Провадження № 2/522/1555/22
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 червня 2022 року м.Одеса

Приморський районний суд м. Одеси

в складі: головуючого судді - Домусчі Л.В.

за участі секретаря суду Кулябко О.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Одесі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Інфокс» в особі філії «Інфоксводоканал» про визнання факту не укладання договору про надання послуг та зобов`язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

До Малиновського районного суду м.Одеси в серпні 2021 року надійшов позов ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Інфокс» в особі філії «Інфоксводоканал» про визнання факту не укладання договору про надання послуг та зобов`язання вчинити певні дії, а саме укласти новий догвір на надання послуг, вважати незаконною заборгованість, зобов`язати перерахувати кошти відповідно до наданих послуг.

В обґрунтування позовних вимог зазначено, що їй стало відомо про нарахування їй боргу за особовим рахунок № НОМЕР_1 , за яким вона щомісячно здійснює оплату послуг за використання послуг, які надаються відповідачем, прилади не встановлені, оскільки вона одна проживає. В липні 2020р. вона також оплатили надані послуги у розмірі 483,20 грн. 12.07.2020р. на електронну пошту вона отримала лист від відповідача про погашення у повному обсязі відповідної оплати, проте 27.07.2020р. надіслано лист про наявність заборгованості у розмірі 22,53 грн. Жодних договорів їй на електронну адресу відповідачем не надсилались і не було вручено, і не підписувала. В рамках надання правничої допомоги нею направлено лист до відповідача із заявою про надання інформації щодо боргу, який було нараховані неправомірно, а саме за послуги, які не надані та з проханням надати копії типових договорів. Відповідь вона отримала 19.05.2021р., а також копії: Договору №22000/20200622/Ч6 від 22.06.2020р. (з відміткою ДУБЛІКАТ) з індивідуальним споживачем у будівлі, приміщення якої є самостійним об`єктом нерухомого майна, про надання послуг з централізованого водопостачання та централізованого водовідведення через мережі, які перебувають на балансі виконавця; Договір №22000/20200622/Ч7 від 22.06.2020р. про надання послуг з вивезення рідких побутових відходів (з відміткою ДУБЛІКАТ). Разом з відповіддю відповідача отриманою 02.10.2020р. вона також отримала у абонвідділі відповідача проект договору №22000/20200622/Ч7 від 22.06.2020р. для надання згоди її на прийняття для виконання. таким чином відповідач перевищує свої повноваження та самостійно здійснює розподіл коштів за послуги, які надсилаються позивачкою за особовим рахунком. 23.05.2021р. позивачка направила лист із заявою про внесення змін до типових договорів і 27.06.2021р. отримала відповідь. Проте позивачка не згодна з тим, що нею було отримано згідно поштового повідомлення від відповідача договори 10.07.2020р. тобто відповідач не направляв їй зазначені договори згідно чинного законодавства, що порушує її права, як отримувача послуг. Станом на 12.07.2021р. заборгованість складає 923,61 грн. Вважає що вказані договір не було укладено між сторонами, вона не надавала свою згоду і не підписувала їх.

Згідно ухвали Малиновського районного суду м.Одеси від 09.08.2021р. матеріали цивільної справи передано до Приморського районного суду м.Одеси за підсудністю.

Ухвалою суду від 20.09.2021 року провадження у справі було відкрито та призначено у порядку загального позовного провадження у підготовче засідання на 25.10.2021 року.

21.10.2021р. до суду надійшов відзив на позові від ТОВ «Інфокс» в особі філії «Інфоксводоканал» (а.с.68-71), за яким просять відмовити у задоволенні позову. Обґрунтування: споживач зобов`язаний укласти договори на вивезення побутових відходів з виконавцем послуг. Для врегулювання договірних відносин було підготовлено проекти договорів на надання послуг з централізованого водопостачання та на послуги з вивезення рідких побутових відходів, які були направлені позивачці поштою 01.07.2020р. та отримані нею 10.07.2020р. згідно з повідомленням про вручення рекомендованого відправлення. Оскільки позивачка у встановлений законом строк не було надано заперечень або протоколу розбіжностей до договорів, він вважається укладеним. Тариф на вивезення рідких побутових відходів для населення міста Одеси встановлено рішенням виконавчого комітету одеської міської ради №436 від 25.10.2018р.

У підготовче засідання 25.10.2021 року був присутній представник позивачки ,відповідач в судове засідання не з`явився, в зв`язку з чим справа відкладена на 27.11.2021 року.

Ухвалою суду від 22.11.2021р. закрито підготовче засідання та справу призначено до розгляду по суті на 18.01.2022р.

