КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

11 липня 2022 року м. Київ

Унікальний номер справи № 758/10318/21

Апеляційне провадження № 22-ц/824/1751/2022

Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: головуючого - Левенця Б.Б.,

суддів - Борисової О.В., Ратнікової В.М.

розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи за наявними у ній матеріалами ( у письмовому провадженні) апеляційну скаргу Комунального підприємства виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації) «Київтеплоенерго» на рішення Подільського районного суду міста Києва від 23 вересня 2021 року, ухвалене під головуванням судді Якимець О.І., у справі за позовом Комунального підприємства виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації) «Київтеплоенерго» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за житлово-комунальні послуги, -

в с т а н о в и в :

У липні 2021 року позивач звернувся до суду із зазначеним позовом, в якому просив стягнути з відповідача заборгованість за спожиті до 01 травня 2018 року послуги з централізованого опалення у розмірі 5 681,86 грн., заборгованість за спожиті до 01 травня 2018 року послуги з централізованого постачання гарячої води у розмірі 965,80 грн., заборгованість за спожиті з 01 травня 2018 року послуги з централізованого опалення у розмірі 29 412,67 грн., заборгованість за спожиті з 01 травня 2018 року послуги централізованого постачання гарячої води у розмірі 6 123,68 грн., витрати пов`язані з отримання інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно у розмірі 33,00 грн. та судовий збір за подання позову у розмірі 2 270,00 грн.

В обґрунтування вимог зазначав, що з 01 травня 2018 року КП «Київтеплоенерго» надає послуги з централізованого опалення та постачання гарячої води. На підставі типового договору підготовлено та опубліковано договір про надання послуг та централізованого опалення та постачання гарячої води в газеті «Хрещатик» від 28 березня 2018 року № 34 (5085). Квартира за адресою: АДРЕСА_1 під'єднана до внутрішньо будинкової системи теплопостачання, а отже ОСОБА_1 є споживачем послуг з централізованого опалення та централізованого постачання гарячої води. Позивач належним чином виконує умови договору та надає комунальні послуги. Відповідач своєчасно не сплачував кошти за спожиті послуги з централізованого опалення та централізованого постачання гарячої води, у зв`язку із чим утворилась заборгованість у розмірі 35 536,35 грн.

Крім того, позивач на підставі договору № 602-18 про відступлення права вимоги (цесії) від 11 жовтня 2018 року, укладеного між ПАТ «Київенерго» та КП «Київтеплоенерго» прийняв право вимоги до відповідача з оплати спожитих до 01 травня 2018 року послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води у розмірі 6 647,66 грн. (а.с. 1-4).

У відзиві на позовну заяву ОСОБА_1 визнала позовні вимоги частково про стягнення з неї 13 091,28 грн. за послуги з централізованого опалення та 7 431,12 грн. за послуги з централізованого постачання гарячої води, оскільки така заборгованість обліковується як несплачена у її кабінеті ГОІЦ. Зазначала, що квартира за адресою: АДРЕСА_1 обладнана засобами обліку централізованого гарячого водопостачання з 10 вересня 2015 року. Щодо вимог про стягнення заборгованості нарахованої до 01 травня 2018 року просила застосувати строки позовної давності (а.с. 60-64).

У відповіді на відзив представник позивача Гальчинська А.О. посилалася на те, що розрахунок заборгованості проведено вірно, адже відбулось коригування нарахувань відповідно до Методики № 359. Позивач набув права вимоги щодо стягнення заборгованості до 01 травня 2018 року за договором цесії від 11 жовтня 2018 року, а тому позов подано в межах трирічного строку. Враховуючи вказане, просила позов задовольнити (а.с. 88).

23 вересня 2021 року відповідачем також подано до суду окремо заяву про застосування строків позовної давності до позовних вимог про стягнення заборгованості за період до 01 травня 2018 року (а.с. 96).

