ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Справа № 617/72/21 Головуючий суддя І інстанції Уханьова І. С.
Провадження № 22-ц/818/1619/22 Суддя доповідач Яцина В.Б.
Категорія: у зв`язку з іншими підставами звільнення за ініціативою роботодавця
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 листопада 2021 року м. Валки.

Харківський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

головуючого Яцини В.Б.

суддів колегії Бурлака І.В., Котелевець А.В.,

за участю секретаря судового засідання Супрун Я.С.

розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Державного підприємства «Дослідне господарство «Гонтарівка» Інституту тваринництва НААН України» на рішення Вовчанського районного суду Харківської області від 07 вересня 2021 року по цивільній справі № 617/72/21 за позовом ОСОБА_1 до Державного підприємства «Дослідне господарство «Гонтарівка» Інституту тваринництва національної академії аграрних наук України» про скасування наказу про звільнення, поновлення на посаді та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу,

в с т а н о в и в:

У січні 2021 року Представник ОСОБА_1 , адвокат Тулін Р.А. звернувся до суду з вищезазначеним позовом до Державного підприємства «Дослідне господарство «Гонтарівка» Інституту тваринництва національної академії аграрних наук України» про скасування наказу про звільнення, поновлення на посаді та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу.

Позов мотивовано тим, що починаючи з 29.04.2006 року, ОСОБА_1 переведено на посаду бухгалтера Державного підприємства «Дослідне господарство «Гонтарівка» Інституту тваринництва Національної академії аграрних наук України (до перейменування Державне підприємство «Гонтарівка»). До цього позивачка працювала на посаді Гонтарівського селищного голови Вовчанського району. Починаючи з 2016 року на підприємстві було змінено керівника.

Вказує, що обставини зміни керівництва та призначення діючого директора ОСОБА_2 супроводжувалися громадськими слуханнями, у яких активну участь приймала і ОСОБА_1 . У зв`язку з чим, у ОСОБА_2 могли виникнути особисті неприязні стосунки по відношенню до позивачка.

Наказом №79-В/ос від 18.06.2020 року ОСОБА_1 було оголошено простій з 18.06.2020 року до періоду завершення карантину, як зазначено в пункті першому наказу. На період простою місцем знаходження позивачки керівником визначено місце її помешкання.

Прийняття вказаного наказу було обумовлено тим, що рідні працівника постійно перетинають кордон між Україною та ОСОБА_3 та проживають у працівника вдома.

Наказ про скасування наказу №79-В/ос від 18.06.2020 року не виносився та до відома позивачки не доводився.

В період з червня по вересень ОСОБА_1 перебувала вдома на вказаного наказу.

07.09.2020 на особистий телефон ОСОБА_1 подзвонив директор державного підприємства ОСОБА_2 та попрохав прибути на підприємство 08.09.2020, не повідомивши причину.

Прибувши 08.09.2020 року останній повідомив про необхідність вийти на роботу найближчим часом, без зазначення дати, проте виконувати службові обов`язки які входили до повноважень позивачки (обов`язки бухгалтера із заробітної плати та касира).

ОСОБА_1 повідомила, що не має належної кваліфікації та навряд зможе виконувати такий обсяг робіт, на що директор сказав, щоб у такому разі вона «йшла геть».

Того дня, позивачку не було ознайомлено з жодними наказами, про переривання простою чи скасування наказу №79-В/ос від 18.06.2020 року, про необхідність виходу на роботу або ознайомлення з новими службовими обов`язками. Після візиту до директора, до виконання обов`язків вона не приступала, а повернулася додому.

В подальшому, 17.09.2020 року перебуваючи на простої, вдома, вдень до її домоволодіння прибула комісія у складі співробітників Державного підприємства «Дослідне господарство «Гонтарівка», які повідомили, що перевіряють обставини знаходження її вдома, стан її здоров`я, можливі обставини перебування на лікарняному.

ОСОБА_1 повідомила про те, що згідно наказу №79-В/ос від 18.06.2020 року продовжує знаходитися вдома у простої та на лікарняному не знаходиться.

17.09.2020 жодні накази її також не вручалися. Жодні повідомлення, акти не складалися, від підписання документів позивачка також не відмовлялася.

