Провадження № 4-с/754/66/22
Справа № 754/2845/22
У Х В А Л А

Іменем України

04 липня 2022 року м.Київ

Деснянський районний суд м. Києва в складі:

головуючого - судді Скрипки О.І.

при секретарі Моторенко К.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Києві цивільну справу за скаргою ОСОБА_1 , суб`єкт оскарження: начальник Деснянського відділу державної виконавчої служби у м.Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Київ) Дубас Артур Михайлович, стягувач: Публічне акціонерне товариство «Банк «Фінанси та Кредит» в особі Філії «Центральне регіональне управління» на рішення посадової особи органу державної виконавчої служби, -

В С Т А Н О В И В :

Заявник ОСОБА_1 звернулась до суду зі скаргою на рішення посадової особи органу державної виконавчої служби.

Свої вимоги заявник обґрунтовує тим, що рішенням Деснянського районного суду м.Києва від 13.12.2010 року у справі № 2-388/2010 стягнуто солідарно з неї та ОСОБА_2 на користь ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» заборгованість за кредитним договором в загальному розмірі 2 620 230,48 грн., а також судові витрати в розмірі 1820,00 грн., а всього 2 622 050,48 грн. На виконання вказаного рішення було видано виконавчий лист, за яким вона є боржником. Вказаний виконавчий лист тричі пред`являвся до виконання. Останній раз виконавчий документ надійшов до виконання 02.09.2016 року. Проте, 06.09.2016 року державним виконавцем було винесено постанову про відмову у відкритті виконавчого провадження відповідно до п.8 ч.1 ст.26 ЗУ «Про виконавче провадження». Більше виконавчий лист на виконання не пред`являвся.

Як зазначає заявник, 03.07.2014 року державним виконавцем було винесено постанову про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження. Оскільки з 2016 року виконавчий лист до виконання не пред`являвся, то стягувачем пропущено строк пред`явлення виконавчого листа до виконання. В зв`язку з цим представник заявника подала заяву про зняття арешт усього майна боржника, накладеного на підставі вказаної постанови. Листом № 39167-Н від 16.12.2021 року начальник Деснянського ВДВС у м.Києві ЦМУ МЮ (м.Київ) повідомив, що надати матеріали виконавчого провадження для ознайомлення та більш детальну інформацію немає можливості та повідомлено, що для вирішення питання щодо зняття арешту з усього майна боржник має можливість у відповідності до п.3 ст.59 ЗУ «Про виконавче провадження» звернутись до суду.

Заявник вважає, що оскільки стягувач 6 років не звертався до жодного органу виконавчої служби чи приватного виконавця щодо стягнення з неї боргу за вказаним виконавчим листом, то це свідчить не тільки про сплив строку пред`явлення його до виконання, а й про втрату банком інтересу, а тому відсутні підстави для подальшого забезпечення виконання рішення суду. Таким чином, рішення начальника відділу ДВС щодо відмови у знятті арешту має бути визнано неправомірним та зобов`язано останнього вчинити дії, спрямовані на зняття арешту.

Посилаючись на викладені обставини, заявник просить суд:

-визнати неправомірним рішення начальника Деснянського відділу державної виконавчої служби у м.Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Київ) Дубаса Артура Михайловича щодо відмови у знятті арешту з усього нерухомого майна ОСОБА_1 , накладеного на підставі постанови від 03.07.2014 року в межах виконавчого провадження № 43838782;

-зобов`язати начальника Деснянського відділу державної виконавчої служби у м.Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Київ) Дубаса Артура Михайловича вчинити дії щодо зняття арешту з усього нерухомого майна ОСОБА_1 , накладеного на підставі постанови від 03.07.2014 року в межах виконавчого провадження № 43838782.

Ухвалою судді Деснянського районного суду м.Києва від 14.03.2022 року відкрито провадження у справі та призначено судовий розгляд.

27.05.2022 року до суду надійшли письмові пояснення представника стягувача Дідук О.В .

В судове засідання представник заявника ОСОБА_4 не з`явилась, надавши суду заяву, в якій просить розглядати справу в її відсутність, скаргу підтримує в повному обсязі.

Суб`єкт оскарження, будучи належним чином повідомленим про час та місце розгляду справи, в судове засідання не з`явився, надавши суду листа, в якому просить розглянути справу у відсутність представника Відділу за наявними матеріалами та доказами у справі, не стягувати з Відділу судовий збір та ухвалити рішення відповідно до норм діючого законодавства.

Представник стягувача ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит», будучи належним чином повідомленим про час та місце розгляду справи, в судове засідання не з`явився, причини неявки суду не повідомив.

Враховуючи обставини справи, суд вважає можливим розглянути скаргу у відсутність сторін на підставі наявних доказів.

