21.02.2022 227/4193/21
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 лютого 2022 року м.Добропілля

Добропільський міськрайонний суд Донецької області у складі:

головуючого судді Здоровиці О.В.,

за участю

секретаря судового засідання Сисенко Ю.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в залі суду м.Добропілля цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням,-

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернулась до суду з вищевказаним позовом, в якому просить визнати відповідача такою, що втратила право користування житловим приміщенням за адресою: АДРЕСА_1 . В обґрунтування свого позову позивач вказала, що вона є власником квартири за вищевказаною адресою. Відповідач, яка є її донькою, зареєстрована за вказаною адресою, але фактично з 2014 року не проживає. Зазначила, що відповідач не знялась з реєстраційного обліку, що порушує її права, як власниці зазначеної квартири, у зв`язку з чим вона вимушена звернутись до суду з даним позовом. Позивач на підставі ст.ст. 391, 405 ЦК України, просить суд визнати ОСОБА_2 такою, що втратила право користування вказаною квартирою.

Позивач в судове засідання не з`явилась. Надала заяву, в якій просила розглянути справу без її участі, позовні вимоги підтримує в повному обсязі.

Відповідач в судове засідання не з`явилась. Про час і місце розгляду справи повідомлялась належним чином.

Згідно заяви відповідача ОСОБА_2 від 07.02.2022 року, яка засвідчена тимчасово виконуючим обов`язки нотаріуса м.Москви Ложкиним В.Л., згідно якої ОСОБА_2 повідомлена про те, що у Добропільському міськрайонному суді перебуває на розгляді дана цивільна справа про визнання її такою, що втратила право на користування житловим приміщенням - квартирою за адресою: АДРЕСА_1 . Крім того, є повідомленою про слухання справи на 21 лютого 2022 року о 16:00 годині. Із заяви вбачається, що відповідач ОСОБА_2 позовні вимоги визнає у повному обсязі та справу просить розглянути без її участі, кореспонденцію у справі просять надсилати за адресою: АДРЕСА_2 .

Згідно ч.4 статті 206 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову.

Дослідивши матеріали справи та оцінивши докази, суд вважає, що позов обґрунтований і підлягає задоволенню виходячи з такого.

Відповідно до положень статей 55, 124 Конституції України та статті ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до частини 1 ст.2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Згідно зі ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до ст.81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Судом встановлені такі фактичні обставини.

Згідно копії договору міни квартири 03.10.2006 (а.с.11-12), копії витягу з Державного реєстру правочинів 2967252 від 03.10.2006 року (а.с.13-14) та копії витягу про державну реєстрацію прав власності на нерухоме майно з Добропільського бюро технічної інвентаризації №12227404 від 20.10.2006 (а.с.15) квартира за адресою: АДРЕСА_1 , належить на праві приватної власності ОСОБА_1 .

Таким чином, судом встановлено, що позивачка є одноособовим власником вищевказаної квартири.

Копією свідоцтва про народження ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с.27), копією свідоцтва про розірвання шлюбу (а.с.28), копією свідоцтва про народження ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 (а.с.29), підтверджується що відповідачка є донькою позивачки.

Місце проживання відповідача зареєстровано за адресою: АДРЕСА_1 з 27.09.2007 року, що підтверджується копією витягу №305 від 11.10.2021 року про зареєстрованих у житловому приміщенні осіб, який видано виконавчим комітетом Новодонецької селищної ради (а.с.26).

Відсутність відповідача за вказаною адресою підтверджуються актом від 11.10.2021 року, складеним депутатом Новодонецької селищної ради Бобрун С.В., з якого вбачається, що ОСОБА_2 за адресою АДРЕСА_1 не мешкає з 2014 року (а.с.30).

Аналізуючи встановлені по справі обставини в їх сукупності, суд вважає, заявлені позовні вимоги обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Частиною 1 ст.317 ЦК України, власникові належать право володіння, користування та розпорядження своїм майном.

Відповідно до ч.1 ст.319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Згідно із ч.1 ст.321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Частиною першою статті 383 ЦК України та статтею 150 ЖК УРСР закріплені положення, відповідно до яких громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей та інших осіб.