Подзвонивши в вересні-жовтні місяці на підприємство ОСОБА_1 повідомили, що про наступні дії з приводу виходу на роботу та скасування простою їй повідомлять, коли директор прийме остаточне рішення.

ОСОБА_1 продовжила знаходитися вдома в період з вересня по грудень, оскільки 13 жовтня 2020 Постановою Кабінету міністрів України строк дії карантину продовжено до 31 грудня 2020 року.

В період з червня по жовтень місяць на зарплатну картку позивачки надходили грошові кошти, які сприймалися нею як заробітна платня у розмірі 2/3 окладу, визначених відповідним наказом.

В листопаді та грудні грошові кошти на зарплатний рахунок не надходили. Поцікавившись у співробітників підприємства їй повідомили, що по підприємству висока заборгованість зі сплати заробітної платні, і у всіх співробітників проблеми з надходженням оплати праці.

05.01.2021 року в ході здійснення доступу до її особистого кабінету на порталі Пенсійного фонду України за посиланням https://portal.pfu.gov.iia/ за допомогою електронного ключа було встановлено, що 17.09.2020 року її було звільнено з Державного підприємства згідно п. 4 ст. 40 КЗпП України, у зв`язку з прогулом.

Як повідомила ОСОБА_1 наказ про звільнення або трудова книжка нею не одержувалися, засобами поштової кореспонденції на її адресу не надходили.

У зв`язку з вищевказаним, вважає обставини та підстави для звільнення незаконними та необґрунтованими.

Позивачка також вказала, що їй не було відомо про причини та обставини її звільнення, нею не підписувався обхідний лист, не передавалися особові справи, роботодавець або його представники жодним чином не повідомляли її про звільнення.

Лише 05.01.2021 шляхом доступу до інформаційних ресурсів, їй стало відомо про вказані обставини звільнення у зв`язку з чим, причини для пропуску строку для звернення до суду просила визнати поважними та поновити пропущений строк звільнення до суду.

Рішенням Вовчанського районного суду Харківської області від 07 вересня 2021 року позов ОСОБА_1 задоволено.

Скасовано наказ № 116- В/ос від 17.09.2020 року ДП «Дослідне господарство «Гонтарівка» Інституту тваринництва Національної академії аграрних наук України» про звільнення ОСОБА_1 з посади бухгалтера на підставі п. 4 ст. 40 КЗпП України.

Поновлено ОСОБА_1 на посаді бухгалтера ДП «Дослідне господарство «Гонтарівка» Інституту тваринництва Національної академії аграрних наук України».

Зобов`язано начальника відділу кадрів ДП «Дослідне господарство «Гонтарівка» Інституту тваринництва Національної академії аграрних наук України» внести відповідні зміни до трудової книжки ОСОБА_1 .

Стягнуто з ДП «Дослідне господарство «Гонтарівка» Інституту тваринництва Національної академії аграрних наук України» на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу, в сумі 37 757, 47 грн.

Допущено негайне виконання рішення про поновлення ОСОБА_1 на посаді бухгалтера Державного підприємства «Дослідне господарство «Гонтарівка» Інституту тваринництва Національної академії аграрних наук України» та виплати середнього заробітку за час вимушеного прогулу.

Стягнуто з ДП «Гонтарівка» Інституту тваринництва Національної академії аграрних наук України» на користь держави судовий збір в сумі 908 гривен.

В апеляційній скарзі представник ДП «Гонтарівка» Інституту тваринництва Національної академії аграрних наук України» посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права просить рішення скасувати, у задоволенні позовних вимог відмовити.

Скарга мотивована тим, що заробітна плата у зв`язку зі звільненням позивачу виплачена, заборгованість відсутня, трудова книжка повернута.

Згідно наказу №103-В/ос/1 від 01.09.2020 простій оголошений наказом №93-В/ос від 31.07.2020 ОСОБА_1 , подовжено з 01.09.2020 оо 30.09.2020, з яким вона ознайомлена.

За наказом №110-В/ос від 07.09.2020 простій оголошений позивачу був припинений з 08.09.2020, проте цей наказ вона відмовилась отримувати та підписувати, його було проголошено уголос, про що складено акт, та підтверджується доповідною запискою інспектора з кадрів від 08.09.2020.