У порядку ч.2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося.

Дослідивши матеріали справи, оцінивши за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на об`єктивному розгляді справи, керуючись законом, суд дійшов висновку, що скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ст.447 ЦПК України, сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.

Згідно із ч. 1 ст. 448 ЦПК України, скарга подається до суду, який розглянув справу як суд першої інстанції.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією України та законами України.

Згідно із ст. 3 Закону України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів», завданням органів державної виконавчої служби та приватних виконавців є своєчасне, повне і неупереджене виконання рішень, примусове виконання яких передбачено законом.

Закон України «Про виконавче провадження» є спеціальним законом, що регулює виконання рішень судів, інших органів (посадових осіб).

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про виконавче провадження», виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження та примусове виконання рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій органів і посадових осіб, визначених у цьому Законі, що спрямовані на примусове виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), які провадяться на підставах, в межах повноважень та у спосіб, визначених цим Законом, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону та інших законів, а також рішеннями, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Стаття 2 Закону України «Про виконавче провадження» регламентує, що виконавче провадження здійснюється з дотриманням таких засад: верховенства права; обов`язковості виконання рішень; законності; диспозитивності; справедливості, неупередженості та об`єктивності; гласності та відкритості виконавчого провадження; розумності строків виконавчого провадження; співмірності заходів примусового виконання рішень та обсягу вимог за рішеннями; забезпечення права на оскарження рішень, дій чи бездіяльності державних виконавців, приватних виконавців.

Згідно із положення статті 50 частин 2, 3 Закону України «Про виконавче провадження» (в редакції, чинній на момент накладення арешту на майно), у разі якщо у виконавчому провадженні державним виконавцем накладено арешт на майно боржника, у постанові про закінчення виконавчого провадження або повернення виконавчого документа до суду або іншого органу (посадовій особі), який його видав, державний виконавець зазначає про зняття арешту, накладеного на майно боржника. За заявою боржника державний виконавець видає йому додаткові копії постанови, зазначеної в частині другій цієї статті, для їх пред`явлення до органів, що здійснюють реєстрацію майна або ведуть реєстр заборони на його відчуження, для зняття арешту, накладеного на майно.

Відповідно до частин 1, 2 ст. 40 Закону України "Про виконавче провадження", у разі закінчення виконавчого провадження (крім закінчення виконавчого провадження за судовим рішенням, винесеним у порядку забезпечення позову чи вжиття запобіжних заходів, а також, крім випадків не стягнення виконавчого збору або витрат виконавчого провадження, не стягнення основної винагороди приватним виконавцем), повернення виконавчого документа до суду, який його видав, арешт, накладений на майно (кошти) боржника, знімається, відомості про боржника виключаються з Єдиного реєстру боржників, скасовуються інші вжиті виконавцем заходи щодо виконання рішення, а також проводяться інші необхідні дії у зв`язку із закінченням виконавчого провадження.

Виконавче провадження, щодо якого винесено постанову про його закінчення, не може бути розпочате знову, крім випадків, передбачених цим Законом.

Частиною 2 ст. 40 Закону України "Про виконавче провадження" визначено, що про зняття арешту з майна (коштів) виконавець зазначає у постанові про закінчення виконавчого провадження або повернення виконавчого документа, яка в день її винесення надсилається органу, установі, посадовій особі, яким була надіслана для виконання постанова про накладення арешту на майно (кошти) боржника, а у випадках, передбачених законом, вчиняє дії щодо реєстрації припинення обтяження такого майна.

Згідно із п 3.17 Інструкції з організації примусового виконання рішень, затвердженої наказом Міністерства юстиції України № 512/5 від 02.04.2012, у постанові про закінчення виконавчого провадження, повернення виконавчого документа стягувачу чи повернення виконавчого документа до суду або іншого органу (посадовій особі), який (яка) його видав(ла), державний виконавець зазначає підставу для цього з посиланням на відповідну норму Закону, результати виконання, а також наслідки завершення відповідного виконавчого провадження (зняття арешту тощо).

Відповідно до частин третьою-п`ятою статті 59 Закону України "Про виконавче провадження", у разі виявлення порушення порядку накладення арешту, встановленого цим Законом, арешт з майна боржника знімається згідно з постановою начальника відповідного відділу державної виконавчої служби, якому безпосередньо підпорядкований державний виконавець.

