Справа № 405/3298/20
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 січня 2022 року м. Кропивницький

Ленінський районний суд міста Кіровограда у складі:

головуючого судді Драного В.В.

за участі секретаря Дерев`янко А.В., Дятел О.В.,

представника позивача Качмар А.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження з викликом учасників справи в режимі відеоконференції цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Арсенал Страхування» про стягнення страхового відшкодування, пені та 3-х відсотків річних, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_1 , інтереси якої представляє адвокат Качмар А.І., звернулась до суду з позовом до відповідача ПрАТ «СК «Арсенал Страхування» про стягнення страхового відшкодування, пені та 3-х відсотків річних. В обґрунтування позовних вимог вказала, що 30.12.2019 року приблизно о 17.22 год. на об`їзній дорозі м. Кропивницького ОСОБА_2 допустив наїзд на пішохода ОСОБА_3 , який внаслідок ДТП загинув на місці події. Відповідальність водія була застрахована у ПрАТ «СК «Арсенал Страхування», згідно полісу № АО4099942. 17.02.2020 року на адресу ПрАТ «СК «Арсенал Страхування» надіслано заяву про виплату страхового відшкодування в інтересах дружин загиблого ОСОБА_1 . Сума страхового відшкодування з урахуванням встановлено ліміту складає 50 076,00 грн. моральної шкоди. Вказує, що 20.05.2020 року ПрАТ «СК «Арсенал Страхування» проведено часткову виплату страхового відшкодування дружині загиблого в сумі 25 038,00 грн., що складає 50 % від заявленої суми, оскільки у настанні ДТП наявна провина пішохода ОСОБА_3 , яка встановлена у постанові про закриття кримінального провадження від 18.02.2020 року.

Не погоджуючись з таким висновком страхової компанії позивач просить стягнути з відповідача в рахунок відшкодування невиплаченої частини страхового відшкодування моральної шкоди в розмірі 25038,00 грн., стягнути з відповідача пеню у розмірі 87,46 грн., 3-х відсотків річних у розмірі 16,46 грн., та судові витрати понесені позивачем на професійну правничу допомогу у розмірі 10 000,00 грн.

Ухвалою Ленінського районного суду м. Кіровограда від 05.06.2020 року відкрито провадження у справі в порядку спрощеного позовного провадження у судовому засіданні з викликом (повідомленням) сторін, призначено судове засідання для розгляду справи по суті.

06.07.2020 року за вх. № 15017 до суду надійшов відзив на позовну заяву, в якому представник ПрАТ «СК «Арсенал Страхування» заперечила проти доводів позивача, позов не визнала, просила відмовити в його задоволенні в повному обсязі. Зокрема вказала, що постановою про закриття кримінального провадження встановлено недотримання пішоходом ОСОБА_3 вимог ПДР України, що сало причиною виникнення та настання ДТП. За результатами проведеного страховиком розслідування було визначено розмір завданої позивачу шкоди 50076,00 грн. Посилаючись на норми ст.36 п.36.3 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», де вказано, якщо відповідальними за заподіяння неподільної шкоди взаємопов`язаними, сукупними діями є декілька осіб, розмір страхового відшкодування за кожну з таких осіб визначається шляхом поділу розміру заподіяної шкоди на кількість таких осіб, вважає, що виплата страхового відшкодування здійснена в повному обсязі у розмірі 50% від загальної суми відшкодування.

23.09.2020 року за вх. № 21408 до суду надійшла відповідь на відзив, в якому представник позивача заперечила проти доводів представника відповідача викладених у відзиві на позовну заяву, просила задовольнити позов в повному обсязі.

30.09.2020 року за вх. № 22102 до суду надійшли заперечення на відповідь на відзив, де представник відповідача заперечила проти викладеного у відповіді на відзив, вказала, що вимоги позивача є незаконними, тому задоволенню не підлягають.