З 08.09.2020 ОСОБА_1 не вийшла на роботу про причини відсутності не повідомила підприємство.

26.10.2021 року ДП «Красноградське лісове господарство» виданий наказ № ОД-146 від 26.10.2021 року «Про попередження працівників ДП щодо звільнення з посад у зв`язку зі скороченням штатів».

Зазначає, що відповідно до ч.9 с.43 КЗпП України передбачено випадки, коли звільнення відбулось без попереднього звернення до профспілкової організації, законодавець передбачив, що у разі наявності такого недоліку, він може бути усунутий вже під час розгляду справи у суді.

Вказує, що у задоволенні клопотання про зупинення провадження було відмовлено, по друге суд звернувся до профспілкової організації із відповідним питання та отримав належну відповідь про доцільність звільнення позивача з посади бухгалтера.

Також суд зневажив тим, що звернення позивача до суду з захистом своїх трудових прав відбулось у порушення строку, визначеного ст.233 КЗпП України, відповідачем подавалась заява про застосування строку давності, проте судом не розглянута.

Зауважує, що судом неправильно здійснено розрахунок заробітної плати за час вимушеного прогулу, оскільки середньоденна заробітна плата у розмірі 156,67 грн включає у себе відповідні відрахування, які здійснюються під час виплати заробітної плати, чим збільшив на підприємство податкове навантаження.

У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_1 просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, рішення залишити без змін.

Зазначає, що відповідачем не надано доказів того, що її було ознайомлено з наказами про виведення із простою та про її звільнення.

Вказує, що наявність згоди профспілкового комітету не є безумовною підставою для відмови у позові.

Зауважує, що про порушення своїх трудових прав дізналась лише 5 січня 2021 року, що суд першої інстанції вважав доведеним.

Звертає увагу на те, що у разі задоволення позовних вимог працівника, суд визначає до стягнення з роботодавця суму середнього заробітку за час вимушеного прогулу без виключення сум податків і зборів.

Колегія суддів, заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення позивача та його представника, які з`явились у судове засідання, перевіривши наведені в апеляційній скарзі доводи, матеріали справи в межах апеляційного оскарження, вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, а судове рішення скасуванню з відмовою у задоволенні позовних вимог на підставі наступного.

У статті 263 ЦПК України визначено, що судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Вказаним вимогам рішення суду першої інстанції не відповідає.

Згідно п. 4 ч. 1 ст. 40 КЗпП України трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані роботодавцем лише у випадках, зокрема: прогулу (в тому числі відсутності на роботі більше трьох годин протягом робочого дня) без поважних причин.

За правилами ст. 43 КЗпП України розірвання трудового договору з підстав, передбачених, зокрема, пунктом 4 ч. 1 ст. 40 цього Кодексу, може бути проведено лише за попередньою згодою виборного органу (профспілкового представника), первинної профспілкової організації, членом якої є працівник, крім випадків, коли розірвання трудового договору із зазначених підстав здійснюється з прокурором, поліцейським і працівником Національної поліції, Служби безпеки України, Державного бюро розслідувань України, Національного антикорупційного бюро України, Бюро економічної безпеки України чи органів, що здійснюють контроль за додержанням податкового та митного законодавства.

Якщо розірвання трудового договору з працівником проведено роботодавцем без звернення до виборного органу первинної профспілкової організації (профспілкового представника), суд зупиняє провадження по справі, запитує згоду виборного органу первинної профспілкової організації (профспілкового представника) і після її одержання або відмови виборного органу первинної профспілкової організації (профспілкового представника) в дачі згоди на звільнення працівника (частина перша цієї статті) розглядає спір по суті.

Відповідно до ст. 233 КЗпП України із заявою про вирішення трудового спору у справах про звільнення працівник має право звернутися до суду в місячний строк з дня вручення копії наказу (розпорядження) про звільнення, а у справах про виплату всіх сум, що належать працівникові при звільненні, - у тримісячний строк з дня одержання ним письмового повідомлення про суми, нараховані та виплачені йому при звільненні (стаття 116).