Рішенням Подільського районного суду міста Києва від 23 вересня 2021 року позов Комунального підприємства виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації) «Київтеплоенерго» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за житлово-комунальні послуги - задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Комунального підприємства виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації) «Київтеплоенерго» заборгованість за послуги з централізованого опалення станом з 01 травня 2018 року в розмірі 29 412,67 грн., за послуги з постачання гарячої води станом з 01 травня 2018 року у сумі 6 123,68 грн., а всього у розмірі 35 536 (тридцять п`ять тисяч п`ятсот тридцять шість) гривень 35 копійок. У частині позовних вимог Комунального підприємства виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації) «Київтеплоенерго» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за житлово-комунальні послуги за період до 01 травня 2018 року - відмовлено. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Комунального підприємства виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації) «Київтеплоенерго» судовий збір у сумі 1 912,25 грн. та витрати за отримання інформації необхідної для розгляду справи у сумі 33,00 грн. (а.с. 98-100).

Не погодившись з рішенням районного суду, 19 листопада 2021 року в.о. директора КП «Київтеплоенерго» Безпаленко Д.О звернувся до суду з апеляційною скаргою, у якій просив скасувати рішення в частині відмови у стягненні заборгованості за спожиті з березня 2017 року по 01 травня 2018 року послуги з централізованого опалення у розмірі 5 281,81 грн.; відмови у стягненні заборгованості за спожиті з березня 2017 року по 01 травня 2018 року послуги з централізованого постачання гарячої води у розмірі 352,62 грн., судового збору та ухвалити в цій частині нове рішення, яким задовольнити вказані вимоги позивача та стягнути з ОСОБА_1 заборгованість з централізованого опалення за період надання послуг з 01 травня 2018 року в розмірі 7 041,74 грн. В іншій частині рішення залишити без змін, вирішити питання про розподіл судових витрат (а.с. 105-109).

На обґрунтування скарги зазначав, що споживач має здійснювати оплату за комунальні послуги щомісячно не пізніше 20 числа місяця, що настає за розрахунковим. Якщо інше не встановлено договором, тобто з 21 числа кожного місяця починається період прострочення оплати наданих у попередньому місяці послуг, отже і перебіг позовної давності щодо відповідного щомісячного платежу. Пунктом 12 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України встановлено, що під час дії карантину, встановленого КМУ з метою запобігання коронавірусної хвороби, строки, визначені ст. 257, 258, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу продовжуються на строк дії такого карантину. Тобто строк позовної давності продовжено на строк дії карантину починаючи з березня 2017 року. Таким чином, строк позовної давності позивачем не було пропущено в частині вимог про стягнення з відповідача заборгованості з березня 2017 року по травень 2021 року. Крім того, судом не було враховано розрахунок заборгованості, що був здійснений у серпні 2021 року та доданий до відповіді на відзив.

Від відповідача ОСОБА_1 відзив на апеляційну скаргу не надходив.

Відповідно до ч. 1 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Згідноз ч. 13 ст. 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється у порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Розглянувши матеріали позовної заяви, заслухавши доповідача, обговоривши доводи скарги, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню частково з наступних підстав.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом, відповідач ОСОБА_1 зареєстрована і проживає за адресою: АДРЕСА_1 та є споживачем послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води (а.с. 67).

ПАТ «Київенерго» визначено обов`язковим виконавцем послуг з централізованого опалення та гарячого водопостачання для житлових будинків комунальної форми власності згідно Закону України № 1198-VІІ від 10 квітня 2014 року «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення розрахунків за енергоносії» з 01 липня 2014 року.

11 жовтня 2018 року між ПАТ «Київенерго» та КП виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації) «Київтеплоенерго» укладено договір про відступлення права вимоги № 602-18, відповідно до якого ПАТ «Київенерго» відступило, а КП «Київтеплоенерго» набуло права грошової вимоги до споживачів теплової енергії, комунальних послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води, в частині їх зобов`язання перед кредитором оплати неустойки (пеня та/або штраф), 3% річних, інфляційні нарахування, судові та інші витрати, витрати на адвокатські послуги, пов`язані з отриманням боргу та примусовим стягненням та будь-які інші без виключень та обмежень, що нараховані кредитором та/або виникли до дати укладання цього договору у зв`язку з неналежним виконанням споживачами обов`язків з оплати спожитої теплової енергії та/або комунальних послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води та є предметом судового розгляду або підтверджені судовими рішеннями, як такі, що підлягають стягненню із споживачів (а.с. 44).

