Справа № 196/129/22
№ провадження 2/196/200/2022
07 липня 2022 року смт Царичанка
Царичанський районний суд Дніпропетровської області в складі:
головуючого судді: Костюкова Д.Г.,
секретаря судового засідання: Дорошенко В.В.,
В обґрунтування своїх вимог посилається на те, що розпорядженням голови Царичанської районної державної адміністрації від 29.07.2011 № 519-р надано дозвіл ОСОБА_1 , на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність із земель сільськогосподарського призначення державної власності, розташованої за межами населеного пункту на території Залеліївської сільської ради (на теперішній час Ляшківська сільська рада), площею 2 га із цільовим призначенням - для ведення особистого селянського господарства.
07.09.2012 розпорядженням голови Царичанської районної державної адміністрації затверджено ОСОБА_1 проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки сільськогосподарського призначення для ведення особистого господарства у власність за межами населеного пункту на території Залеліївської (на теперішній час Ляшківської) сільської ради.
Передача земельних ділянок безоплатно у власність громадян у межах норм, визначених цим Кодексом, проводиться один раз по кожному виду використання (ч. 4 ст. 116 ЗК України).
Однак, в подальшому, використавши вже раніше своє право на отримання земельної ділянки у власність шляхом безоплатної передачі, 22.06.2015 ОСОБА_1 звернувся з заявою до голови Залеліївської сільської ради щодо надання дозволу на розробку проекту землеустрою про відведення земельної ділянки в приватну власність для ведення особистого селянського господарства орієнтованою площею 1 га за адресою: АДРЕСА_1 .
23.07.2015 рішенням Залеліївської сільської ради п`ятисот другої сесії шостого скликання № 342-52/УІ надано ОСОБА_1 дозвіл на розробку проекту землеустрою про відведення земельної ділянки в приватну власність для ведення особистого селянського господарства орієнтованою площею 1 га за адресою: АДРЕСА_1 .
25.07.2017 ОСОБА_1 звернувся до Ляшківської сільської ради Дніпровського (колишнього Царичанського) району Дніпропетровської області з заявою про затвердження проекту землеустрою щодо відведення йому у власність земельної ділянки площею 1 га для ведення особистого селянського господарства.
На підставі вказаного рішення державним реєстратором Царичанської районної державної адміністрації 09.06.2020 за №52577302 зареєстровано право власності ОСОБА_1 на вказану земельну ділянку.
Судом встановлено, що обвинувачений ОСОБА_1 свою вину у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч.2 ст.190 КК України визнав повністю.
Таким чином, всупереч вимог ст. ст. 116, 118, 121 Земельного кодексу України, ОСОБА_1 при зверненні до Ляшківської сільської ради Царичанського району Дніпропетровської області не зазначив про те, що він раніше використав право на безоплатну приватизацію земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства.
У свою чергу, розглядаючи заяву про затвердження проекту із землеустрою по суті, Ляшківською сільською радою Царичанського району Дніпропетровської області не надано належної оцінки обставинам і умовам, зазначеним у заяві, не перевірено, зокрема, факт використання ОСОБА_1 свого права на безоплатне отримання у власність земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства, внаслідок чого, земельна ділянка площею 1 га незаконно вибула із земель комунальної власності.
З огляду на викладене, рішення Ляшківської сільської ради Царичанського району Дніпропетровської області від 06.09.2017 № 229А-28/7 «Про затвердження проєкту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність для ведення ОСГ ОСОБА_1 », в частині затвердження проєкту землеустрою та надання земельної ділянки у власність ОСОБА_1 не відповідає вищезазначеним вимогам законодавства, а тому підлягає визнанню незаконним та скасуванню.
Враховуючи, що рішення Ляшківської сільської ради Царичанського району Дніпропетровської області від 06.09.2017 №229А-28/7 прийнято з порушенням законодавства та земельну ділянку надано особі, яка вже не мала права її безоплатно отримувати у власність, то запис у Державному реєстрі речових прав про реєстрацію права власності на земельну ділянку, є похідним і має бути скасований разом із скасуванням незаконного рішення про надання вказаної земельної ділянки у власність.