26.10.2020 року до суду від представника позивача надійшла заява про збільшення позовних вимог, де остання просила стягнути з відповідача в рахунок відшкодування невиплаченої частини страхового відшкодування в розмірі 25038,00 грн., стягнути з відповідача пеню у розмірі 1767,71 грн., 3-х відсотків річних у розмірі 428,05 грн., та судові витрати понесені позивачем на професійну правничу допомогу у розмірі 10 000,00 грн.

18.10.2021 року за вх. № 24864 від представника позивача до суду надійшла заява про збільшення розміру позовних вимог від 13.10.2021 року, у якій вона збільшила позовні вимоги, заявляючи про стягнення з відповідача страхового відшкодування в розмірі 25038,00 грн., пені у розмірі 5057,94 грн., 3-х відсотків річних у розмірі 1105,89 грн., інфляційних втрат у розмірі 2725,61 грн.та судових витрат понесених позивачем на професійну правничу допомогу у розмірі 10 000,00 грн.

03.11.2021 року за вх. № 26327 до суду від сторони відповідача надійшли заперечення щодо задоволення заяви позивача про збільшення позовних вимог.

Ухвалою Ленінського районного суду м. Кіровограда від 09.11.2021 року заяву представника позивача від 13.10.2021 року про збільшення позовних вимог залишено без розгляду.

Представник позивача адвокат Качмар А.І. у судовому засіданні підтримала доводи позовної заяви, просила задовольнити позов в повному обсязі та стягнути з відповідача витрати на професійну правничу допомогу.

Представник відповідача у судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлявся відповідно до вимог ст. ст. 128-131 ЦПК України.

Згідно ч.1 ст. 223 ЦПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті.

Відповідно до вимог ч. 2 ст. 247 ЦПК України, враховуючи неявку в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу 18.01.2022 року за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.

Заслухавши представника позивача, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази по справі в їх сукупності, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено та матеріалами справи підтверджено, що 30.12.2019 року близько 17 год.20 хв. рухаючись кільцевою автодорогою сполучення Бережинка-Аджамка та території Кропивнимцького району Кіровоградської області водій ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , керуючи автомобілем Renault Dokker, реєстраційний номер НОМЕР_1 , в момент зустрічного роз`їзду з невстановленим транспортним засобом, допустив наїзд на пішохода ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . Внаслідок дорожньо-транспортної пригоди ОСОБА_3 від отриманих тілесних ушкоджень загинув на місці події.

За вказаним фактом 30.12.2019 року було відкрито кримінальне провадження № 0000318 за ознаками злочину, передбаченого частиною другою статті 286 КК України (а.с. 6)

Постановою слідчого відділу СУ ГУНП в Кіровоградській області від 18.02.2020 року кримінальне провадження було закрите у зв`язку з відсутністю в діях водія ОСОБА_2 складу кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України. Слідчим у постанові встановлено, що водій ОСОБА_2 у дорожній ситуації не мав технічної можливості запобігти ДТП, а грубе порушення пішоходом ОСОБА_3 ПДР України призвело до ДТП і його дії знаходяться у прямому причинному зв`язку з отриманням ним тілесних ушкоджень, які спричинили смерть (а.с. 13-16).

Цивільно-правова відповідальність водія ОСОБА_2 який керував транспортним засобом Renault Dokker, реєстраційний номер НОМЕР_1 , була застрахована у ПрАТ «СК «Арсенал Страхування» відповідно до полісу обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів від 26.07.2019 року № АО/4099942 (а.с. 193).

17.02.2020 року ОСОБА_1 , яка є дружиною ОСОБА_3 (а.с. 9) через представника, звернулась до ПрАТ «СК «Арсенал Страхування» про виплату страхового відшкодування в сумі 50076,00 грн.(а.с. 4).