Згідно додатків № 1 і № 2 до договору про відступлення права вимоги (цесії) № 602-18 від 11 жовтня 2018 року № 602-18 до переліку споживачів послуг централізованого опалення, гарячого водопостачання та зобов`язань, право вимоги яких відступається, увійшла ОСОБА_1 , яка проживає за адресою: АДРЕСА_1 , є споживачем послуг та має заборгованість 5 681,86 грн. з централізованого опалення та 965,80 грн. з постачання гарячої води (а.с. 8-9).

До позовної заяви було долучено копії відомостей реєстрації параметрів теплоспоживання у будинку АДРЕСА_2 за період з 24 квітня 2018 року 12 квітня 2021 року (а.с. 12-32).

Також позивачем надано акти прийняття теплового вузла обліку та готовність до роботи в будинку АДРЕСА_3 (а.с. 38-41).

Позивачем було надано розрахунок заборгованості на підставі договору відступлення за послуги з централізованого опалення та постачання гарячої води за адресою: АДРЕСА_1 , особовий рахунок № НОМЕР_1 , за період з 01листопада 2018 року по 31 травня 2021 року, згідно з яким утворилась заборгованість 6 647,66 грн., з яких 5 681,86 грн. заборгованості за послуги централізованого опалення та 965,80 грн. заборгованості з централізованого постачання гарячої води (а.с. 6).

Згідно з розрахунком заборгованості за послуги з централізованого опалення та постачання гарячої води за адресою: АДРЕСА_1 , особовий рахунок № НОМЕР_1 , за яким відповідач користується послугами, але не в повному обсязі виконує зобов`язання по сплаті заборгованості за надані послуги, в результаті чого за період з 01 травня 2018 року по 31 травня 2021 року утворилася заборгованість у розмірі 35 536,35 грн., з яких 29 412,67 грн. за централізоване опалення та 6 123,68 за гаряче водопостачання (а.с. 7).

Цих обставин споживання послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води за адресою: АДРЕСА_1 відповідач в суді не заперечувала та визнала наявність заборгованості у розмірі 13 091,28 грн. за послуги з централізованого опалення та 7 431,12 грн. за послуги з централізованого постачання гарячої води, про що свідчить поданий нею відзив на позовну заяву (а.с. 60-64).

До відзиву відповідач долучила фотокопію витягу з електронного кабінету споживача КП «Київтеплоенерго» по особовому рахунку № НОМЕР_1 , з якого вбачається наявність заборгованості у розмірі 13 091,28 грн. за послуги з централізованого опалення та 7 431,12 грн. за послуги з централізованого постачання гарячої води. При цьому, останній платіж за гаряче водопостачання здійснено 14 грудня 2018 року на суму 1700,00 грн. та за централізоване опалення 30 жовтня 2020 року на суму 500,00 грн. (а.с. 69).

Також відповідачем надано фотокопії актів про приймання на облік засобів обліку води, зняття показників та здійснення повірки лічильника (а.с. 70-78).

Правовідносини між сторонами регулюються нормами Закону України «Про житлово-комунальні послуги», Правилами надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, які затверджені постановою Кабінету Міністрів України від 21 липня 2005 року № 630, чинної на час виникнення спірних правовідносин (далі - Правила).

Вказані Правила регулюють відносини між суб`єктом господарювання, предметом діяльності якого є надання житлово-комунальних послуг (далі - виконавець), і фізичною та юридичною особою (далі - споживач), яка отримує або має намір отримувати послуги з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення.

