19, провадження № 22-з/816/114/20 заяву представника ОСОБА_2 адвоката Кирилкіна Радіона Олеговича про виправлення описки було задоволено. Було ухвалено виправити описку в постанові Сумського апеляційного суду від 31.08.2020 року, з урахуванням ухвали цього ж суду від 04.09.2020 року про виправлення описки, а саме: по тексту постанови, в тому числі в резолютивній частині постанови, замість адреси однокімнатної квартири АДРЕСА_9 . Ухвала набрала законної сили 16.11.2020 року (https://reyestr.court.gov.ua/Review/92883244) .

Згідно ч. ч. 4, 5 ст. 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Обставини, встановлені стосовно певної особи рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, проте можуть бути у загальному порядку спростовані особою, яка не брала участі у справі, в якій такі обставини були встановлені.

Обов`язок щодо доказування не є безмежним. Дана стаття встановлює обставини, від доказування яких звільняються, в тому числі, ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, особа, яка не брала участі у справі, в якій такі обставини були встановлені. Це обставини, які є преюдиційними. Преюдиційні факти це факти, встановлені рішенням суду, що набрало законної сили. Преюдиційність ґрунтується на правовій властивості законної сили судового рішення і визначається його суб`єктивними і об`єктивними межами, за якими сторони та інші особи, які брали участь у справі, а також їх правонаступники не можуть знову оспорювати в іншому процесі встановлені судовим рішенням у такій справі правовідносини. Суб`єктивними межами є те, що в двох справах беруть участь одні й ті самі особи чи їх правонаступники, чи хоча б одна особа, щодо якої встановлено ці обставини. Об`єктивні межі стосуються обставин, встановлених рішенням суду. Преюдиційні обставини не потребують доказування, якщо одночасно виконуються наступні умови: - обставина встановлена судовим рішення. При цьому слід мати на увазі, що відповідно до ч. 1 ст. 258 ЦПК України судовими рішеннями є: 1) ухвали; 2) рішення; 3) постанови; 4) судові накази. Тому преюдиційне значення мають обставини, встановлені як ухвалою, так і рішенням, так і постановою, так і судовими наказами. Обставини, встановлені рішеннями інших органів, потребують доказування на загальних підставах; - судове рішення набрало законної сили; - у справі беруть участь ті ж особи, які брали участь у попередній справі. Пленум Верховного Суду України в п. 7 постанови Про судове рішення у цивільній справі № 14 від 18.12.2009 року наголошує на тому, що особи, які не брали участь у цивільній, господарській чи адміністративній справі, в якій судом ухвалене відповідне судове рішення, мають право при розгляді іншої справи за їх участю оспорювати обставини, встановлені цим судовим рішенням. У такому випадку суд ухвалює рішення на основі досліджених у судовому засіданні доказів. Тобто якщо у справі беруть участь нові особи, то преюдиційний характер рішення втрачається. Тому не можуть мати преюдиційного значення рішення суду в тотожних за фабулою справах, але за позовом іншого позивача або за участю додаткового співвідповідача. Тому, якщо сторона хоче обійти цю норму, вона може це зробити шляхом залучення у процес додаткового відповідача або третьої особи. Не потребують доказування обставини, встановлені рішенням суду, тобто ті обставини, щодо яких мав місце спір і які були предметом судового розгляду. Не має преюдиційного значення оцінка судом конкретних обставин справи, які сторонами не оспорювалися, мотиви судового рішення, правова кваліфікація спірних відносин. Преюдиційне значення можуть мати лише ті факти, щодо наявності або відсутності яких виник спір, і які зазначені у резолютивній частині рішення. Преюдиційні обставини є обов`язковими для суду, який розглядає справу навіть у тому випадку, коли він вважає, що вони встановлені невірно. Таким чином законодавець намагається забезпечити єдність судової практики та запобігти появі протилежних за змістом судових рішень. Заслуговує на увагу той факт, що згідно ч. 5 ст. 82 ЦПК України преюдиційність поширюється не тільки на осіб, що брали участь у справі, а й на особу, яка не брала участі у справі, в якій такі обставини були встановлені. Не всі ухвали, які набрали законної сили, можуть мати преюдиціальне значення для справи. Не може вважатися преюдиційною ухвала суду про повернення позову (наприклад, внаслідок визнання позову неподаним) , оскільки спеціальна норма передбачає право позивача на повторне звернення до суду із заявою, якщо перестануть існувати обставини, що стали підставою для повернення заяви. З точки зору тактики процесу, покликатися на преюдиційні обставини не завжди доцільно, адже у разі скасування рішення, яке встановлює преюдицію, виникають підстави для перегляду за нововиявленими обставини усіх тих рішень, які цю преюдицію використали. Відповідно до п. 3 ч. 2 ст. 423 ЦПК України підставами для перегляду судового рішення за нововиявленими обставинами є скасування судового рішення, яке стало підставою для ухвалення судового рішення, що підлягає перегляду. Тому якщо рішення, яким встановлені певні обставини, має недоліки і є загроза його скасування, то на нього краще не покликатися, а доводити потрібні обставини в загальному порядку.