20.05.2020 року ПрАТ «СК «Арсенал Страхування» здійснило виплату страхового відшкодування у розмірі 25038 грн. 00 коп., тобто 50 % від загальної суми страхового відшкодування, пославшись на п.36.3 ст.36 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», згідно з яким у разі, якщо відповідальними за заподіяння неподільної шкоди взаємопов`язаними, сукупними діями є декілька осіб, розмір страхового відшкодування (регламентної виплати) за кожну з таких осіб визначається шляхом поділу розміру заподіяної шкоди на кількість таких осіб. Враховуючи, що постановою про закриття кримінального провадження від 18.02.2020 року встановлено, що причиною ДТП стало невиконання пішоходом ОСОБА_3 вимог ПДР України, внаслідок чого останній отримав тілесні ушкодження, від яких загинув, отже в діях водія ОСОБА_2 відсутній склад злочину, передбачений ч.2 ст. 286 КК України (а.с. 17,18).

Відповідно до статей 1166, 1187 ЦК України шкода, завдана особі чи майну фізичної або юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її завдала. Обов`язок відшкодувати завдану шкоду виникає у її завдавача за умови, що дії останнього були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, незалежно від наявності вини.

Положення статті 1187 ЦК України є спеціальними відносно статті 1166 ЦК України, у зв`язку з чим перевага у застосуванні має надаватися спеціальним нормам.

Поняття джерела підвищеної небезпеки закріплено у статті 1187 ЦК України.

Згідно з частинами першою, другою, п?ятою статті 1187 ЦК України джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб.

Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого.

Основні ознаки джерела підвищеної небезпеки також наведено у пункті 5 постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 01 березня 2013 року № 4 «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки». Відповідно до частини першої статті 1187 ЦК України джерелом підвищеної небезпеки належить визнавати будь-яку діяльність, здійснення якої створює підвищену небезпеку завдання шкоди через неможливість контролю за нею людини, а також діяльність, пов`язану з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб.

Оскільки зазначена норма не містить вичерпного переліку видів джерел підвищеної небезпеки (видів підвищеної небезпечної діяльності), суд, беручи до уваги особливі властивості предметів, речовин або інших об`єктів, що використовуються в процесі діяльності, має право визнати джерелом підвищеної небезпеки також й іншу діяльність. До цих особливих властивостей слід відносити створення підвищеної ймовірності завдання шкоди через неможливість повного контролю за ними з боку людей.

Цивільно-правова відповідальність за шкоду, завдану діяльністю, що є джерелом підвищеної небезпеки, настає у разі її цілеспрямованості (наприклад, використання транспортних засобів за їх цільовим призначенням), а також при мимовільному проявленні шкідливих властивостей об`єктів, що використовуються в цій діяльності (наприклад, у випадку завдання шкоди внаслідок мимовільного руху автомобіля).

Тобто правила статей 1187, 1188 ЦК України діють тільки тоді, коли шкода завдана тими шкідливими властивостями об?єкта, завдяки яким діяльність з ними визнається джерелом підвищеної небезпеки.

У разі завдання шкоди внаслідок взаємодії джерел підвищеної небезпеки їх власникам (володільцям) питання про відшкодування шкоди вирішується за принципом вини (частина перша статті 1188 ЦК України).

У випадках завдання шкоди внаслідок взаємодії джерел підвищеної небезпеки іншим особам застосовується положення частини другої статті 1188 ЦК України.

Відповідно до положень частини другої статті 1188 ЦК України іншим особам (які не є власниками (володільцями) джерел підвищеної небезпеки, від взаємодії яких завдана шкода, наприклад пасажир транспортного засобу) шкода відшкодовується власниками (володільцями) джерел підвищеної небезпеки, які спільно завдали шкоду, незалежно від їх вини.

Тобто, за змістом цієї норми, обов`язок по відшкодуванню шкоди в такому випадку покладається на власників (володільців) джерел підвищеної небезпеки, незалежно від вини обох водіїв або одного із них, якщо не доведуть, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого (частина п`ята статті 1187 ЦК України).

Отже, у відносинах між володільцем джерела підвищеної небезпеки, яким завдано шкоди, та третіми особами, яким володілець джерела підвищеної небезпеки завдав шкоди, діє принцип відповідальності володільця цього джерела незалежно від його вини.