Пунктом 5 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», який набрав чинності з 10 грудня 2017 року, визначено, що житлово-комунальні послуги - це результат господарської діяльності, спрямованої на забезпечення умов проживання та/або перебування осіб у житлових і нежитлових приміщеннях, будинках і спорудах, комплексах будинків і споруд відповідно до нормативів, норм, стандартів, порядків і правил, що здійснюється на підставі відповідних договорів про надання житлово-комунальних послуг.

Таке за змістом положення містила ч. 1 ст. 1 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» в редакції Закону чинні до 10 грудня 2017 року.

Правилами надання послуг з централізованого опалення встановлено, що централізоване опалення - послуга, спрямована на задоволення потреб споживача у забезпеченні нормативної температури повітря у приміщеннях квартири (будинку садибного типу), яка надається виконавцем з використанням внутрішньобудинкових систем теплопостачання.

Згідно з ст.ст. 19, 25 Закону України «Про теплопостачання» споживач повинен щомісячно здійснювати оплату теплопостачальній організації за фактично отриману теплову енергію. У разі несвоєчасної сплати платежів за споживання теплової енергії споживач сплачує пеню за встановленими законодавством або договором розмірами. У разі відмови споживача оплачувати споживання теплової енергії заборгованість стягується в судовому порядку.

Частиною 2 ст. 7 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» встановлені обов`язки індивідуального споживача, зокрема оплачувати надані житлово-комунальні послуги за цінами/тарифами, встановленими відповідно до законодавства, у строки, встановлені відповідними договорами.

Відповідно до п. 8 Правил послуги надаються споживачеві згідно з договором, що оформляється на основі типового договору про надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення.

Згідно з ч. 2 ст. 638 ЦК України договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною.

Положеннями ч. 2 ст. 642 ЦК України передбачено, що якщо особа, яка одержала пропозицію укласти договір, у межах строку для відповіді вчинила дію відповідно до вказаних у пропозиції умов договору (відвантажила товари, надала послуги, виконала роботи, сплатила відповідну суму грошей тощо), яка засвідчує її бажання укласти договір, ця дія є прийняттям пропозиції, якщо інше не вказане в пропозиції укласти договір або не встановлено законом.

Наявність правовідносин між сторонами за договорами теплопостачання, отже і виникнення цивільних прав та обов`язків, підтверджується діями сторін: постачальник надає послуги з централізованого теплопостачання, надсилає споживачу платіжні документи (рахунки) на оплату спожитої енергії, а споживач отримує послуги та має здійснювати оплату виставлених рахунків.

Відповідно до п. 11 вищезазначених Правил у разі встановлення будинкових засобів обліку води у багатоквартирному будинку, де окремі (або всі) квартири обладнані квартирними засобами обліку, споживачі, які не зняли та не передали показання квартирного засобу обліку виконавцю та які не мають квартирних засобів обліку (у разі обладнання всіх квартир квартирними засобами обліку - споживачі, які не зняли та не передали показання квартирного засобу обліку виконавцю), оплачують послуги згідно з показаннями будинкових засобів обліку, не враховуючи витрати води виконавця, юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців, які є власниками або орендарями приміщень у цьому будинку, та сумарних витрат води за показаннями всіх квартирних засобів обліку. Різниця розподіляється між споживачами, які не мають квартирних засобів обліку, та споживачами, які не зняли та не передали показання квартирного засобу обліку води виконавцю, пропорційно кількості мешканців квартири в разі відсутності витоків із загальнобудинкової мережі, що підтверджується актом обстеження, який складається виконавцем у присутності не менш як двох мешканців будинку.

Пунктом 20 Правил встановлено, що плата за надані послуги вноситься споживачем відповідно до показань засобів обліку води і теплової енергії або затверджених нормативів (норм) споживання на підставі платіжного документа (розрахункової книжки, платіжної квитанції тощо) або відповідно до умов договору на встановлення засобів обліку.

Пунктом 21 Правил визначено, що у разі відсутності у квартирі (будинку садибного типу) та на вводах у багатоквартирний будинок засобів обліку води і теплової енергії плата за надані послуги справляється згідно з установленими нормативами (нормами) споживання: з централізованого опалення - з розрахунку за 1 кв. метр (куб. метр) опалюваної площі (об`єму) квартири (будинку садибного типу) та з урахуванням фактичної температури зовнішнього повітря і фактичної кількості днів надання цієї послуги в місяці, який є розрахунковим.

Згідно зі ст. 526 ЦК України зобов`язання мають виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до вимог ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

В апеляційній скарзі позивач просив скасувати рішення суду в частині відмови у стягненні з відповідача заборгованості за спожиті з березня 2017 року по 01 травня 2018 року послуги з централізованого опалення у розмірі 5 281,81 грн.; відмови у стягненні заборгованості за спожиті з березня 2017 року по 01 травня 2018 року послуги з централізованого постачання гарячої води у розмірі 352,62 грн., та ухвалити в цій частині нове рішення, яким задовольнити вказані вимоги позивача, посилаючись на неправильне застосування строку позовної давності з підстав неврахування районним судом положень пункту 12 Розділу «Прикінцеві та перехідні положення» ЦК України (а.с. 105-109).

На підтвердження розміру вказаної заборгованості апелянтом долучено до апеляційної скарги новий розрахунок заборгованості за послуги з централізованого опалення та постачання гарячої води, особовий рахунок № НОМЕР_1 , за період з 01 вересня 2015 року по 01 листопада 2021 року (а.с. 110-111).

Згідно з ч. 3 ст. 367 ЦПК України докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються апеляційним судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.

КП «Київтеплоенерго» є позивачем у справі, тому мав об`єктивну можливість подати усі необхідні докази до позовної заяви або в суді першої інстанції. Оскільки позивач не навів поважних причин не подання цих доказів до суду першої інстанції, колегія суддів не прийняла їх до уваги.

Як вбачається з вимог позовної заяви та долученого до неї розрахунку заборгованості позивач заявляв вимоги про стягнення з відповідача заборгованості до 01 травня 2018 року на підставі договору про відступлення права вимоги від 11 жовтня 2018 року № 602-18, за яким позивач отримав право вимоги на стягнення заборгованості за централізоване опалення у розмірі 5 681,86 грн. та за гаряче водопостачання у розмірі 965,80 грн. (а.с. 6).

При цьому, відповідач в суді першої інстанції просила застосувати строк позовної давності до вимог позивача про стягнення заборгованості до 01 травня 2018 року (а.с. 96).

Згідно зі статтею 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Відповідно до частини першої, п`ятої статті 261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. За зобов`язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання. За зобов`язаннями, строк виконання яких не визначений або визначений моментом вимоги, перебіг позовної давності починається від дня, коли у кредитора виникає право пред`явити вимогу про виконання зобов`язання.

У частині першій статті 266 ЦК України передбачено, що зі спливом позовної давності до основної вимоги вважаться, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги (стягнення неустойки, накладення стягнення на заставлене майно тощо).

Відповідно до частини четвертої статті 267 ЦК України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

Перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов`язку. Позовна давність переривається у разі пред`явлення особою позову до одного із кількох боржників, а також якщо предметом позову є лише частина вимоги, право на яку має позивач (частини перша та друга статті 264 ЦК України).

Європейський суд з прав людини вказав, що інститут позовної давності є спільною рисою правових систем Держав-учасниць і має на меті гарантувати: юридичну визначеність і остаточність, захищати потенційних відповідачів від прострочених позовів, спростувати які може виявитися нелегким завданням, та запобігати несправедливості, яка може статися в разі, якщо суди будуть змушені вирішувати справи про події, що які відбули у далекому минулому, спираючись на докази, які вже, можливо, втратили достовірність і повноту із спливом часу (STUBBINGS AND OTHERS v. THE UNITED KINGDOM, № 22083/93, № 22095/93, § 51, ЄСПЛ, від 22 жовтня 1996 року; ZOLOTAS v. GREECE (No. 2), № 66610/09,§ 43, ЄСПЛ, від 29 січня 2013 року).

02 квітня 2020 року набув чинності Закон України від 30 березня 2020 року № 540-IX «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19)», відповідно до якого розділ «Прикінцеві положення» ЦК України доповнено пунктом 12, за змістом якого під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені статтями 257, 258, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу, продовжуються на строк дії такого карантину.

Постановою Кабінету Міністрів України від 11 березня 2020 року № 211 «Про запобігання поширенню на території України коронавірусу «COVID-19», із подальшими змінами, на усій території України установлено карантин з 12 березня 2020 року до 31 липня 2020 року, згідно з постановою Кабінету Міністрів України від 20 травня 2020 року N 392, враховуючи зміни, внесені постановою Кабінету Міністрів України від 17 червня 2020 року N 500.

Дію карантину, встановленого цією постановою, продовжено з 1 серпня до 19 грудня 2020 року згідно з постановою Кабінету Міністрів України від 22 липня 2020 року N 641, враховуючи зміни, внесені постановами Кабінету Міністрів України від 26 серпня 2020 року N 760, від 13 жовтня 2020 року N 956, від 9 грудня 2020 року N 1236.

В подальшому, дію карантину, встановленого цією постановою, продовжено з 19 грудня 2020 року до 31 серпня 2022 року згідно з постановою Кабінету Міністрів України від 9 грудня 2020 року N 1236, враховуючи зміни, внесені постановами Кабінету Міністрів України від 17 лютого 2021 року N 104, від 21 квітня 2021 року N 405, від 16 червня 2021 року N 611, від 11 серпня 2021 року N 855, від 22 вересня 2021 року N 981, від 15 грудня 2021 року N 1336, від 23 лютого 2022 року N 229, від 27 травня 2022 року N 630.

Оскільки з 02 квітня 2020 року набув чинності Закон України від 30 березня 2020 року № 540-IX «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19)», відповідно до якого розділ «Прикінцеві та Перехідні положення» ЦК України доповнено пунктом 12, за змістом якого під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені, у т.ч. статтями 257, 258 ЦК України продовжуються на строк дії такого карантину, слід визнати таким, що пропущений позивачем трирічний строк позовної давності за вимогами про стягнення заборгованості за період з липня 2015 року до березня 2017 року. Щодо вимог позивача про стягнення заборгованості за період з квітня 2017 року до 01 травня 2018 року трирічний строк позовної давності не пропущений оскільки на час подання позовної заяви в липні 2021 року такий строк був продовжений вищевказаним Законом.

При цьому, Законом України № 731-ІХ від 18 червня 2020 року «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо перебігу процесуальних строків під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19)»), до 06 серпня 2020 року були продовжені саме процесуальні строки, визначені ЦПК України. Натомість строки, визначені пунктом 12 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України, зокрема строки визначені нормами матеріального права - ст.ст. 257 і 258 ЦК України, таких змін та (або) обмежень вищевказаним Законом не зазнали і, відповідно, вважаються продовженими і на час розгляду цієї справи апеляційним судом.

В апеляційній скарзі позивач просив стягнути з відповідача заборгованість за спожиті з березня 2017 року по 01 травня 2018 року послуги з централізованого опалення у розмірі 5 281,81 грн. та за послуги з централізованого постачання гарячої води у розмірі 352,62 грн., тобто у меншому розмірі, ніж заявлено у позовній заяві, при цьому з позовною заявою позивач звернувся 27 липня 2021 року, тому з урахуванням вищевказаних вимог законодавства позивачем не пропущений трирічний строк позовної давності, який було продовжено.

Суд першої інстанції не взяв до уваги зазначені вимоги закону, невірно застосував норми матеріального та процесуального права і помилково зазначив про відмову в задоволенні позову про стягнення заборгованості до 01 травня 2018 року.

Відповідач не спростувала наявності вказаної заборгованості, яка виникла до 01 травня 2018 року, не надала доказів її погашення.

Таким чином, рішення суду у частині відмови у задоволенні позову про стягнення заборгованості з відповідача до 01 травня 2018 року підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення в цій частині про стягнення з відповідача заборгованості за спожиті до 01 травня 2018 року послуги з централізованого опалення у розмірі 5 281,81 грн. та за послуги з централізованого постачання гарячої води у розмірі 352,62 грн.

