Виноградівський районний суд Закарпатської області
___________________________________________________________________________________________________ Справа № 299/247/22
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

08.07.2022 року м.Виноградів

Виноградівський районний суд Закарпатської області в особі головуючого судді Леньо В.В., при секретарі Казимірська Н.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду у місті Виноградів цивільну справу за позовом ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , в інтересах якої діє ОСОБА_1 до Пийтерфолівської сільської ради, третя особа, що не заявляє самостійних вимог на предмет спору державний нотаріус Берегівського районного нотаріального округу Боричок К.В., про визнання права власності,

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , в інтересах якої діє ОСОБА_1 , звернулися до суду з позовом до Пийтерфолівської сільської ради, третя особа, що не заявляє самостійних вимог на предмет спору державний нотаріус Берегівського районного нотаріального округу Боричок К.В., про визнання права власності.

Позов мотивовано тим, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла мати позивачів ОСОБА_3 .

Факт родинних відносин підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_1 від 25.09.1966 року та свідоцтвом про укладення шлюбу серії НОМЕР_2 позивача ОСОБА_1 ; свідоцтвом про народження серії НОМЕР_3 від 29.10.1957 року позивача ОСОБА_2 .

Покійна залишила заповіт на користь позивачів, який 21.06.2003 року за реєстровим №103 було посвідчено секретарем виконавчого комітету Чорнотисівської сільської ради.

Місцем відкриття спадщини є с.Чорнотисів Берегівського (колишнього Виноградівського) району. Позивачі спадщину прийняли в порядку ч.3 ст.1268 ЦК України як спадкоємці, які постійно проживали разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини. Вказані обставини підтверджуються довідками виконавчого комітету Чорнотисівської сільської ради від 06.07.2020 року №386, №385.

Відповідно до ч.2 ст. 1223 ЦК України у разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього кодексу.

Покійній матері на праві приватної власності належав житловий будинок за адресою: АДРЕСА_1 та земельна ділянка площею 1,2201 га з складу земель сільськогосподарського призначення на території Чорнотисівської сільської ради.

За прийняттям спадщини позивачі звернулися до Виноградівської державної нотаріальної контори. Однак у зв`язку з відсутністю правовстановлюючих документів на спадкове нерухоме майно державний нотаріус Боричок К.В. у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом нам відмовила. Така ситуація обумовлена тим, що по смерті матері віднайти оригінали документованих матеріалів, які посвідчують належність майнових прав спадкодавцю, не вдалося. У той же час через відсутність необхідних правовстановлюючих документів на спадкове майно позивачі позбавлені можливості оформити прийняття спадщини у регламентованому порядку. Пунктом 1 ч.2 ст.16 ЦК України визначено, що одним із способів захисту цивільних прав та інтересів є визнання права. Відповідно до п.23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.05.2008 року №7 «Про судову практику у справах про спадкування» саме у разі неможливості нотаріуса оформити право на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження.

Відповідно до положень п.3.3. листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16.05.2013 р. № 24-753/0/4-13 «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» за відсутності інших спадкоємців за заповітом і за законом, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини, а також відмови від її прийняття відповідачами є територіальні громади в особі відповідних органів місцевого самоврядування за місцем відкриття спадщини, найпоширенішою причиною звернення особи до суду в справах про визнання права власності на нерухоме майно в порядку спадкування є неможливість спадкоємцями, які прийняли спадщину, оформити своє право на спадщину в нотаріальній конторі з причин відсутності правовстановлюючих документів на спадкове майно на ім`я спадкодавця та/або відсутності державної реєстрації нерухомого майна спадкодавцем.

Потреба такого способу захисту права власності як пред`явлення позову про його визнання виникає тоді, коли наявність суб`єктивного права власника не підтверджена відповідними доказами, підлягає сумніву, не визнається іншими особами або ними оспорюється (п.37 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07.12.2014 р. №5 «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав».

Статтею 1 Першого Протоколу до Конвенції про захист прав і основних свобод людини 1950 року, ратифікованого Верховною Радою України 17.07.1997 року (Закон України №475/97-ВР), визначено, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Позивачем ОСОБА_1 замовлено проведення технічної інвентаризації спадкового житлового будинку. Згідно довідки КП «Виноградівське РБТІ» від 11.08.2020 р. №653 житловий будинок з надвірними будівлями та спорудами за адресою: АДРЕСА_1 будівництвом завершений, зареєстрований за спадкодавцем ОСОБА_3 на підставі свідоцтва про право особистої власності на жилий будинок від 15.10.2002 року, виданого на підставі розпорядження голови Виноградівської райдержадміністрації №532 від 15.10.2002 року. У матеріалах інвентарної справи наявна копія згаданого правовстановлюючого документу.

Згідно положень ч.1 ст.1225 ЦК України право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах, із збереженням її цільового призначення.