Судовим розглядом встановлено, що ОСОБА_1 була переведена з 29 квітня 2006 року на посаду бухгалтера Державного підприємства «Дослідне господарство «Гонтарівка» Інституту тваринництва Національної академії аграрних наук України, відповідно до наказу за № 23-к від 03.05.2006 року та запису в трудовій книжці за № 11, у зв`язку з закінченням терміну перебування її на посаді голови сільської ради. (т.1 а.с. 51)

17.09.2020 року, позивач ОСОБА_1 була звільнена з займаної посади бухгалтера Державного підприємства «Дослідне господарство «Гонтарівка» Інституту тваринництва Національної академії аграрних наук України у випадку прогулу на підставі п. 4 ст. 40 КЗпП, відповідно до наказу за № 116- В/ос від 17.09.2020 року , але в її трудовій книжці зроблений запис за № 14 про звільнення на підставі наказу за № 78-к/з від 17.09.2020 року .(т. 1 а.с. 50, т.2 а.с. 50-51)

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції керувався нормами п. 4 ч. 1 ст. 40, ст.ст. 43, 252 КЗпП України та вказав про те, що у даному випадку була відсутня обов`язкова у таких випадках попередня згода виборного органу первинної профспілкової організації на підприємстві, в установі, організації на розірвання трудового договору з ініціативи власника або уповноваженого ним органу з працівником, який є членом професійної спілки, що діє на підприємстві, в установі та організації, і тому позивачку було звільнено з посади з порушенням законного порядку звільнення, а отже її позовні вимоги підлягають задоволенню.

Судом також було зазначено, що звільнення працівника за прогул без отримання від нього письмових пояснень або складання акту про відмову надати такі пояснення є неправомірним.

Суд також зазначив, що з відповідача на користь позивача підлягає стягненню грошова сума в розмірі 37 757, 47 грн. ( 241 робочих днів (з 18.09.2020 року по 07.09.2021 рік) х 156,67 грн середньоденний заробіток) як оплата вимушеного прогулу у розмірі середнього заробітку.

Проте погодитись з такими висновками суду не можна.

Відповідно до ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Всупереч згаданій нормі ст. 43 КЗпП України суд не надав належної оцінки тому факту, що під час розгляду справи по суті він на свій отримав згоду виборного органу первинної профспілкової організації на звільнення позивачки, яку не обговорив у мотивах свого рішення.

Суд всупереч нормі ст. 89 ЦПК України не взяв до уваги, що в результаті засідання профспілкового комітету ДП "ДГ "Гонтарівка" ІТ НААН", яке було проведено 26.08.2021 року за ініціативою суду, під час розгляду цієї справи, - було надано згоду на звільнення позивачки, яке належним чином обґрунтоване, ухвалене повноважним складом після публічного обговорення цього питання, із попереднім запрошенням позивачки, яка без поважних причин не з`явилась на це засідання, а отже згадане рішення є цілком легітимним і тому суд його повинний був взяти до уваги.

З копії наказу ДП ««Дослідне господарсто «Гонтарівка» Інституту тваринництва Національної Академії аграрних наук України від 18.06.2020 року № 78/1-В/ос, вбачається , що ОСОБА_1 за порушення трудової дисципліни, а саме за невиконання розпорядження керівництва та відмову від надання письмових пояснень про вихід на роботу, оголошено догану. (т.1 а.с. 40)

Копією наказу ДП ««Дослідне господарсто «Гонтарівка» Інституту тваринництва Національної Академії аграрних наук України від 31.07.2020 року № 93-В/ос підтверджено, що бухгалтеру ОСОБА_1 було продовжено простій оголошений наказом № 79-В/ос від 18.06.2020 з 01.08.2020 до 31.08.2020 року.(т.1 а.с.42)

З копії наказу ДП ««Дослідне господарсто «Гонтарівка» Інституту тваринництва Національної Академії аграрних наук України № 103-В/ос/1 від 01.09.2020 року вбачається, що простій оголошений наказом № 93-В/ос від 31.07.2020 з 01.09.2020 до 30.09.2020 року бухгалтеру ОСОБА_1 , продовжено. (т.1 а.с.43)

З копії наказу ДП ««Дослідне господарсто «Гонтарівка» Інституту тваринництва Національної Академії аграрних наук України від 07.09.2020 № 110-В/ос, вбачається, що припинено простій оголошений наказом № 103-В/1 від 01.09.2020 з 08.09.2020 року бухгалтеру ОСОБА_1 (т.1 а.с. 44).

З листа інспектора з кадрів ДП «ДГ» Гонтарівка» ІТ НААН, вбачається, що бухгалтеру ОСОБА_1 у телефоній розмові інспектором з кадрів ОСОБА_4 , було повідомлено про закінчення простою оголошеного наказом № 103-В/ос від 01.09.2020 року, однак ОСОБА_1 інспектора повідомила, що почуває себе погано йде на лікарняний та наказ про закінчення простою підписувати відмовляється. (т.1 а.с.45)

Окрім цього, позивач у позовної заяви зазначила, що 07.09.2020 на особистий телефон ОСОБА_1 подзвонив директор державного підприємства ОСОБА_2 та попрохав прибути на підприємство 08.09.2020. 08.09.2020 року позивач прибула на підприємство, де директор повідомив про необхідність вийти на роботу найближчим часом.

Сторона відповідача у своїх запереченнях проти позову визнала той факт, що позивачці в усній формі було передано наказ керівництва про необхідність припинити простій та повернутись на роботу 08.09.2020, але позивач це розпорядження не виконала (а.с. 37 т.1).

Відповідно до ч. 1 ст. 82 ЦПК України обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників.

Отже, відповідно до норми ч. 1 ст. 82 ЦПК України суду слід було визнати безспірно встановленим той факт, що позивач отримала розпорядження керівництва повернутись до роботи 08.09.2020 року, але його не виконала.

З доповідних записок про відсутність на роботі ОСОБА_1 від 09.09.2020 та від 17.09.2020 року, вбачається, що вона була відсутня на роботі через погане самопочуття.(т.1 а.с. 46, 47).

З акту ДП ««Дослідне господарство «Гонтарівка» Інституту тваринництва Національної Академії аграрних наук України від 17.09.2020 року № 2, суд вбачає, що комісія підприємства 17.09.2020 року відвідали ОСОБА_1 вдома, з метою з`ясування причин відсутності на роботі з 08.09.2020 по 17.09.2020 року. Під час візиту ОСОБА_1 перебувала вдома, вона комісію повідомила, що на лікарняному не перебуває, оскільки не мала можливості його відкрити, а має довідку з ФАП про погане самопочуття. (т.1 а.с. 48)

З акту ДП ««Дослідне господарство «Гонтарівка» Інституту тваринництва Національної Академії аграрних наук України від 17.09.2020 року, вбачається, що з 08 вересня по 17 вересня 2020 року бухгалтер ОСОБА_1 була відсутня на роботі без попередження відсутності та без поважних причин, документів про поважну причини відсутності не надала. У акті зазначено, що заступник директора з виробничих питань Фабрика В.О., провідний бухгалтер ОСОБА_5 та інспектор з кадрів ОСОБА_4 наполягають на звільненні з господарства бухгалтера ОСОБА_1 , оскільки вона була відсутня на робочому місці.(т.1 а.с.49).

Всупереч передбаченого ст.ст. 12, 81 ЦПК України процесуального обов`язку позивач не надала до суду належних і допустимих у розумінні ст.ст. 76-80 цього Кодексу доказів на спростування вищевказаних заперечень відповідача проти позову щодо відсутності її на роботі з 08 вересня по 17 вересня 2020 року без поважних причин.

Відповідно до статті 139 КЗпП України працівники зобов`язані працювати чесно і сумлінно, своєчасно і точно виконувати розпорядження власника або уповноваженого ним органу, додержувати трудової і технологічної дисципліни, вимог нормативних актів про охорону праці, дбайливо ставитися до майна власника, з яким укладено трудовий договір.

Відповідно до частини першої статті 147 КЗпП України за порушення трудової дисципліни до працівника може бути застосовано тільки один з таких заходів стягнення догана або звільнення.

Згідно із статтею 148 КЗпП України дисциплінарне стягнення застосовується власником або уповноваженим ним органом безпосередньо за виявленням проступку, але не пізніше одного місяця з дня його виявлення, не рахуючи часу звільнення працівника від роботи у зв`язку з тимчасовою непрацездатністю або перебування його у відпустці. Дисциплінарне стягнення не може бути накладене пізніше шести місяців з дня вчинення проступку.