Частиною першою статті 156 ЖК УРСР передбачено, що члени сім`ї власника жилого будинку, які проживають разом із ним у будинку, що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку, якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням.

Аналогічну норму містить також стаття 405 ЦК України.

Відповідно до частини четвертої статті 156 ЖК України до членів сім`ї власника відносяться особи, зазначені в частині другій статті 64 цього Кодексу, а саме подружжя, їх діти і батьки. Членами сім`ї власника може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з ним і ведуть з ним спільне господарство.

За змістом зазначених норм правом користування житлом, який знаходиться у власності особи, мають члени сім`ї власника (подружжя, їх діти, батьки) та інші особи, які постійно проживають разом з власником будинку, ведуть з ним спільне господарство, якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням.

При цьому відповідно до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

Зазначена норма матеріального права визначає право власника, у тому числі житлового приміщення або будинку, вимагати будь яких усунень свого порушеного права від будь яких осіб будь яким шляхом, який власник вважає прийнятним. Визначальним для захисту права на підставі цієї норми права є наявність у позивача права власності та встановлення судом наявності перешкод у користуванні власником своєю власністю. При цьому не має значення ким саме спричинено порушене право та з яких підстав.

Пунктом 33 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №5 від 07.02.2014 року «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав», передбачено, що застосовуючи положення ст. 391 ЦК, відповідно до якої власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном, навіть якщо вони не пов`язані із позбавленням права володіння.

Отже, у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном, власник має право вимагати усунення відповідних перешкод пред`явивши одну із таких вимог: 1) позбавлення права власності на житлове приміщення; 2) позбавлення права користування житловим приміщенням; 3) визнання особи безвісно відсутньою; 4) оголошення фізичної особи померлою.

При вирішенні питання про втрату права на користування житлом члена сім`ї власника житла з`ясуванню підлягає як термін його відсутності, так і поважність причин такої відсутності.

Відповідно до ч.2 ст.405 ЦК України, член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.

Враховуючи викладене, вирішуючи питання про позбавлення відповідача права користування житловим приміщенням, яке належить позивачу, судом повинен бути встановлений факт відсутності відповідача без поважних причин за вказаним місцем мешкання понад один рік.

Відповідно до ст..81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Аналізуючи встановлені по справі обставини в їх сукупності, суд вважає, заявлені позовні вимоги обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню, оскільки в судовому засіданні достовірно встановлено, що відповідач, будучи зареєстрований за адресою місця мешкання своєї матері (позивача у справі): АДРЕСА_1 з 27.09.2007 року, за вказаною адресою фактично не проживає з 2014 року, тобто більш ніж 7 років.

Доказів, які б свідчили про поважність причин не проживання відповідача у вказаній квартирі суду надано не було.

Враховуючи викладене, суд вважає, що останній втратив право користування жилим приміщенням за вказаною адресою на підставі ст. 405 ЦК України і тому позовні вимоги підлягають задоволенню.

Керуючись ст.391, 405 ЦК України, ст. ст. ст.ст.12, 13, 81, 89, 141, 259, 263-265, 273, 280-283, 354 ЦПК України, суд -

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням задовольнити.

ОСОБА_2 визнати такою, що втратила право користування житловим приміщенням за адресою: АДРЕСА_1 .

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом тридцяти днів, з дня складення повного судового рішення шляхом подання скарги до Донецького апеляційного суду через Добропільський міськрайонний суд Донецької області.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його складення, має право, відповідно до ч.2 ст.354 ЦПК України, на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Копію рішення направити сторонам.

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП НОМЕР_1 , паспорт НОМЕР_2 , виданий Добропільським МРВ УМВС України в Донецькій області 15.01.1998 року, зареєстрована за адресою: АДРЕСА_2 .

Відповідач: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , уродженка м.Горлівка Донецької області, паспорт НОМЕР_3 , виданий Добропільським МРВ ГУ МВС України в Донецькій області 25.08.2007 року, зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 .

Надруковано в нарадчій кімнаті у одному примірнику.

Головуючий суддя О.В. Здоровиця

21.02.2022