За запитом в архівних матеріалах Відділу №2 у Берегівському районі ГУ Держгеокадастру у Закарпатській області вдалося віднайти копію державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЗК №008132 від 21.10.2004 року. Вказаний документ підтверджує належність земельної ділянки, яка входить до складу спадщини, покійній матері. Аналогічні відомості про цю земельну ділянку підтверджуються даними Державного земельного кадастру.

Відповідно до приписів ст.41 Конституції України та п.2 ч.1 ст.3, ст.321 ЦК ніхто не може бути позбавлений права власності чи обмежений у його здійсненні.

Згідно положень п.9 ч.1 ст.27 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» державна реєстрація права власності може бути проведена на підставі судового рішення щодо набуття, зміни або припинення права власності та інших речових прав на нерухоме майно.

Враховуючи те, що позивачі прийняли спадщину, але не мають можливості оформити в установленому актами цивільного законодавства порядку спадщину та отримати свідоцтво про право на спадщину за законом на нерухоме майно, змушені звернутися до суду з позовом про визнання права власності на спадкове майно.

Позивачі ОСОБА_1 та ОСОБА_2 у судове засідання не з`явилися, проте ОСОБА_1 иподала до суду заяву про розгляд справи за її відсутності, позовні вимоги підтримує (а.с.40).

Представником відповідача подано письмову заяву про розгляд справи за їх відсутності (а.с.28).

Державний нотаріус Виноградівського районного нотаріального округу у судове засідання не з`явилися.

Вивчивши та дослідивши матеріали справи, повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають до задоволення з наступних підстав.

В судовому засіданні належними доказами достовірно встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла мати позивачів ОСОБА_3 . Вказана обставина стверджується свідоцтвом про смерть Серія НОМЕР_4 від 05.07.2010 року (а.с.9)

Факт родинних відносин підтверджується свідоцтвом про народження позивачки ОСОБА_1 серії НОМЕР_1 від 25.09.1966 року та свідоцтвом про укладення шлюбу серії НОМЕР_2 позивача ОСОБА_1 (а.с.5, 6), свідоцтвом про народження серії НОМЕР_3 від 29.10.1957 року позивача ОСОБА_2 (а.с.8).

Покійна залишила заповіт на користь позивачів у рівних долях, який 21.06.2003 року за реєстровим №103 було посвідчено секретарем виконавчого комітету Чорнотисівської сільської ради (а.с.10-10 зв.).

Місцем відкриття спадщини є с.Чорнотисів Берегівського (колишнього Виноградівського) району. Позивачі спадщину прийняли в порядку ч.3 ст.1268 ЦК України як спадкоємці, які постійно проживали разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини. Вказані обставини підтверджуються довідками виконавчого комітету Чорнотисівської сільської ради від 06.07.2020 року №386, №385. (а.с.11, 12).

Спадкодавцю на праві приватної власності належав житловий будинок АДРЕСА_1 та земельна ділянка площею 1,2201 га з цільовим призначенням для ведення товарного сільськогосподарського виробництва на території Чорнотисівської сільської ради, кадастровий номер :03:003:0023.

Зазначене стверджується копією державного акту на право приватної власності на землю серії ЗК №008132 від 21.11.2004 року, згідно якого ОСОБА_3 , мешканці АДРЕСА_1 передано у приватну власність земельну ділянку площею 1,2201 га на території Чорнотисівської сільської ради для ведення товарного сільськогосподарського виробництва (а.с.18-18зв.).

Згідно КП Виноградівське РБТІ №653 від 11.08.2020 р. житловий будинок в АДРЕСА_1 будівництвом завершено та рахується за ОСОБА_3 (а.с.13).

Разом з тим, у зв`язку з відсутністю оригіналу правовстановлюючих документів на спадкове нерухоме майно позивач не може оформити спадкові права.

Відповідно до ч. 1 ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Згідно ч. 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Згідно п. 23 Постанови № 7 Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року "Про судову практику у справах про спадкування" за наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутись до суду за правилами позовного провадження.

Відповідно до ст. 1258 ЦК України спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови прийняття, крім випадків, встановлених статтею 1259 цього Кодексу.

Відповідно до статті 1261 ЦК позивач відноситься до першої черги спадкування як донька (дитина) відповідача.

Згідно ч. 3 ст. 1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї.

Факт проживання разом з спадкодавцем, в тому числі на день смерті підтверджується відміткою реєстрації місця проживання.

Розглядаючи вказану справу в межах заявлених вимог та наданих сторонами доказів, суд приходить до переконання, що дані конкретні правовідносини врегульовані ЦК України (2003 р.).

Відповідно до ст.16 Цивільного кодексу України визнання права є одним із способів захисту цивільних прав та інтересів, що підлягають захисту судом.

Згідно ст.1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). В ст.1217 ЦК України, зазначено, що спадкування здійснюється за заповітом або за законом.

Статтею 1258 ЦК України передбачено, що спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття.

Відповідно ч.1 ст.1222 ЦК України спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народжені після відкриття спадщини.

Частиною 3 статті 1223 ЦК України передбачено, що право на спадкування виникає у день відкриття спадщини.

Виходячи з вимог ст. 1218 ЦК України, до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Відповідно до ч.1 ст.1225 ЦК України право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах, із збереженням її цільового призначення.

Відповідно до ч.3 ст. 1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї.

Відповідно до ч.5 ст.1268 Цивільного кодексу України незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини.

Відповідно до п.37 постанови № 5 від 07.02.2014 року пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» з урахуванням положень частини першої статті 15 статті 392 ЦК власник майна має право пред`явити позов про визнання його права власності, до це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним Документа, який засвідчує його право власності. Виходячи зі змісту наведених норм права, потреба в такому способі захисту права власності виникає тоді, коли наявність суб`єктивного права власника не підтверджена відповідними доказами, підлягає сумніву, не визнається іншими особами або ними оспорюється.

Згідно положень ч.1 ст.1 Закону України «Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)» право на земельну частку (пай) мають громадяни - спадкоємці права на земельну частку (пай), посвідченого сертифікатом.

Відповідно до статті 1 Першого протоколу до Конвеціїї про захист прав людини і основоположних свобод кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Відповідно до п.24 постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 16.04.2004 року «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ», член колективного сільськогосподарського підприємства, включений до списку, що додається до державного акта на право колективної власності на землю, набуває права на земельну частку (пай) з дня видачі цього акта, і в разі його смерті успадкування права на земельний пай здійснюється за нормами ЦК.

Згідно положень п.3.3. листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16.05.2013 р. № 24-753/0/4-13 «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» найпоширенішою причиною звернення особи до суду в справах про визнання права власності на нерухоме майно в порядку спадкування є неможливість спадкоємцями, які прийняли спадщину, оформити своє право на спадщину в нотаріальній конторі з причин відсутності правовстановлюючих документів на спадкове майно на ім`я спадкодавця та/або відсутності державної реєстрації нерухомого майна спадкодавцем.

Потреба такого способу захисту права власності як пред`явлення позову про його визнання виникає тоді, коли наявність суб`єктивного права власника не підтверджена відповідними доказами, підлягає сумніву, не визнається іншими особами або ними оспорюється (п.37 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07.12.2014 р. №5 «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав»).

Відповідно до приписів ст.41 Конституції України та п.2 ч.1 ст.3, ст.321 ЦК ніхто не може бути позбавлений права власності чи обмежений у його здійсненні. Пунктом 1 ч.2 ст.16 ЦК України визначено, що одним із способів захисту цивільних прав та інтересів є визнання права.

У судовому засіданні встановлено, що позивачі є спадкоємцями за заповітом, спадщину прийняли. Також встановлено, що спадкодавцю за життя належала земельна ділянка та житловий будинок. Оформити належні права позивачі, як спадкоємці після смерті спадкодавця не мають можливості, оскільки відсутні правовстановлюючі документи.

За таких встановлених у судовому засіданні обставин, суд, розглядаючи вказану справу в межах заявлених позивачем вимог та на підставі наданих сторонами доказів, які оцінені судом в їх сукупності, вважає, що позивачем на законних підставах набуто право власності на спадкове майно, відповідачі претензій до спадкового майна не ставлять, тому позовні вимоги підлягають до задоволення в повному обсязі шляхом визнання визнати права власності.

Керуючись ст.ст. 4, 5, 263, 264, 265 ЦПК України, суд

У Х В А Л И В :

Визнати за позивачкою ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП: НОМЕР_5 , яка зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 , право власності на:

- 1/2 частину житлового будинку садибного з надвірними будівлями та спорудами за адресою : АДРЕСА_1 ;

- 1/2 частину земельної ділянки площею 1,2201 га з цільовим призначенням для ведення товарного сільськогосподарського виробництва на території Чорнотисівської сільської ради, кадастровий номер :03:003:0023.

Визнати за позивачкою ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП: невідомий, паспорт серії НОМЕР_6 виданий Виноградівським Рв УМВС України в Закарпатській області 28.04.2002 року, яка зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 , право власності на:

- 1/2 частину житлового будинку садибного з надвірними будівлями та спорудами за адресою : АДРЕСА_1 ;

- 1/2 частину земельної ділянки площею 1,2201 га з цільовим призначенням для ведення товарного сільськогосподарського виробництва на території Чорнотисівської сільської ради, кадастровий номер :03:003:0023.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом 30 днів з дня його прийняття безпосередньо до Закарпатського апеляційного суду. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом 30 днів з дня отримання копії цього рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення виготовлено 11.07.2022 року.

ГоловуючийВ. В. Леньо