Пішохід не є джерелом підвищеної небезпеки, оскільки відповідно до пункту 1.10 Правил дорожнього руху України це особа, яка бере участь у дорожньому русі поза транспортними засобами і не виконує на дорозі будь-яку роботу. До пішоходів прирівнюються також особи, які рухаються в кріслах колісних без двигуна, ведуть велосипед, мопед, мотоцикл, везуть санки, візок, дитячу коляску чи крісло колісне.

Отже, наїзд транспортного засобу на пішохода, не може бути кваліфіковано як взаємодію двох джерел підвищеної небезпеки.

За договором страхування одна сторона (страховик) зобов`язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору (стаття 979 ЦК України).

Предметом договору страхування можуть бути майнові інтереси, які не суперечать закону і пов`язані з: життям, здоров`ям, працездатністю та пенсійним забезпеченням (особисте страхування); володінням, користуванням і розпоряджанням майном (майнове страхування); відшкодуванням шкоди, завданої страхувальником (страхування відповідальності) (стаття 980 ЦК України).

Законом може бути встановлений обов`язок фізичної або юридичної особи бути страхувальником життя, здоров`я, майна або відповідальності перед іншими особами за свій рахунок чи за рахунок заінтересованої особи (обов`язкове страхування) (частина перша статті 999 ЦК України).

Згідно з пунктом 9 частини першої статті 7 Закону України «Про страхування» страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів є обов`язковим.

Закон України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» регулює відносини у сфері обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів і спрямований на забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та майну потерпілих при експлуатації наземних транспортних засобів на території України.

За змістом пункту 36.3 статті 36 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у разі, якщо відповідальними за заподіяння неподільної шкоди взаємопов`язаними, сукупними діями є декілька осіб, розмір страхового відшкодування (регламентної виплати) за кожну з таких осіб визначається шляхом поділу розміру заподіяної шкоди на кількість таких осіб.

Відтак, положення пункту 36.3 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» застосування не підлягають, оскільки у ній йдеться про поділ розміру заподіяної шкоди між особами, цивільно-правова відповідальність яких застрахована, а цивільно-правова відповідальність пішохода ОСОБА_3 не була і не може бути застрахована відповідно до вимог Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів».

Відповідно до пункту 22.1 статті 22 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» при настанні страхового випадку страховик відповідно до лімітів відповідальності страховика відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, яка була заподіяна у результаті дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи.

Страховиком визначений розмір страхового відшкодування в сумі 50076,00грн., який не заперечується сторонами.

Пунктом 36.5. ст. 36 Закону за кожен день прострочення виплати страхового відшкодування (регламентної виплати) з вини страховика (МТСБУ) особі, яка має право на отримання такого відшкодування, сплачується пеня з розрахунку подвійної облікової ставки Національного банку України, яка діє протягом періоду, за який нараховується пеня.

Згідно з частиною другою статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

За змістом статті 979 ЦК України договір страхування є правовідношенням, в якому страховик зобов`язується у разі настання страхового випадку виплатити страхувальникові або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату). Відтак, таке правовідношення є грошовим зобов`язанням.

Позивач (потерпіла), хоча і не є стороною договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, але наділяється правами за договором, на її користь страховик зобов`язаний здійснити страхове відшкодування. Отже, зважаючи на юридичну природу правовідносин сторін як грошових зобов`язань, на них поширюється дія частини другої статті 625 ЦК України як спеціального виду цивільно-правової відповідальності за прострочення виконання зобов`язання.

Враховуючи суму страхового відшкодування в розмірі 25038,00 грн., пеня з розрахунку подвійної облікової ставки Національного банку України, за період з 21.05.2020 року по 14.12.2020 року складає 1767,71 грн., три відсотки річних 428,05 грн.