Також, оскільки на підставі незаконного рішення Ляшківської сільської ради Царичанського району Дніпропетровської області від 06.09.2017 №229А-28/7 за ОСОБА_1 зареєстровано право власності на земельну ділянку, про що у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно вчинено запис від 09.06.2020 №52577302, то останній підлягає скасуванню та слід зобов`язати ОСОБА_1 повернути земельну ділянку у власність об`єднаної територіальної громади.
Прокурор Царичанського відділу Слобожанської окружної прокуратури Кліманов О.О. в судове засідання не з`явився, проте подав до суду заяву, в якій прохав розглядати справу у відсутність прокурора, позовні вимоги підтримує в повному обсязі та прохає їх задовольнити.
Представник відповідача Ляшківської сільської ради Дніпровського району Дніпропетровської області в судове засідання не з`явився, однак подав до суду заяву з проханням провести розгляд справи у його відсутність та ухвалити рішення на розсуд суду.
Відповідач ОСОБА_1 в судове засідання не з`явився, подавши до суду заяву про розгляд справи у його відсутність, позовні вимоги визнає повністю.
Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
Суд, вивчивши матеріали справи та дослідивши письмові докази, дійшов до наступного висновку.
Відповідно до ч. 2 ст. 124 Конституції України, юрисдикція судів поширюється на всі правовідносин, що виникають у державі.
Згідно з ч. 3 ст. 23 Закону України «Про прокуратуру» прокурор здійснює представництво в суді законних інтересів держави у разі порушення або загрози порушення інтересів держави, якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження, а також у разі відсутності такого органу.
Відповідно до ч.1 ст.2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.
Частиною 1 статті 4 ЦПК України визначено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін (ч.1ст. 12 ЦПК України).
Відповідно до ч.3 ст.12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Відповідно до ст.55 Конституції України, кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади та посадових осіб.
Судом встановлено, що розпорядженням голови Царичанської районної державної адміністрації від 29.07.2011 № 519-р надано дозвіл відповідачу ОСОБА_1 , на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність із земель сільськогосподарського призначення державної власності, розташованої за межами населеного пункту на території Залеліївської сільської ради (на теперішній час Ляшківська сільська рада), площею 2 га із цільовим призначенням - для ведення особистого селянського господарства (а.с.32-34).
07.09.2012 розпорядженням голови Царичанської районної державної адміністрації за №592-р затверджено ОСОБА_1 проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки сільськогосподарського призначення для ведення особистого господарства у власність за межами населеного пункту на території Залеліївської (на теперішній час Ляшківської) сільської ради (а.с.35-44).
Передача земельних ділянок безоплатно у власність громадян у межах норм, визначених цим Кодексом, проводиться один раз по кожному виду використання (ч. 4 ст. 116 ЗК України).
Відповідно до ч. 1 ст. 121 Земельного кодексу України, громадяни України мають право на безоплатну передачу їм земельних ділянок із земель державної або комунальної власності для ведення особистого селянського господарства не більше 2 гектара.
Разом з тим, в подальшому, відповідач ОСОБА_1 , використавши вже раніше своє право на отримання земельної ділянки у власність шляхом безоплатної передачі, 22.06.2015 звернувся із заявою до гоолови Залеліївської сільської ради щодо надання дозволу на розробку проекту землеустрою про відведення земельної ділянки в приватну власність для ведення особистого селянського господарства орієнтованою площею 1 га за адресою: АДРЕСА_1 (а.с.31).
23.07.2015 рішенням Залеліївської сільської ради п`ятдесят другої сесії шостого скликання № 342-52/УІ надано ОСОБА_1 дозвіл на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства орієнтованою площею 1 га за адресою: АДРЕСА_1 (а.с.30).
25.07.2017 ОСОБА_1 звернувся до Ляшківської сільської ради Дніпровського (колишнього Царичанського) району Дніпропетровської області з заявою про затвердження проекту землеустрою щодо відведення йому у власність земельної ділянки площею 1 га для ведення особистого селянського господарства (а.с.25).
На підставі вказаного рішення державним реєстратором Царичанської районної державної адміністрації 09.06.2020 за №52577302 зареєстровано право власності ОСОБА_1 на вказану земельну ділянку (а.с.45).
Судом встановлено, що обвинувачений ОСОБА_1 свою вину у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч.2 ст.190 КК України визнав повністю.