Судом установлено, що на виконанні у Деснянському відділі державної виконавчої служби у м.Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Київ) перебували наступні виконавчі провадження з примусового виконання виконавчого листа від 01.03.2011 року № 2-388/2010, виданого Деснянським районним судом м.Києва, про стягнення солідарно з ОСОБА_2 , ОСОБА_1 на користь ВАТ «Банк «Фінанси та Кредит» заборгованості в розмірі 2 633 050,48 грн., а саме:

-ВП № 25914711 від 20.04.2011 року, під час якого 05.12.2011 року державним виконавцем винесено постанову про призначення експерта для участі у виконавчому провадження (в ході проведення виконавчих дій 25.11.2011 року державним виконавцем складено акт описуй арешту майна квартири АДРЕСА_1 ). 03.05.2012 року державним виконавцем винесено постанову про повернення виконавчого документа стягувачу відповідно до п.8 ч.1 ст.47 ЗУ «Про виконавче провадження» (коштів від реалізації недостатньо для задоволення вимог);

-ВП № 43838782, відкрите 03.07.2014 року. 16.09.2015 року державним виконавцем винесено постанову про повернення виконавчого документа стягувачу відповідно до ч.2 ст.47 ЗУ «Про виконавче провадження»;

-ВП № 50334148, відкрите 01.03.2016 року. 16.06.2016 року державним виконавцем винесено постанову про повернення виконавчого документа стягувачу відповідно до ч.2 ст.47 ЗУ «Про виконавче провадження».

Крім того, повторно вказаний виконавчий документ надійшов до відділу на виконання 02.09.2016 року. 06.09.2016 року державним виконавцем винесено постанову про відмову у відкритті виконавчого провадження відповідно дол. П.8 ч.1 ст.26 ЗУ «Про виконавче провадження».

В період з 06.09.2016 року по 16.12.2021 року виконавчий лист від 01.03.2011 року № 2-388/2010, виданий Деснянським районним судом м.Києва, за яким боржником є ОСОБА_1 до відділу на виконання не надходив.

Судом також встановлено, що матеріали вищевказаних виконавчих проваджень знищені за закінченням терміну зберігання.

Згідно листа Деснянського районного суду м.Києва, згідно даних автоматизованої системи документообігу суду у період з 06.09.2016 року по 16.12.2021 року в провадження Деснянського районного суду м.Києва заяви про поновлення пропущеного строку для пред`явлення до виконання виконавчого листа та про заміну стягувача у виконавчому листі № 2-388/2010 не надходили та судом не розглядались.

Судом також встановлено, що листом від 16.12.2021 року № 39167-Н начальника Деснянського відділу державної виконавчої служби у м.Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Київ) Дубаса А.М. представнику заявника на заяву від 01.12.2021 року про зняття арешту надано відповідь про звернення до суду у відповідності до п.5 ст.59 ЗУ «Про виконавче провадження».

29.12.2021 року ОСОБА_1 звернулась до Окружного адміністративного суду м.Києва з позовом про зобов`язання вчинити дії, проте ухвалою Окружного адміністративного суду м.Києва від 24.01.2022 року у відкритті провадження у адміністративній справі було відмовлено. Копію вказаної ухвали разом з позовними матеріалами отримано представником заявника 21.02.2022 року.

Дана скарга направлена до суду засобами поштового зв`язку 22.02.2022 року, що свідчить про поважність причин пропуску строку для звернення до суду з даною скаргою, а тому цей строк необхідно поновити.

Таким чином, виходячи з вищенаведених обставин вбачається, що на даний час майно заявника перебуває під забороною відчуження (арештом) на підставі постанови державного виконавця від 03.07.2014 року № 42838782, що підтверджується даними з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, що порушує право особи на розпорядження своїм власним майном у визначений законом спосіб.

Стаття 41 Конституції України, регламентує, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю.

Відповідно до ст. 1 Першого Протоколу Конвенції про захист прав людини основоположних свобод, кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений майна інакше як в інтересах суспільства і на умовах передбачених законом або загальними принципами міжнародного права.

Отже, судом беззаперечно установлено, що дане виконавче провадження було завершено відповідно до вимог Закону України «Про виконавче провадження» та виконавчий документ було повернуто стягувачу без виконання з правом повторного провадження. Завершення даного типу не дає підстав для звільнення майна з-під арешту. Отримати детальну інформацію відносно виконавчих проваджень та отримати копію постанови про відкриття виконавчого провадження являється неможливим у зв`язку з тим, що матеріали виконавчого провадження знищено за закінченням терміну зберігання, переданих на зберігання становить 3 роки. До того ж суду не надано будь-яких підтверджень звернень до ВДВС із заявами про відновлення знищеного виконавчого провадження або про заміну стягувача у виконавчому провадженні.