У судове засідання 18.01.2022 року представники сторін з`явились, та надали свої пояснення, яким представник позивачки позов підтримала з викладених в ньому підстав, зазначивши що позивачка не отримувала від відповідача договорів і не розписувалась у поштовому повідомленні. Та представник відповідача також просила відмовити у позові з викладених у відзиву підстав, та зобов`язалась принести до суду оригінал поштового повідомлення для огляду підпису позивачки. По справі оголошено перерву до 15.02.2022р.

В судове засідання 15.02.2022р. з`явилась представник позивачки, не з`явилась представник відповідача, у зв`язку з чим судове засідання відкладено на 24.03.2022р.

В судове засідання 24.03.2022р. не з`явилась представники сторін, у зв`язку з чим судове засідання відкладено на 18.05.2022р.

В судове засідання 18.05.2022р. не з`явилась представники сторін, у зв`язку з чим судове засідання відкладено на 22.06.2022р.

В судове засідання 22.06.2022р. представники сторін з`явились, до суду представником відповідача було надано для огляду оригінал поштового повідомлення на адресу ОСОБА_1 про вручення рекомендованого відправлення з проставленням дати 10.07.2020р. на якому також написано прізвище ОСОБА_2 без підпису, та нижче є також підпис працівника відселення поштового зв`язку. По справі оголошено перерву до 28.06.2022р.

В судове засідання 28.06.2022р. представники сторін з`явились та підтримали кожен свої доводи.

Вислухавши пояснення представників сторін, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Позивачка є власником будинку АДРЕСА_1 та є споживачем комунальних послуг, зокрема з водопостачання та водовідведення, які їй надаються відповідачем ТОВ «Інфокс» в особі філії «Інфоксводоканал».

Предметом позову стосується укладання між сторонами договору №22000/20200622/Ч7 від 22.06.2020р. про надання послуг з вивезення рідких побутових відходів та нарахування заборгованості.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Законом, який регулює відносини, що виникають у процесі надання та споживання житлово-комунальних послуг є Закон України від 09 листопада 2017 року № 2189-VIII «Про житлово-комунальні послуги» у редакції на час виникнення спірних правовідносин (далі - Закон № 2189-VIII).

Згідно з пунктом 2 частини першої статті 5 Закону № 2189-VIII до житлово-комунальних послуг належать: комунальні послуги - послуги з постачання та розподілу природного газу, постачання та розподілу електричної енергії, постачання теплової енергії, постачання гарячої води, централізованого водопостачання, централізованого водовідведення, поводження з побутовими відходами.

Відповідно до частини першої статті 6 Закону № 2189-VIII учасниками правовідносин у сфері надання житлово-комунальних послуг є: 1) споживачі (індивідуальні та колективні); 2) управитель; 3) виконавці комунальних послуг.

Позивачка стверджує про порушення її прав ,як споживача послуг, шляхом нарахування відповідачем їй заборгованості за особовим рахунком № НОМЕР_1 за договором, про підстави якого їй стало відомо після отримання відповіді на адвокатський запит 19.05.2021р.щодо неправомірного нарахування ,як вона вважає, та отримала копії типових договорів, а саме:

- Договір №22000/20200622/Ч6 від 22.06.2020р. (з відміткою ДУБЛІКАТ) з індивідуальним споживачем у будівлі, приміщення якої є самостійним об`єктом нерухомого майна, про надання послуг з централізованого водопостачання та централізованого водовідведення через мережі, які перебувають на балансі виконавця,

- Договір №22000/20200622/Ч7 від 22.06.2020р. про надання послуг з вивезення рідких побутових відходів ( з відміткою ДУБЛІКАТ).

У зв`язку з тим, що вказаний договір №22000/20200622/Ч7 від 22.06.2020р. про надання послуг з вивезення рідких побутових відходів позивачка не отримувала від відповідача та не підписувала відповідне поштове повідомлення про його отримання позивачка просить:

Договір №22000/20200622/Ч7 від 22.06.2020р. про надання послуг з вивезення рідких побутових відходів визнати таким, що є неукладеним.

Згідно із частиною першою статті 202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Дво- чи багатостороннім правочином є погоджена дія двох або більше сторін (частина четверта цієї ж статті).

Відповідно до законодавчого визначення правочином є перш за все вольова дія суб`єктів цивільного права, що характеризує внутрішнє суб`єктивне бажання особи досягти певних цивільно-правових результатів - набути, змінити або припинити цивільні права та обов`язки. Здійснення правочину законодавством може пов`язуватися з проведенням певних підготовчих дій учасниками правочину (виготовленням документації, оцінкою майна, інвентаризацією), однак сутністю правочину є його спрямованість, наявність вольової дії, що полягає в згоді сторін взяти на себе певні обов`язки (на відміну, наприклад, від юридичних вчинків, правові наслідки яких наступають у силу закону незалежно від волі його суб`єктів).У двосторонньому правочині волевиявлення повинно бути взаємним, двостороннім і спрямованим на досягнення певної мети; породжуючи правовий наслідок, правочин - це завжди дії незалежних та рівноправних суб`єктів цивільного права.

За частиною першою статті 205 ЦК України правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом.

Стаття 207 ЦК України встановлює загальні вимоги до письмової форми правочину. Так, на підставі частини першої цієї статті правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони.

Частиною ж другою цієї статті визначено, що правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Отже, підпис є невід`ємним елементом, реквізитом письмової форми договору, а наявність підписів має підтверджувати наміри та волевиявлення учасників правочину, а також забезпечувати їх ідентифікацію.

Згідно із частиною першою статті 627 ЦК України і відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди (частина перша статті 638 ЦК України).

У випадку отримання пропозиції щодо укладання договору, така пропозиція вважається прийнятою, якщо особа, яка одержала пропозицію, у межах строку для відповіді вчинила дії відповідно до пропозиції (відвантажила товар, надала послуги тощо) (ч.2 ст.642 ЦК України).

У разі ж якщо сторони такої згоди не досягли, такий договір є неукладеним, тобто таким, що не відбувся, а наведені в ньому умови не є такими, що регулюють спірні відносини.

Відповідно до частин першої, другої статті 19 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» відносини між учасниками договірних відносин у сфері житлово-комунальних послуг здійснюються виключно на договірних засадах. Учасниками відносин у сфері житлово-комунальних послуг є: власник, споживач, виконавець, виробник.

Пунктом 1 частини третьої статті 20 цього Закону передбачений обов`язок споживача укласти договір на надання житлово-комунальних послуг, підготовлений виконавцем на основі типового договору. Цей обов`язок кореспондує обов`язку виконавця, визначеному пунктом 3 частини другої статті 21 цього Закону, підготувати та укласти зі споживачем договір на надання житлово-комунальних послуг з визначенням відповідальності за дотримання умов його виконання згідно з типовим договором.

Таким чином, договір про надання послуг з вивезення побутових відходів є укладеним з моменту, коли споживач акцептував пропозицію офертанта повністю та без застережень або у вигляді конклюдентних дій прийняв оферту, або за умови передбачення у договорі або законі не висловив заперечень проти договору (мовчання).

Відповідач стверджує, що вони надсилали позивачу типовий догові , який позивач отримав 10.07.2020р. згідно поштового повідомлення. Позивачем на вказаний Договір не було надано заперечень протягом 30 днів.

В судовому засіданні було оглянуто оригінал поштового повідомлення про відправку типового договору, яке надано для огляду відповідачем, на якому вбачається направлення позивачу кореспонденції та на якому стоїть дата 10.07.2020р. з написом прізвища ОСОБА_2 але без підпису та нижче в рядку працівника поштового зв`язку міститься підпис такого працівника (а.с.100).

З пояснень представника відповідача судом встановлено, що відповідач після відрахування 30 днів з дати 10.07.2020р., вважає, що спірний договір укладено сторонами з 22.08.2020р. і з цього періоду почали нараховувати позивачці за відходи за тарифом щомісячно.

Таким чином судом встановлено, що підпис позивачки на даному поштовому повідомлені відсутній.

Але, проаналізувавши наданий відповідачем дублікат Договору про надання послуг з вивезення рідких побутових відходів (а.с.31-35) вбачається, що згідно п.6 цього договору тариф на вивезення рідких побутових відходів становить грн. за 1 куб., тобто сума тарифу на визначена.

Таким чином судом встановлено, що на даному поштовому повідомлені з вказівкою дати 10.07.2020р. відсутній підпис позивачки про його отримання.

Пунктом 5 частини третьої статті 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» обов`язок споживача оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом.

У статті 629 ЦК України закріплено один із фундаментів, на якому базується цивільне право, обов`язковість договору. Тобто з моменту укладення договору та виникнення зобов`язання його сторони набувають обов`язки (а не лише суб`єктивні права), які вони мають виконувати.

Щодо позовної вимоги у зв`язку з відсутністю договірних відносин, визнання незаконною нарахування з липня 2020р. заборгованості з оплати за послуг з вивезення рідких побутових відходів:

Виходячи з вищенаведеного суд вважає, що дійсно між сторонами не було укладено у встановленому законом порядку вказаного договору,

Згідно зі ст.19 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» відносини між учасниками договірних відносин у сфері житлово-комунальних послуг здійснюються виключно на договірних засадах.