Відповідно до статті 149 КЗпП України до застосування дисциплінарного стягнення власник або уповноважений ним орган повинен зажадати від порушника трудової дисципліни письмові пояснення.

Згідно доповідній записці інспектора з кадрів від 17.09.2020 про вжиті заходи зі з`ясування причин відсутності на роботі бухгалтера ОСОБА_1 документів про свою відсутність на роботі та письмових пояснень вона не надала, її заяви про хворобу та перебування на лікарняному не підтвердилися (а.с. 47 т.1).

За кожне порушення трудової дисципліни може бути застосовано лише одне дисциплінарне стягнення.

При обранні виду стягнення власник або уповноважений ним орган повинен враховувати ступінь тяжкості вчиненого проступку і заподіяну ним шкоду, обставини, за яких вчинено проступок, і попередню роботу працівника.

Стягнення оголошується в наказі (розпорядженні) і повідомляється працівникові під розписку.

Дисциплінарним проступком визнаються діяння, що пов`язуються з невиконанням чи неналежним виконанням працівником своїх обов`язків без поважних причин. Тобто наявність поважних причин у такому разі свідчить про відсутність вини працівника.

Стаття 43 передбачає необхідність одержання попередньої згоди виборного органу первинної профспілкової організації на звільнення працівника.

Однак наслідки порушення відповідачем правила про необхідність одержання попередньої згоди у даному випадку є несуттєвими, вони були виправлені відповідно вищевказаної норми ч. 9 ст. 43 КЗпП України шляхом отримання такої згоди під час розгляду справи по суті.

Отже, факт прогулу позивачки підтверджується дослідженими судом під час розгляду справи доказами, зокрема, доповідною запискою про відсутність на роботі ОСОБА_1 від 09.09.2020 та від 17.09.2020 року (т.1 а.с. 46, 47), актом ДП ««Дослідне господарство «Гонтарівка» Інституту тваринництва Національної Академії аграрних наук України від 17.09.2020 року № 2, де комісія підприємства 17.09.2020 року відвідали ОСОБА_1 вдома, з метою з`ясування причин відсутності на роботі з 08.09.2020 по 17.09.2020 року. Під час візиту ОСОБА_1 перебувала вдома, вона комісію повідомила, що на лікарняному не перебуває, оскільки не мала можливості його відкрити, а має довідку з ФАП про погане самопочуття. (т.1 а.с. 48), актом ДП ««Дослідне господарство «Гонтарівка» Інституту тваринництва Національної Академії аграрних наук України від 17.09.2020 року, де встановлено, що з 08 вересня по 17 вересня 2020 року бухгалтер ОСОБА_1 була відсутня на роботі без попередження відсутності та без поважних причин, документів про поважну причини відсутності не надала.

З матеріалів справи вбачається, що позивач визнала у позовній заяві та поясненнях у суді першої інстанції, що керівник надав їй усне розпорядження повернутися до роботи 08.09.2020 року, проте вона до роботи не приступила і при цьому не надала до суду доказів поважних причин її відсутності. Також згідно до наявних у справі актів її неодноразово усно повідомляли про відповідний письмовий наказ повернутись до роботи та пропонували отримати під підпис копію наказу про її звільнення, від чого вона відмовлялась. У справі відсутні докази того, що розпорядження керівництва про вихід позивача на роботу було явно незаконним, що могло би звільнити її від такого обов`язку.

З матеріалів справи вбачається, що ухвалою суду першої інстанції від 09.08.2021 року було надіслано запит до Профспілкової організації відповідача для розгляду питання щодо їх згоди на звільнення позивача, з наданням належним чином завірені копії протоколу та рішення профспілки.

На виконання вимог ухвали відповідачем було надано відповідне рішення профспілкового органу та відповідні документи, з яких вбачається, що Первинна профспілкова організація погоджується зі звільненням позивача.

Також, не заперечується позивачем, що від ознайомлення з актами про порушення трудової дисципліни та наказами вона відмовлялась, зазначене також підтверджується відповідними актами підприємства.