У постанові Верховного Суду від 27.03.2020 року у справі № 817/928/17 визначено, що не зняття відповідачем арешту з майна боржника у виконавчому провадженні при поверненні виконавчого документа стягувачу є протиправною бездіяльністю органу державної виконавчої служби і порушене право позивача підлягає захисту шляхом зобов`язання відповідача зняти арешт з нерухомого майна позивача. Суд бере до уваги, що особа є стороною виконавчого провадження, а тому має право звернутись із скаргою на дії, бездіяльність або рішення виконавця в рамках даного виконавчого провадження. Під час здійснення даного виконавчого провадження на майно особи як боржника було накладено арешт, який не був скасований після завершення виконавчого провадження та повернення виконавчих документів стягувачу без виконання. Факт обтяження власності особи є втручанням у вільне володіння майном, яке захищено Конституцією України та Протоколом №1 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, і може бути здійснено лише на підставі Закону.

Відсутність відкритого виконавчого провадження та знищення матеріалів виконавчого провадження за терміном зберігання свідчить про відсутність правових підстав для продовження дії арешту майна боржника, а тому на думку суду, є підставою для задоволення скарги.

Право чи інтерес мають бути захищені судом у спосіб, який є ефективним, тобто таким, що відповідає змісту відповідного права чи інтересу, характеру його порушення, невизнання або оспорення та спричиненим цими діяннями наслідками (Постанова ВП ВС від 06.04.2021 року, справа № 910/10011/19).

Відповідно до практики Європейського суду з прав людини право на суд, захищене ст. 6 Конвенції, було б ілюзорним, якби національна правова система Високої Договірної Сторони дозволяла, щоб остаточне, обов`язкове для виконання судове рішення залишалося невиконаним на шкоду будь-якій зі сторін ( "Горнсбі проти Греції" (Hornsby V. Greece), від 19.03.1997, п. 40, Reports of Judgments and Decisions 1997-11). Держава зобов`язана організувати систему виконання судових рішень, яка буде ефективною як за законодавством, так і на практиці без неналежних затримок (у справі "Фуклев проти України", заява N 71186/01). На державі лежить позитивне зобов`язання організувати систему виконання рішень таким чином, щоб гарантувати виконання без жодних невиправданих затримок, і так, щоб ця система була ефективною як в теорії, так і на практиці ( "Чіжов проти України" п. 40).

Підсумовуючи вищевикладене, суд приходить до висновку про те, що незважаючи на те, що виконавчий лист щодо боржника ОСОБА_1 на даний час не перебуває на примусовому виконанні, також відсутні будь-які відкриті виконавчі провадження щодо цього боржника, майно останнього продовжує бути арештованим на підставі постанови державного виконавця. Відтак, наявність протягом тривалого часу нескасованого арешту на майно боржника, за умови відсутності виконавчого провадження та майнових претензій з боку стягувача, є невиправданим втручанням у право особи на мирне володіння своїм майном, яке закріплено у статті 1 Протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Наявність у стягувача права відповідно до статті 12 Закону України «Про виконавче провадження» повторно пред`явити виконавчий лист до виконання не виправдовує збереження арешту майна за відсутності відкритого виконавчого провадження.

На підставі вищевикладеного, суд вважає, що незняття арешту з майна боржника у виконавчому провадженні при поверненні виконавчого документа стягувачеві є протиправною бездіяльністю органу державної виконавчої служби і порушене право позивача підлягає захисту шляхом зобов`язання зняти арешт з нерухомого майна позивача.

Враховуючи викладене, суд приходить до висновку про те, що дії начальника Деснянського відділу державної виконавчої служби у м.Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Київ) Дубаса А.М. не відповідають вимогам Закону України «Про виконавче провадження», Конституції України та Протоколу №1 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, а тому скарга підлягає задоволенню.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.12, 13, 81, 447-451 ЦПК України, ЗУ «Про виконавче провадження», суд, -

У Х В А Л И В :

Скаргу ОСОБА_1 , суб`єкт оскарження: начальник Деснянського відділу державної виконавчої служби у м.Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Київ) Дубас Артур Михайлович, стягувач: Публічне акціонерне товариство «Банк «Фінанси та Кредит» в особі Філії «Центральне регіональне управління» на рішення посадової особи органу державної виконавчої служби - задовольнити.

Визнати неправомірним рішення начальника Деснянського відділу державної виконавчої служби у м.Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Київ) Дубаса Артура Михайловича щодо відмови у знятті арешту з усього нерухомого майна ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ), накладеного на підставі постанови від 03.07.2014 року в межах виконавчого провадження № 43838782;

Зобов`язати начальника Деснянського відділу державної виконавчої служби у м.Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Київ) Дубаса Артура Михайловича вчинити дії щодо зняття арешту з усього нерухомого майна ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ), накладеного на підставі постанови від 03.07.2014 року в межах виконавчого провадження № 43838782.

Апеляційна скарга подається до Київського апеляційного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення.

Ухвала набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги ухвала, якщо її не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Учасник справи, якому ухвала суду не була вручені у день її проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження: на ухвали суду - якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Суддя: