Справа № 148/1255/21
Провадження № 22-ц/801/1130/2022
Головуючий у суді 1-ї інстанції Ковганич С. В.
Доповідач:Якименко М. М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 липня 2022 рокуСправа № 148/1255/21м. Вінниця

Вінницький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

судді - доповідача: Якименко М.М.,

суддів: Ковальчука О.В., Панасюка О.С.,

за участю секретаря судового засідання Ліннік Я.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Тульчинського районного суду Вінницької області від 10 травня 2022 року, ухвалене суддею Тульчинського районного суду Вінницької області Ковганич С.В.,

ВСТАНОВИВ:

В липні 2017 року ОСОБА_1 звернулася до суду із позовом до Тульчинської міської ради про визнання права на земельну частку (пай).

Позовна заява мотивована тим, що позивач 25.12.1989 була прийнята в члени колгоспу імені Желюка, що розташоване в с.Тиманівка, Тульчинського району, Вінницької області та працювала медичною сестрою дитсадка до 24.02.1992, проте з членів колгоспу не виключена, що підтверджується архівною довідкою від 22.04.2021 №399.

ОСОБА_1 вказує, що колгосп імені Желюка був реорганізований в КСП ім. Желюка на підставі протоколу загальних зборів колгоспників №1 від 09.02.1993 та в подальшому КСП ім. Желюка реорганізовано в СТОВ ім. Желюка на підставі протоколу зборів господарства №1 від 09.02.2000. Ухвалою Господарського суду Вінницької області визнано банкрутом та ліквідовано СТОВ ім. Желюка в с.Тиманівка, Тульчинського району, Вінницької області.

Відповідно до державного акту на право колективної власності на землю Тиманівською сільською радою народних депутатів Тульчинського району Вінницької області було передано КСП ім. Желюка у колективну власність земельну ділянку площею 2313,0 га землі для сільськогосподарського використання з метою подальшою її паювання між членами КСП.

Позивач зазначає, що відповідно до довідки КУ "Трудовий архів" Тульчинської міської ради від 23.04.2021 №160, у протоколах загальних зборах уповноважених колективного сільськогосподарського підприємства імені Желюка с. Тиманівка, Тульчинського району, Вінницької області за 1996-2000 роки відомості про надання земельного, майнового паю ОСОБА_1 відсутні. Сертифікат на право на земельну частку (пай) не виготовлявся і ОСОБА_1 не видавався. Вважає, що вона була членом КСП ім. Желюка та мала право на отримання земельного паю, однак помилково не була включена до списку, доданого до державного акту на право колективної власності на землю, оскільки з роботи була звільнена. Незважаючи на те, що вона була звільнена з роботи, з членів колгоспу вона виключена не була. Інші члени колгоспу отримали земельні ділянки у власність.

Вказані обставини стали підставою звернення до суду з даним позовом.

Відповідач на позовну заяву подав відзив, в якому вказує, що позовні вимоги не визнає та просить відмовити у позові. Вказував, що головним критерієм для одержання права на земельну частку (пай) є факт членства громадянина в КСП на момент реєстрації державного акта на право колективної власності на землю. Станом на дату отримання КСП ім.Желюка державного акту на право колективної власності на землю, а саме 14.12.1995 позивач не працювала в КСП та до позовної заяви не надано достовірних доказів того, що вона залишалась членом КСП після її звільнення. Своїм правом звернутися до загальних зборів членів КСП з питань щодо внесення її до списку в свій час остання не скористалась, хоча як вказала остання в позовній заяві, вона знала, що інші члени колгоспу ім.Желюка отримували земельні ділянки у власність. Позивачем не викладено і не доведено поважності причин пропуску строку позовної давності.

Рішенням Тульчинського районного суду Вінницької області від 10 травня 2022 року в задоволенні позову відмовлено.

Не погодившись із вказаним рішенням, ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, у якій посилаючись на неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, неправильне застосування норм матеріального та порушення норм процесуального права, просить рішення суду першої інстанції скасувати і ухвалити нове рішення, яким задовольнити заявлені позовні вимоги. Доводи апеляційної скарги в основному зводяться до обставин викладених у позові, яким суд першої інстанції на переконання позивача не дав належної правової оцінки.

Відзиву на апеляційну скаргу від відповідача не надходило.

Представник Тульчинської міської ради подав заяву, в якій просить розглянути справу у відсутність відповідача, також просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду без змін.

Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, пояснення учасників справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів та вимог апеляційної скарги та в межах вимог, заявлених в суді першої інстанції, вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

За змістом ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Таким вимогам рішення суду відповідає.

Судом першої інстанції встановлено, що згідно копії державного акту на право колективної власності на землю серії ВН 000061 від 14.12.1995 (а.с.9-10) відповідно до рішення 4-ої сесії 22 скликання Тиманівської сільської Ради народних депутатів від 14.12.1995 №3 КСП ім.Желюка с.Тиманівка у колективну власність було передано 23130 гектарів землі в межах згідно з планом для сільськогосподарського використання.

З копії Додатку 1 до державного акту на право колективної власності на землю серії ВН 000061 від 14.12.1995 слідує, що в списку громадян - членів КСП ім.Желюка с.Тиманівки, які мають право на отримання земельної частки (паю) позивач відсутня (а.с.79-100, 101-103, 104-108).

З копії витягу з протоколу №2 зборів уповноважених колгоспників від 29.04.1997 (а.с.51) вбачається, що на порядку денному було вирішено затвердити списки членів КСП ім.Желюка с.Тиманівки, які мають право на отримання сертифікатів на земельну частку в кількості 1058 чол.

Відповідно до копії списку членів КСП ім.Желюка с.Тиманівки Тульчинського району, які мають право на отримання сертифікатів на земельну частку, позивача не зазначено (а.с.51-64).

Згідно копії розпорядження голови Тульчинської районної державної адміністрації Вінницької області від 02.03.2002 №67-р "Про видачу сертифікатів на право на земельну частку (пай) громадянам с.Тиманівка"(а.с.123) вбачається, що враховуючи рішення 18 сесії 3 скликання Тиманівської сільської ради від 06.12.2001 "Про видалення земель із резервногого фонду земельних часток (паїв) громадянам, які були помилково пропущені на отримання сертифікатів на земельну частку (пай) було вирішено: видати сертифікати на земельну частку (пай) 34 членам колишнього КСП ім.Желюка с.Тиманівка (згідно додатку), які помилково не були включені в списки членів господарства, що мають право на земельну частку (пай) в розмірі та вартості земельної частки (паю), затвердженого розпорядженням голови райдержадміністрації від 30.05.1997 №165-р.

У відповідному списку осіб, що мають право на отримання державних актів на земельну частку (пай), які не були внесені в основні списки, позивач не значиться, про що свідчить копія даного списку (а.с.124).

З статуту КСП ім.Желюка с.Тиманівка, прийнятого на загальних зборах членів КСП 09.02.1993, протокол №1, зареєстрованого 18.12.1995 (а.с.43-50) вбачається, що в п.3.2. розділу 3 зазначено, що прийняття в члени підприємства проводиться правлінням підприємства в присутності особи, яка подала заяву, з послідуючим затвердженням на загальних зборах членів підприємства або зборах уповноважених. В п.3.3. на кожного члена підприємства ведеться "Трудова книжка".

26.01.2000 установчими зборами був затверджений статут СТОВ ім.Желюка, який було зареєстровано 14.02.2000 (а.с.114-121).

14.12.1989 ОСОБА_1 прийнята к-п ім.Желюка на посаду медсестри в дитячі ясла-сад на бюджетну групу; під номером 12 міститься запис - 01.03.1992 звільнена з роботи відповідно поданої заяви, що підтверджується копією трудової книжки (а.с.141).