Згідно з п.б ч.1 ст.81 Земельного кодексу України, громадяни України набувають права власності на земельні ділянки на підставі безоплатної передачі із земель державної і комунальної власності.
Відповідно до ч.1 ст.116 Земельного кодексу України, громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом або за результатами аукціону.
Згідно з ч.3 ст.116 Земельного кодексу України, безоплатна передача земельних ділянок у власність громадян провадиться у разі: приватизації земельних ділянок, які перебувають у користуванні громадян; одержання земельних ділянок внаслідок приватизації державних і комунальних сільськогосподарських підприємств, установ та організацій; одержання земельних ділянок із земель державної і комунальної власності в межах норм безоплатної приватизації, визначених цим Кодексом.
Відповідно до ч.4 ст.116 Земельного кодексу України, передача земельних ділянок безоплатно у власність громадян у межах норм, визначених цим Кодексом, провадиться один раз по кожному виду використання.
Тобто, Земельним кодексом України, чітко встановлено, що громадяни мають право на набуття права власності на земельну ділянку із земель державної або комунальної власності шляхом їх безоплатної передачі лише один раз по кожному виду використання.
Відповідно до частини першої статті 121 ЗК України, громадяни України мають право на безоплатну передачу їм земельних ділянок із земель державної або комунальної власності в таких розмірах: а) для ведення фермерського господарства - в розмірі земельної частки (паю), визначеної для членів сільськогосподарських підприємств, розташованих на території сільської, селищної, міської ради, де знаходиться фермерське господарство. Якщо на території сільської, селищної, міської ради розташовано декілька сільськогосподарських підприємств, розмір земельної частки (паю) визначається як середній по цих підприємствах. У разі відсутності сільськогосподарських підприємств на території відповідної ради розмір земельної частки (паю) визначається як середній по району; б) для ведення особистого селянського господарства - не більше 2,0 гектара; в) для ведення садівництва - не більше 0,12 гектара; г) для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) у селах - не більше 0,25 гектара, в селищах - не більше 0,15 гектара, в містах - не більше 0,10 гектара; ґ) для індивідуального дачного будівництва - не більше 0,10 гектара; д) для будівництва індивідуальних гаражів - не більше 0,01 гектара.
Таким чином, ОСОБА_1 на час звернення до Ляшківської сільської ради Царичанського району Дніпропетровської області з питань затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки вже використав своє право на безоплатне отримання у власність земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства в межах норм безоплатної передачі земельних ділянок для даного виду використання.
Тобто, всупереч вимог ст. ст. 116, 118, 121 Земельного кодексу України, ОСОБА_1 при зверненні до Ляшківської сільської ради Царичанського району Дніпропетровської області не зазначив про те, що він раніше використав право на безоплатну приватизацію земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства.
У свою чергу, розглядаючи заяву про затвердження проекту із землеустрою по суті, Ляшківською сільською радою Царичанського району Дніпропетровської області не надано належної оцінки обставинам і умовам, зазначеним у заяві, не перевірено, зокрема, факт використання ОСОБА_1 свого права на безоплатне отримання у власність земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства, внаслідок чого, земельна ділянка площею 1 га незаконно вибула із земель комунальної власності.
Відповідно до ч.3 ст.152 Земельного кодексу України, захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється шляхом: визнання угоди недійсною; визнання недійсними рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування.
Згідно ч.1 ст.155 Земельного кодексу України, у разі видання органом виконавчої влади або органом місцевого самоврядування акта, яким порушуються права особи щодо володіння, користування чи розпорядження належною їй земельною ділянкою, такий акт визнається недійсним.
Відповідно до ч.1 ст.21 ЦК України, суд визнає незаконним та скасовує правовий акт індивідуальної дії, виданий органом державної влади, органом влади Автономної Республіки Крим або органом місцевого самоврядування, якщо він суперечить актам цивільного законодавства і порушує цивільні права або інтереси.
Таким чином, рішення Ляшківської сільської ради Царичанського району Дніпропетровської області від 06.09.2017 № 229А-28/7 «Про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність для ведення ОСГ ОСОБА_1 », щодо затвердження проекту землеустрою та надання земельної ділянки у власність ОСОБА_1 не відповідає вищезазначеним вимогам законодавства, а тому є незаконним та підлягає скасуванню.
Аналогічна правова позиція викладена в постанові ВСУ від 24.06.2015 у справі №6-228цс-14.
Відповідно до ч. 1 ст. 2 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень (далі - державна реєстрація прав) - офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.
Згідно статті 26 вказаного Закону, за результатом розгляду документів, поданих для державної реєстрації прав, державний реєстратор на підставі прийнятого ним рішення про державну реєстрацію прав вносить відомості про речові права, обтяження речових прав до Державного реєстру прав.
У разі скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав на підставі судового рішення чи у випадку, передбаченому підпунктом "а" пункту 2 частини шостої статті 37 цього Закону, а також у разі визнання на підставі судового рішення недійсними чи скасування документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, скасування на підставі судового рішення державної реєстрації прав, державний реєстратор чи посадова особа Міністерства юстиції України (у випадку, передбаченому підпунктом "а" пункту 2 частини шостої статті 37 цього Закону) проводить державну реєстрацію набуття, зміни чи припинення речових прав відповідно до цього Закону.
Ухвалення судом рішення про скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав, визнання недійсними чи скасування документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, а також скасування державної реєстрації прав допускається виключно з одночасним визнанням, зміною чи припиненням цим рішенням речових прав, обтяжень речових прав, зареєстрованих відповідно до законодавства (за наявності таких прав).
Враховуючи, що рішення Ляшківської сільської ради Царичанського району Дніпропетровської області від 06.09.2017 №229А-28/7 прийнято з порушенням законодавства та земельну ділянку надано особі, яка вже не мала права її безоплатно отримувати у власність, то запис у Державному реєстрі речових прав про реєстрацію права власності на земельну ділянку, є похідним і має бути скасований разом із скасуванням незаконного рішення про надання вказаної земельної ділянки у власність.
Оскільки на підставі незаконного рішення Ляшківської сільської ради Царичанського району Дніпропетровської області від 06.09.2017 №229А-28/7 за ОСОБА_1 зареєстровано право власності на земельну ділянку, про що у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно вчинено запис від 09.06.2020 №52577302, то останній підлягає скасуванню.
Статтею 152 Земельного кодексу України встановлено, що держава забезпечує громадянам та юридичним особам рівні умови захисту прав власності на землю. Власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов`язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків.
У відповідності до ст. 387 ЦК України власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним.
Згідно із пунктом 3 ч. 1 ст. 388 ЦК України, якщо майно за відплатним договором придбане в особи, яка не мала права його відчужувати, про що набувач не знав і не міг знати (добросовісний набувач), власник має право витребувати це майно від набувача лише у разі, якщо майно вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно у володіння, не з їхньої волі іншим шляхом.
Статтею 393 Цивільного кодексу України передбачено, що Правовий акт органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, який не відповідає законові і порушує права власника, за позовом власника майна визнається судом незаконним та скасовується.
Власник майна, права якого порушені внаслідок видання правового акта органом державної влади, органом влади Автономної Республіки Крим або органом місцевого самоврядування, має право вимагати відновлення того становища, яке існувало до видання цього акта. У разі неможливості відновлення попереднього становища власник має право на відшкодування майнової та моральної шкоди.
Також, відповідно до ч. 1 ст. 1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала.
Згідно із п. 2 ч. 3 ст. 1212 ЦК України положення цієї глави застосовуються також до вимог про витребування майна власником із чужого незаконного володіння.
Статтею 1213 ЦК України визначено, що набувач зобов`язаний повернути потерпілому безпідставно набуте майно в натурі.
Кондикційні зобов`язання виникають за наявності одночасно таких умов: набуття чи збереження майна однією особою (набувачем) за рахунок іншої (потерпілого); набуття чи збереження майна відбулося за відсутності правової підстави або підстава, на якій майно набувалося, згодом відпала (такий висновок сформульовано Верховним Судом України у постанові від 05.02.2019 у справі № 914/1131/18).
Предметом безпосереднього регулювання статті 1 Першого протоколу до Конвенції з прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) є втручання держави в право на мирне володіння майном, зокрема й позбавлення особи права власності на майно шляхом його витребування.
Перший протокол до Конвенції ратифікований Законом України 17 липня 1997 року №475/97-ВР і з огляду на приписи частини 1 статті 9 Конституції України, статті 10 ЦК України, застосовується судами України як частина національного законодавства. При цьому розуміння змісту норм Конвенції та Першого протоколу, їх практичне застосування відбувається через практику (рішення) ЄСПЛ, яка згідно зі статтею 17 Закону України від 23 лютого 2006 року № 3477-IV «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» застосовується українськими судами як джерело права.
Відповідно до сталої практики ЄСПЛ (серед багатьох інших, рішення у справах «Спорронґ і Льоннрот проти Швеції» від 23 вересня 1982 року, «Джеймс та інші проти Сполученого Королівства» від 21 лютого 1986 року, «Щокін проти України» від 14 жовтня 2010 року, «Сєрков проти України» від 07 липня 2011 року, «Колишній король Греції та інші проти Греції» від 23 листопада 2000 року, «Булвес» АД проти Болгарії» від 22 січня 2009 року, «Трегубенко проти України» від 02 листопада 2004 року, «East/West Alliance Limited» проти України» від 23 січня 2014 року) напрацьовано три критерії (принципи), які слід оцінювати на предмет сумісності заходу втручання в право особи на мирне володіння майном із гарантіями статті 1 Першого протоколу, а саме: чи є втручання законним; чи переслідує воно «суспільний», «публічний» інтерес; чи є такий захід (втручання в право на мирне володіння майном) пропорційним визначеним цілям. ЄСПЛ констатує порушення статті 1 Першого протоколу, якщо хоча б одного критерію не буде додержано.
Критерій законності означає, що втручання держави у право власності особи повинне здійснюватися на підставі закону - нормативно-правового акта, що має бути доступним для заінтересованих осіб, чітким та передбачуваним у питаннях застосування та наслідків дії його норм. Сам лише факт, що правова норма передбачає більш як одне тлумачення, не означає, що закон непередбачуваний. Сумніви щодо тлумачення закону, що залишаються, враховуючи зміни в повсякденній практиці, усувають суди в процесі здійснення правосуддя.
Втручання держави в право власності особи є виправданим, якщо воно здійснюється з метою задоволення «суспільного», «публічного» інтересу, при визначенні якого ЄСПЛ надає державам право користуватися «значною свободою (полем) розсуду». Втручання держави в право на мирне володіння майном може бути виправдане за наявності об`єктивної необхідності у формі суспільного, публічного, загального інтересу, який може включати інтерес держави, окремих регіонів, громад чи сфер людської діяльності.
Критерій пропорційності передбачає, що втручання в право власності, навіть якщо воно здійснюється згідно з національним законодавством і в інтересах суспільства, буде розглядатися як порушення статті 1 Першого протоколу, якщо не було дотримано справедливої рівноваги (балансу) між інтересами держави (суспільства), пов`язаними з втручанням, та інтересами особи, яка так чи інакше страждає від втручання. «Справедлива рівновага» - це наявність розумного співвідношення (обґрунтованої пропорційності) між метою, що передбачається для досягнення, та засобами, які використовуються. Необхідний баланс не буде дотриманий, якщо особа несе «індивідуальний і надмірний тягар». Одним із елементів дотримання критерію пропорційності при втручанні в право особи на мирне володіння майном є надання їй справедливої та обґрунтованої компенсації.
Отже, судом встановлено, що попри приписи ст.116 Земельного кодексу України, ОСОБА_1 , двічі використав своє право на безоплатну передачу йому земельних ділянок із державної власності із одним і тим же цільовим призначенням, для ведення особистого селянського господарства.
Також судом встановлено, оскільки Ляшківська сільська рада Дніпровського району Дніпропетровської області самостійно не звернулась до суду для захисту свого порушеного права на спірну земельну ділянку, прокурором правомірно поданий даний позов в інтересах держави.
Відповідно до ч.1 ст.141 ЦПК України, із відповідачів на користь Дніпропетровської обласної прокуратури підлягають стягненню витрати по сплаті судового збору.
На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 2, 4, 12, 141, 247, 259, 263-265, 279 ЦПК України, ст.ст.21, 387, 388, 393, 1212 Цивільного Кодексу України, ст. ст. ст. 116, 125, 152, 155 Земельного кодексу України, суд,-
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Дніпровського апеляційного суду, а у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Повне рішення виготовлено 07.07.2022 року.
Суддя: Д.Г. Костюков