Згідно ч. 3 ст. 89 ЦПК України суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів) , який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів) .

У відповідності до п. 2 ч. 4 ст. 265 ЦПК України у мотивувальній частині рішення зазначаються докази, відхилені судом, та мотиви їх відхилення.

За змістом положень ч. ч. 2, 4 ст. 83 ЦПК України, позивач, особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб, повинні подати докази разом з поданням позовної заяви. Якщо доказ не може бути поданий у встановлений законом строк з об`єктивних причин, учасник справи повинен про це письмово повідомити суд та зазначити: доказ, який не може бути подано; причини, з яких доказ не може бути подано у зазначений строк; докази, які підтверджують, що особа здійснила всі залежні від неї дії, спрямовані на отримання вказаного доказу.

Докази, не подані у встановлений законом або судом строк, до розгляду судом не приймаються, крім випадків, коли особа, яка їх подає, обґрунтувала неможливість їх подання у вказаний строк з причин, що не залежали від неї (ч. 8 ст. 83 ЦПК України) .

Учасник справи, у разі неможливості самостійно надати докази, вправі подати клопотання про витребування доказів судом. Таке клопотання повинно бути подане в строк, зазначений у ч. ч. 2, 3 ст. 83 цього Кодексу (ч. 1 ст. 84 ЦПК України) .

Відповідно до ст. 126 ЦПК України право на вчинення процесуальної дії втрачається із закінченням строку, встановленого законом або судом. Документи, подані після закінчення процесуальних строків, залишаються без розгляду, крім випадків, передбачених цим кодексом.

Під процесуальним строком розуміють строк, в межах якого вчиняються певні процесуальні дії. Суд за заявою учасника справи поновлює пропущений процесуальний строк, встановлений законом, якщо визнає причини його пропуску поважними, крім випадків, коли цим Кодексом встановлено неможливість такого поновлення (ст. 127 ЦПК України) .

Якщо інше не встановлено законом, заява про поновлення процесуального строку, встановленого законом, розглядається судом, у якому належить вчинити процесуальну дію, стосовно якої пропущено строк, а заява про продовження процесуального строку, встановленого судом, - судом, який встановив строк, без повідомлення учасників справи. Одночасно із поданням заяви про поновлення процесуального строку має бути вчинена процесуальна дія (подана заява, скарга, документи тощо) , щодо якої пропущено строк.

Пропуск строку, встановленого законом або судом учаснику справи для подання доказів, інших матеріалів чи вчинення певних дій, не звільняє такого учасника від обов`язку вчинити відповідну процесуальну дію. Про поновлення або продовження процесуального строку суд постановляє ухвалу.

Із практики Європейського Суду з прав людини випливає, що судовий розгляд визнається справедливим за умови забезпечення рівного процесуального становища сторін, що беруть участь у спорі. Вимагається, щоб кожній із сторін була надана розумна можливість представляти свою справу у такий спосіб, що не ставить її в суттєво менш сприятливе становище порівняно з опонентом. Виходячи з принципу змагальності в цивільному процесі, прав та обов`язків сторін у справі, визначених ЦПК України, суд виключно з ініціативи та в межах доводів сторін може поновити строк звернення до суду за обґрунтованим їх зверненням.

Тому у разі пропущення строку звернення до суду належить обґрунтувати поважність причин пропущення такого строку. Зазвичай це обставини, що не залежать від волі такої особи. Поважними причинами можуть визнаватися лише такі обставини, які є об`єктивно непереборними, не залежать від волевиявлення особи, та пов`язані з дійсними істотними перешкодами чи труднощами для своєчасного вчинення відповідних дій та підтвердженні належними доказами. Норми цивільного процесуального законодавства не містять вичерпного переліку підстав, які вважаються поважними для вирішення питання про поновлення пропущеного процесуального строку. Такі підстави визначаються в кожному конкретному випадку з огляду на обставини справи.

Враховуючи вищенаведене, суд вважає, що представником відповідачки адвокатом Сапічем Володимиром Михайловичем подано клопотання про виклик свідків та приєднання додаткових доказів з пропуском встановленого строку, передбаченого ч. ч. 2, 3 ст. 83 ЦПК України, клопотання по суті носить формальний характер та не підтверджено належними доказами, що мали підтвердити неможливість долучення доказів, в даному випадку звіту про експертну оцінку (а. с. 191-199) .

Крім то, суд взагалі критично ставиться до цього звіту про експертну оцінку від 29.11.2021 року, згідно якому оціночна (ринкова) вартість двокімнатної квартири, розташованої за адресою: АДРЕСА_3 , складає 281000 грн. без ПДВ (а. с. 199) , тоді як оціночна вартість двокімнатної квартири, розташованої за адресою: АДРЕСА_3 , згідно звіту про оцінку майна від 04.04.2014 року, становить 280854 грн. без ПДВ (а. с. 116) . Тобто через майже 7 років 8 місяців вказана квартира подорожчала на 146 грн. . Таке подорожчання є додатковою підставою для відхилення цього доказу.

Крім того, суд критично ставиться до доказу, наданого 21.11.2021 року представником відповідачки ОСОБА_2 адвокатом Сапічем Володимиром Михайловичем, а саме: фотографії вінчання ОСОБА_8 та ОСОБА_9 від 27.04.2014 року, оскільки він взагалі не стосується даної цивільної справи (а. с. 223, 224) .

Крім того, суд критично ставиться до пояснень свідків: ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , оскільки вони базуються лише на припущеннях (а. с. 217-220) .

Майно, набуте під час спільного проживання особами, які не перебувають у зареєстрованому шлюбі між собою, є об`єктом їхньої спільної сумісної власності, якщо: 1) майно придбане внаслідок спільної праці таких осіб як сім`ї (при цьому спільною працею осіб необхідно вважати їхні спільні або індивідуальні трудові зусилля, внаслідок яких вони одержали спільні або особисті доходи, об`єднані в майбутньому для набуття спільного майна, ведення ними спільного господарства, побуту та бюджету); 2) інше не встановлено письмовою угодою між ними.

У зв`язку з цим суду під час вирішення спору щодо поділу майна, набутого сім`єю, необхідно встановити не лише факт спільного проживання сторін у справі, а й обставини придбання спірного майна внаслідок спільної праці.

Сам факт перебування у незареєстрованих шлюбних відносинах без установлення обставин ведення спільного господарства, побуту та бюджету не є підставою для визнання права власності на половину майна за кожною із сторін.

Тільки в разі встановлення судом таких обставин положення ч. 1 ст. 17 Закону України Про власність будуть правильно застосовуватися.

Вказані правові висновки викладені Верховним Судом України у постанові від 23.09.2015 року у справі № 6-1026цс15 (https://reyestr.court.gov.ua/Review/51404703) .

Таким чином, спеціальне правило, що належить застосувати суду для оцінки правових наслідків набуття майна членами однієї сім`ї, міститься в ч. 1 ст. 17 17 Закону України Про власність , що втратив чинність згідно із Законом України від 27.04.2007 року № 997-V.

Відповідно до частини першої ст. 58 Конституції України закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи.

П. 1 розд. VII Прикінцевих положень СК України передбачено, що цей Кодекс набирає чинності одночасно з набранням чинності ЦК України, тобто з 01.01.2004 року.

На правовідносини, які виникли між сторонами з приводу набуття спільного майна й продовжили існувати після 01.01.2004 року, поширюється дія СК України.

Абз. 1 ч. 2 ст. 3 СК України передбачено, що сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки.

Згідно ч. 1 ст. 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу) .

Відповідно до ст. 74 СК України якщо жінка та чоловік проживають однією сім`єю, але не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, майно, набуте ними за час спільного проживання, належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено письмовим договором між ними. На майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності жінки та чоловіка, які не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, поширюються положення гл. 8 цього Кодексу.

За змістом наведеної норми правовими наслідками встановлення факту проживання чоловіка та жінки однією сім`єю без шлюбу є встановлення належності їм майна на праві спільної сумісної власності на підставі ст. 74 СК України.

Для визначення осіб як таких, що перебувають у фактичних шлюбних відносинах, з метою вирішення майнового спору на підставі ст. 74 СК України суд повинен встановити факт проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу в період, упродовж якого було придбано спірне майно.

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 57 СК України особистою приватною власністю дружини, чоловіка є майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але за кошти, які належали їй (йому) особисто.

Отже, належність майна до спільної сумісної власності подружжя визначається не тільки фактом придбання його під час шлюбу, але й спільною участю подружжя коштами або працею в набутті майна.

Застосовуючи норму ст. 60 СК України та визнаючи право спільної сумісної власності подружжя на майно, суд повинен установити не тільки факт набуття майна під час шлюбу, але й той факт, що джерелом його набуття були спільні сумісні кошти або спільна праця подружжя.

Тобто статус спільної сумісної власності визначається такими критеріями: 1) час набуття майна; 2) кошти, за які таке майно було набуте (джерело набуття) .

Норма ст. 60 СК України вважається застосованою правильно, якщо набуття майна відповідає цим чинникам.

У зв`язку з викладеним в разі придбання майна хоча й у період шлюбу, але за особисті кошти одного з подружжя, це майно не може вважатися об`єктом спільної сумісної власності подружжя, а є особистою приватною власністю того з подружжя, за особисті кошти якого воно придбане.

Тому сам по собі факт придбання спірного майна в період шлюбу не є безумовною підставою для віднесення такого майна до об`єктів права спільної сумісної власності подружжя.

Викладене узгоджується з правовим висновком Верховного Суду України, висловленим у постанові від 16.12.2015 року у справі № 6-2641цс15 (https://reyestr.court.gov.ua/Review/54513240) .

Згідно ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Відповідно до ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів) , що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Ч. 1 ст. 77 ЦПК України передбачено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Згідно ч. ч. 1, 3 ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів) , який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів) .

Європейський суд з прав людини вказав, що п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматися як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі ст. 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (п. 23 рішення Європейського суду з прав людини від 18.07.2006 року у справі Проніна проти України ) .