Відповідно до копії протоколу №22 засідання правління колгоспу ім.Желюка с.Тиманівка на порядку денному слухалось в тому числі під номером 5 "Про прийом громадян в члени колгоспу та звільнення з роботи" та було вирішено рекомендувати зборам уповноважених членів колгоспу прийняти в члени колгоспу ОСОБА_1 - на роботу медичної сестри в дитсадок з 16.10.1989(а.с.143-145).

З копії повідомлення КУ "Трудовий архів" Тульчинської міської ради від 23.04.2021 №160 слідує, що у протоколах загальних зборів уповноважених колективного сільськогосподарського підприємства ім.Желюка с.Тиманівка, Тульчинського району, Вінницької області за 1996-2000 роки відомості про надання земельного, майнового паю ОСОБА_1 відсутні (а.с.7).

Згідно копії архівної довідки архівного відділу Тульчинської районної державної адміністрації від 22.04.2021 №399 в протоколі засідання правління колгоспу ім.Желюка с.Тиманівка від 25.12.1989 № 22 значиться: - Слухали: Про прийом громадян в члени колгоспу та звільнення з роботи. - Вирішили: 1. Рекомендувати зборам уповноважених членів колгоспу прийняти в члени колгоспу ОСОБА_1 - на роботу медичної сестри в дитсадок з 16.10.1989 (а.с.6).

В протоколі засідання правління колгоспу ім.Желюка с.Тиманівка від 24.02.1992 № 4 значиться:- Слухали: Розгляд заяв. - Вирішили: 1. Заяву ОСОБА_1 - медсестри дитячого садки про звільнення її з посади за власним бажанням задовольнити, звільнити з 01.03.1992. Відомості про виключення з членів колгоспу, відсутні.

З архівної довідки про реорганізацію колгоспу ім.Желюка с.Тиманівка Тульчинського району Вінницької області архівного відділу Тульчинської районної державної адміністрації від 24.05.2021 №595 вбачається, що рішенням №196 виконкому Вінницької обласної Ради депутатів трудящих від 06.05.1976 "Про увічнення пам`яті двічі Героя Соціалістичної праці ОСОБА_2 " - перейменовано колгосп ім.Суворова с.Тиманівка в колгосп імені Желюка (а.с. 5).

На підставі рішення загальних зборів колгоспників ім.Желюка с.Тиманівка від 09.02.1993, протокол №1, на основі Закону "Про колективне сільськогосподарське підприємство" було реорганізовано колгосп в колективне сільськогосподарське підприємство.

Рішенням загальних зборів уповноважених колгоспників КСП ім.Желюка с.Тиманівка від 09.02.2000, господарство реорганізовано в сільськогосподарське товариство з обмеженою відповідальністю ім.Желюка с.Тиманівка Тульчинського району Вінницької області.

Відповідно до довідки виконавчого комітету Тульчинської міської ради від 25.08.2021 №02-35-36 загальна орієнтовна площа сільськогосподарського призначення земель запасу (16.00 землі запасу - земельні ділянки кожної категорії земель, які не надані у власність або користування громадянам чи юридичним особам) комунальної власності за межами населеного пункту с.Тиманівка становить 141 га (а.с.31).

Відмовляючи в задоволенні позову суд першої інстанції свій висновок мотивував тим, що матеріали справи не містять доказів того, що ОСОБА_1 на час передачі державного акта була членом КСП, тому позивачем не доведено існування підстав для визнання за нею право власності на земельну ділянку (пай).

З таким висновком погоджується Вінницький апеляційний суд, оскільки він ґрунтується на Законі, відповідає фактичним обставинам справи, не суперечить наявним доказам та матеріалам справи та зроблений у відповідності до норм процесуального та матеріального права.