Належність і допустимість вказаних доказів позивачкою під час розгляду справи не спростовано, поважність причин відсутності на роботі відповідними доказами не доведено, що у вказаній справі було процесуальним обов`язком позивача.

Тому колегія суддів приходить до висновку, що позивачки з 08 вересня 2020 почався прогул, а тому за відсутності поважних причин неявки її на роботу протягом більше трьох годин відповідач обґрунтовано та відповідно до закону з цих причин звільнив її з роботи. При звільненні позивачки не було отримано згоду профспілкової організації на звільнення є порушенням діючого порядку, однак це порушення вважається виправленим внаслідок того, що під час розгляду справи судом по суті було отримано таку згоду профспілкової організації, що належним чином виправляє цю помилку, яку з цих причин суд вважає формальною, яка не вплинула на законність та обґрунтованість звільнення позивачки за прогул. Також формальною є невідповідність буквеної позначки у номері наказу про її звільнення, що усувається у позасудовому порядку та в цілому не впливає на законність обґрунтованого її звільнення. Наведені у скарзі доводи знайшли свої підтвердження та спростовують доводи позову, тому у його задоволенні слід відмовити, за недоведеністю.

Враховуючи зазначене суд апеляційної інстанції приходить до висновку про відмову у задоволенні позову про поновлення на роботі зі стягненням середнього заробітку за час вимушеного прогулу, оскільки позивачкою не надано належних та допустимих доказів на підтвердження поважності причин її відсутності на роботі у вказаний вище період, тобто остання допустила прогули без поважних причин, що є підставою для застосування дисциплінарного стягнення у виді звільнення за пунктом 4 частини першої статті 40 КЗпП України.

Частиною 1 ст. 233 КЗпП України визначено, що працівник може звернутися з заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до районного, районного у місті, міського чи міськрайонного суду в тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права, а у справах про звільнення - в місячний строк з дня вручення копії наказу (розпорядження) про звільнення.

Ухвалюючи рішення суд першої інстанції питання дотримання строків звернення до суду з позовом не досліджував та не перевіряв.

Як роз`яснено в Постанові Пленуму Верховного Суду України «Про практику розгляду трудових спорів», встановлені ст. 233 КЗпП України строки звернення до суду застосовуються незалежно від заяви сторони. У кожному випадку суд зобов`язаний перевірити і обговорити причини пропуску цих строків, а також навести у рішенні мотиви, чому він поновлює, або вважає неможливим поновити пропущений строк.

Якщо строк пропущений з поважних причин, у позові може бути відмовлено з цих підстав. Оскільки, при пропуску місячного строку і тримісячного строку у позові може бути відмовлено за безпідставністю вимог, суд апеляційної інстанції з`ясовував у першу чергу всі обставини справи, права та обов`язки сторін і питання щодо спливу позовної давності не вирішував.

Виходячи з наведеного та аідповідно до п.п. 2, 3, 4 ч. 1 ст. 376 ЦПК України рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню, з ухваленням нового рішення про відмову у задоволення позову, за його недоведеністю.

Відповідно до ст.141 ЦПК України суд здійснює перерозподіл судових витрат на користь апелянта.

Керуючись ст.ст.367, 368, п.1 ч.1 ст.374, ст.ст.376, 381, 382-384, 389,390 ЦПК України, апеляційний суд, -

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу Державного підприємства «Дослідне господарство «Гонтарівка» Інституту тваринництва НААН України» задовольнити.

Рішення Вовчанського районного суду Харківської області від 07 вересня 2021 року скасувати та ухвалити нову постанову.

У задоволенні позову ОСОБА_1 до Державного підприємства «Дослідне господарство «Гонтарівка» Інституту тваринництва національної академії аграрних наук України» про скасування наказу про звільнення, поновлення на посаді та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу відмовити.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Державного підприємства «Дослідне господарство «Гонтарівка» Інституту тваринництва національної академії аграрних наук України» 1362 грн. судового збору.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня прийняття, і протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду.

Повний текст судового рішення виготовлено 05 грудня 2022 року.

Головуючий В.Б. Яцина.

Судді колегії І.В. Бурлака.

А.В. Котелевець.