Згідно ч. ч. 1, 5 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

На основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які посилався позивач, як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених доказами, дослідженими в судовому засіданні, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, а також достатність і взаємний зв`язок у їх сукупності, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, суд прийшов до висновку, що страховик безпідставно зменшив розмір страхового відшкодування визначеного у розмірі 50076,00 грн. до 50%, через порушення пішоходом ОСОБА_3 правил ПДР, у зв`язку з чим позов підлягає задоволенню у повному обсязі.

Згідно ч. 1 п. 1, ч. 2 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, у разі задоволення позову на відповідача.

Щодо стягнення з відповідача на користь позивача витрат на професійну правничу допомогу судом відзначається, що згідно ч. 8 ст. 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів.

Згідно ч. 2 ст. 137 ЦПК України за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.

Відповідно до ч. ч. 3, 4 ст. 137 ЦПК України для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Згідно зі статтею 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.

Таким чином, компенсація витрат на правову допомогу у цивільних справах здійснюється виходячи із часу, протягом якого така допомога надавалась у судовому засіданні, під час вчинення окремої процесуальної дії чи ознайомлення з матеріалами справи в суді, при складанні процесуальних документів, наданні інших необхідних для представництва та захисту прав замовника послуг.

Склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмету доказування в справі, що свідчить про те, що витрати на правову допомогу повинні бути обґрунтовані належними та допустимими доказами, в порядку ст.ст. 76-83 ЦПК України.

Згідно ордеру про надання правничої (правової) допомоги серії ВС № 1025133 від 28.05.2020 року, адвокат Качмар А.І. на підставі договору про надання правової допомоги № 04/20 від 26.05.2020 року надає позивачу ОСОБА_1 правову допомогу у Ленінському районному суд м. Кіровограда (а.с. 19).

Відповідно до детального опису наданих послуг ОСОБА_1 на підставі договору про надання правової допомоги, адвокат Качмар А.І. надала такі послуги: аналіз документів та формування правової позиції щодо захист порушених прав клієнта -2000,00 грн.; складання позовної заяви 2000,00 грн.; відповідь на відзив 2000,00 грн.; представництво у суді - 3000,00 грн. (а.с. 144).

Розрахунковою квитанцією № 14-11 від 23.02.2021 року підтверджено оплату суми наданих послуг в розмірі 9000,00 грн. адвокату Качмар А.І. (а.с. 145).

Враховуючи вищевикладене, приймаючи до уваги обсяг наданих адвокатом послуг та виконаних робіт, суд приходить до висновку, що витрати на професійну правничу допомогу понесені позивачем підлягають стягненню з відповідача на користь позивача в сумі 9000,00 грн.

Відповідно до ч. 6 ст. 141 ЦПК України з відповідача в дохід держави підлягає стягненню судовий збір в сумі 840,80 грн.

Керуючись ст. ст. 12, 13, 76-81, 141, 258, 259, 263-265 ЦПК України, суд,-

УХВАЛИВ:

Позов ОСОБА_1 до Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Арсенал Страхування» про стягнення страхового відшкодування, стягнення пені та 3-х відсотків річних- задовольнити.

Стягнути з Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Арсенал Страхування» (03056, м. Київ, вул. Борщагівка, 154, ) на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП: НОМЕР_2 ) частину невиплаченого страхового відшкодування в сумі 25 038 (двадцять п`ять тисяч тридцять вісім) 00 грн., пеню у розмірі 1767,71 грн., три відсотки річних у розмірі 428,05 грн.

Стягнути з Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Арсенал Страхування» (03056, м. Київ, вул. Борщагівка, 154, ) на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП: НОМЕР_2 ) понесені нею судові витрати на правову допомогу в сумі 9000 (дев`ять тисяч) 00 грн.

Стягнути з Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Арсенал Страхування» (03056, м. Київ, вул. Борщагівка, 154, ) в дохід держави судовий збір в сумі 840,80 грн.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення безпосередньо до Кропивницького апеляційного суду.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складання повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя Ленінського районного суду

м. Кіровограда В.В. Драний