Таким чином, оскільки представником позивача були надані суду переконливі докази на підтвердження позовних вимог позивача (а. с. 11, 15-17) , враховуючи обов`язковість дотримання державою принципу правомірних або законних очікувань та захисту прав людини через призму цього принципу, враховуючи те, що рішення в цивільній справі має бути справедливим, беручи до уваги те, що ані відповідачка ОСОБА_2 , ані її представник адвокат адвокат Кирилкін Радіон Олегович взагалі не надали суду жодного належного та допустимого доказу на підтвердження їхніх заперечень проти позову, оскільки представник відповідачки адвокат Сапіч Володимир Михайлович надав докази з пропуском встановленого строку, передбаченого ч. ч. 2, 3 ст. 83 ЦПК України, оскільки обставини, встановлені рішенням суду у цивільній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, оскільки судом був встановлений не тільки факт набуття майна під час спільного проживання проживання чоловіка та жінки однією сім`єю, але й той факт, що джерелом його набуття були спільні сумісні кошти, відтак суд дійшов висновку про те, що позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання майна спільною сумісною власністю, слід задовольнити частково. Слід визнати двокімнатну квартиру, розташовану за адресою: АДРЕСА_11 , набуту відповідачкою 22.11.2006 року, спільною сумісною власністю ОСОБА_2 та ОСОБА_1 (до 18.04.2014 року) . Слід стягнути з ОСОБА_2 ( АДРЕСА_12 , РНОКПП НОМЕР_2 ) на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_12 , РНОКПП НОМЕР_1 ) в якості компенсації за 1/2 частку спільного майна, а саме: 1/2 частини двокімнатної квартири, розташованої за адресою: АДРЕСА_11 , грошові кошти у розмірі 403200 грн. . Слід стягнути з ОСОБА_2 ( АДРЕСА_12 , РНОКПП НОМЕР_2 ) на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_12 , РНОКПП НОМЕР_1 ) судові витрати у виді сплаченого судового збору в розмірі 5326,80 грн. (840,80 грн. + 4032,00 грн. + 454,00 грн. ) . Слід стягнути з ОСОБА_2 ( АДРЕСА_12 , РНОКПП НОМЕР_2 ) на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_12 , РНОКПП НОМЕР_1 ) витрати, пов`язані із залученням експерта, в розмірі 1100,00 грн. .

При ухваленні рішення судом були враховані правові висновки, викладені в постанові Верховного Суду від 17.02.2021 року у справі № 489/615/18, провадження № 61-10607св19 (https://reyestr.court.gov.ua/Review/95042251) .

На підставі вищевикладеного, керуючись ст. ст. 259, 265, 267, 268, 272 ЦПК України, -

В И Р І Ш И В :

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання майна спільною сумісною власністю, задовольнити частково.

Визнати двокімнатну квартиру, розташовану за адресою: АДРЕСА_11 , набуту відповідачкою 22.11.2006 року, спільною сумісною власністю ОСОБА_2 та ОСОБА_1 (до 18.04.2014 року) .

Стягнути з ОСОБА_2 ( АДРЕСА_12 , РНОКПП НОМЕР_2 ) на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_12 , РНОКПП НОМЕР_1 ) в якості компенсації за 1/2 частку спільного майна, а саме: 1/2 частини двокімнатної квартири, розташованої за адресою: АДРЕСА_11 , грошові кошти у розмірі 403200 грн. .

Стягнути з ОСОБА_2 ( АДРЕСА_12 , РНОКПП НОМЕР_2 ) на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_12 , РНОКПП НОМЕР_1 ) судові витрати у виді сплаченого судового збору в розмірі 5326,80 грн. (840,80 грн. + 4032,00 грн. + 454,00 грн. ) .

Стягнути з ОСОБА_2 ( АДРЕСА_12 , РНОКПП НОМЕР_2 ) на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_12 , РНОКПП НОМЕР_1 ) витрати, пов`язані із залученням експерта, в розмірі 1100,00 грн. .

Рішення може бути оскаржене.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Апеляційна скарга подається безпосередньо до Сумського апеляційного суду.

Суддя І.Г. Бичков