Крім того, в апеляційній скарзі позивач додатково просив стягнути з ОСОБА_1 заборгованість з централізованого опалення за період надання послуг з 01 травня 2018 року в розмірі 7 041,74 грн.

Разом з тим, як вбачається з матеріалів справи позивачем було заявлено вимогу про стягнення з відповідача заборгованості з централізованого опалення за період надання послуг з 01 травня 2018 року в розмірі 29 412,67 грн. і така вимога була задоволена рішенням Подільського районного суду міста Києва від 23 вересня 2021 року, яке в частині задоволення позову не оскаржується. Така вимога про стягнення з відповідачки окрім заборгованості з централізованого опалення за період надання послуг з 01 травня 2018 року 29 412,67 грн., додаткову до вказаної суми заборгованість за ці ж послуги в розмірі 7 041,74 грн., позивачем в позовній заяві заявлена не була.

Згідно з ч. 2 ст. 264 ЦПК України при ухваленні рішення суд не може виходити за межі позовних вимог.

За положеннями ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Таким чином, вимоги апеляційної скарги про стягнення з відповідача додатково заборгованості з централізованого опалення за період надання послуг з 01 травня 2018 року в розмірі 7 041,74 грн. виходять за межі заявлених позовних вимог та не можуть бути задоволені судом апеляційної інстанції.

В іншій частині рішення суду сторони не оскаржували.

Тому, суд апеляційної інстанції з огляду на положення ст. 367 ЦПК України перевірив законність оскаржуваного рішення в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Щодо судових витрат.

Відповідно до частини тринадцятої статті 141 ЦПК України, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанцій, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог (частина перша статті 141 ЦПК України).

Ураховуючи часткове задоволення вимог апеляційної скарги і пропорційно до частини задоволених вимог, судовий збір за розгляд справи районним судом в розмірі 303,27 грн. та 1 511,82 грн. судового збору за розгляд справи апеляційним судом, сплата яких підтверджується доказами по справі, має бути стягнуто з відповідача на користь позивача (а.с. 51, 133).

З огляду на положення частини 3 статті 389 ЦПК України судові рішення у малозначних справах касаційному оскарженню не підлягають, крім випадків, передбачених пунктом 2 частини 3 статті 389 ЦПК України.

Керуючись ст. 367, ст. 374, ст. 376, ст.ст. 381-384 ЦПК України, -

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргуКомунального підприємства виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації) «Київтеплоенерго» - задовольнити частково.

Рішення Подільського районного суду міста Києва від 23 вересня 2021 року скасувати в частині відмови в задоволенні позовних вимог Комунального підприємства виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації) «Київтеплоенерго» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за житлово-комунальні послуги за період до 01 травня 2018 року і ухвалити в цій частині нове судове рішення про часткове задоволення позовних вимог.

Стягнути з ОСОБА_1 (реєстраційний номер облікової картки платника податків - НОМЕР_2 ) на користь Комунального підприємства виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації) «Київтеплоенерго» - 5 281,81 грн. заборгованості за спожиті до 01 травня 2018 року послуги з централізованого опалення та 352,62 грн. за послуги з централізованого постачання гарячої води.

В іншій частині рішення Подільського районного суду міста Києва від 23 вересня 2021 року - залишити без змін.

Стягнути з ОСОБА_1 (реєстраційний номер облікової картки платника податків - НОМЕР_2 ) на користь Комунального підприємства виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації) «Київтеплоенерго» - 303,27 грн. судового збору за розгляд справи районним судом та 1 511,82 грн. судового збору за розгляд справи апеляційним судом.

Постанова набирає законної сили негайно з моменту прийняття і оскарженню в касаційному порядку до Верховного Суду не підлягає, крім випадків, передбачених пунктом 2 частини 3 статті 389 ЦПК України.

Судді Київського апеляційного суду: Б.Б. Левенець

О.В. Борисова

В.М. Ратнікова