Зобов`язання споживача комунальних послуг можуть виникати за умови встановлення договірних стосунків.

Відповідно до частини другої статті 16 цього Кодексу способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: визнання права, визнання правочину недійсним, припинення дії, яка порушує право, відновлення становища, яке існувало до порушення, примусове виконання обов`язку в натурі, зміна правовідношення, припинення правовідношення, відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди, відшкодування моральної (немайнової) шкоди, визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб.

Суд звертає увагу на те, що вчинення позивачкою оплати чергового платежу, не може бути підставою для визнання нею факту отримання та згоди з договором про надання послуг з вивезення рідких побутових відходів, оскільки відповідач при отримання певної оплати самостійно здійснює розподіл коштів за послуги.

Вимога про визнання незаконною нарахування з липня 2020р. заборгованості з оплати за послуг з вивезення рідких побутових відходів (заборгованості за такими), є різновидом претензії, і чинним законодавством як спосіб захисту не передбачений, споживачі вправі в разі пред`явлення до нього вимог про стягнення таких нарахувань заперечувати стосовно них з наданням відповідних доказів. До аналогічних висновків дійшов 8 квітня 2020 р. Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду у справі №462/5889/16-ц. Також суд приходить до аналогійних висновків і щодо вимоги про зобов`язання відповідача здійснити перерахунок коштів відповідно до наданих послуг.

Тому суд вважає що необхідно відмовити у їх задоволенні.

Частиною третьою статті 16 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» визначено, що комунальні послуги надаються споживачу безперебійно, за окремими винятками, до числа яких не віднесено наявність у споживачів заборгованості за надані послуги. Правилами користування системами централізованого комунального водопостачання та водовідведення в населених пунктах України, затвердженими наказом Міністерства з питань житлово-комунального господарства від 27 червня 2008 року № 190, які є обов`язковими для всіх юридичних осіб незалежно від форм власності і підпорядкування, передбачено відключення від водопостачання тільки в разі самовільного приєднання до систем централізованого водопостачання та водовідведення. Отже, ні Законом № 1875-ІV, ні іншими нормативно-правовими актами не передбачено право виконавця послуг припинити водопостачання у разі несвоєчасної оплати споживачем наданих йому послуг. Враховуючи викладене, суди першої

Визнання договору неукладеним в судовому порядку неможливо, що підтверджує постанова Верховного Суду від 30 липня 2019 р. у справі №907/804/17: «Враховуючи зміст вказаних норм, колегія суддів зазначає, що вимога про визнання договору неукладеним не є способом захисту прав і законних інтересів суб`єктів господарювання (не є способом захисту особою свого особистого немайнового або майнового права та інтересу), який передбачений положеннями Господарського кодексу України або Цивільного кодексу України, не визначена відповідна вимога як такий спосіб і іншими законами України» (ЄДРСРУ № 83413044).

З огляду на викладене вище, можна зробити висновок, що сторона, право якої порушено, має право звернутися до суду з позовом, який стосується наслідків неукладеного договору, передбачених главою 83 ЦК України (наприклад, про повернення безпідставно набутого майна), а застосування цією стороною договору таких наслідків можливе лише після встановлення судом наявності або відсутності підстав, що свідчать про його неукладення.

У такому випадку позивачка вправі захищати своє порушене право, спростовуючи факт укладання нею договору, шляхом подання відзиву у випадку звернення відповідача до суду про стягнення заборгованості.

Статтею 525 ЦК України встановлено, що зобов`язання має виконуватися відповідно до умов договору

Відповідно до статті 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Щодо вимоги про зобов`язання відповідача укласти новий договір, то суд також не знаходить підстав для ї задоволення, оскільки суду не надано позивачем тексту такого договору .

Відповідно до змісту статті 76 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно із ст.77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.

Обставини справи, відповідно до ч.2 статті 78 ЦПК України, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Згідно з ч. 1 статті 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 1, 3, 11, 15-16, 22, 319, 321, 381, 638-642, 1166 ЦК України, Законом України «Про житлово-комунальні послуги», ст.ст. 2, 4, 10-13, 43, 44, 64, 76, 81, 89, 95, 133, 223, 247, 258-259, 263-265, 268, 354 ЦПК України, суд,

ВИРІШИВ:

В задоволенні позову ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Інфокс» в особі філії «Інфоксводоканал» про визнання факту не укладання договору про надання послуг та зобов`язання вчинити певні дії - відмовити.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Одеського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги безпосередньо до суду апеляційної інстанції протягом 30 днів (ст.ст.354,355,ЦПК України). Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом тридцяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Повний текст рішення суду виготовлено 07.07.2022 року.

Суддя Домусчі Л.В.