Частиною першою статті 4 ЦПК України встановлено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Відповідно до частини першої статті 1 Закону України «Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)» від 05 червня 2003 року право на земельну частку (пай) мають, зокрема, колишні члени колективних сільськогосподарських підприємств, сільськогосподарських кооперативів, сільськогосподарських акціонерних товариств, у тому числі створених на базі радгоспів та інших державних сільськогосподарських підприємств, а також пенсіонери з їх числа, які отримали сертифікати на право на земельну частку (пай) у встановленому законодавством порядку.

Частиною третьою указаної статті передбачено, що право особи на земельну частку (пай) може бути встановлено в судовому порядку.

Відповідно до частини дев`ятої статті 5 ЗК України кожний член колективного сільськогосподарського підприємства, сільськогосподарського кооперативу, сільськогосподарського акціонерного товариства у разі виходу з нього має право одержати свою частку землі в натурі (на місцевості), яка визначається в порядку, передбаченому частинами шостою і сьомою статті 6 цього Кодексу.

Згідно з вимогами частини першої статті 22 ЗК України право власності на землю або право користування наданою земельною ділянкою виникає після встановлення землевпорядними організаціями меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) і документа, що посвідчує це право.

Пунктом 1 Указу Президента України від 08 серпня 1995 року №720/95 «Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям» встановлено, що паюванню підлягають сільськогосподарські угіддя, передані у колективну власність колективним сільськогосподарським підприємствам, сільськогосподарським кооперативам, сільськогосподарським акціонерним товариствам, у тому числі створеним на базі радгоспів та інших державних сільськогосподарських підприємств. Паювання земель радгоспів та інших державних сільськогосподарських підприємств здійснюється після перетворення їх на колективні сільськогосподарські підприємства.

Відповідно до пункту 2 Указу Президента України від 08 серпня 1995 року № 720/95 «Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям» право на частку (пай) мають члени колективного сільськогосподарського підприємства, сільськогосподарського кооперативу, сільськогосподарського акціонерного товариства, в тому числі пенсіонери, які раніше працювали в ньому і залишилися членами зазначеного підприємства, кооперативу, товариства, відповідно до списку, що додається до державного акта на право колективної власності на землю.

Згідно з вимогами статей 22, 23 ЗК України та зазначеного указу особа набуває право на земельний пай за наявності трьох умов: 1) перебування в членах КСП на час паювання; 2) включення до списку осіб, доданого до державного акта на право колективної власності на землю; 3) одержання КСП цього акта.

Відповідно до роз`яснень, що містяться в пункті 24постанови Пленуму Верховного Суду України від 16 квітня 2004 року № 7 «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ», член колективного сільськогосподарського підприємства, включений до списку, що додається до державного акта на право колективної власності на землю, набуває права на земельну частку (пай) з дня видачі цього акта, і в разі його смерті успадкування права на земельний пай здійснюється за нормами ЦК України, у тому числі й у випадку, коли з різних причин ця особа не отримала сертифікат на право на земельну частку (пай).

Невнесення до зазначеного вище списку особи, яка була членом КСП на час передачі у колективну власність землі, не може позбавити її права на земельну частку.

Аналіз зазначених норм законодавства вказує на те, що головним критерієм для одержання права на земельну частку (пай) є факт членства громадянина в КСП на момент реєстрації держаного акта на право колективної власності на землю.

Необхідно зазначити, що основним документом, що посвідчує право на земельну частку (пай), є сертифікат на право на земельну частку (пай), виданий районною (міською) державною адміністрацією.

Документом, що посвідчує право на земельну частку (пай) громадян України, також є трудова книжка члена колективного або іншого сільськогосподарського підприємства чи нотаріально засвідчена виписка з неї.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 прийнята на роботу медичною сестрою в дитячий садочок 16.10.1989 в с. Тиманівка Тульчинського району та працювала в ньому до 01.03.1992, оскільки була звільнена за власним бажанням.

З матеріалів справи вбачається, що станом на дату отримання КСП ім.Желюка державного акту на право колективної власності на землю, а саме 14.12.1995 позивач не працювала в КСП, при цьому ОСОБА_1 не надано доказів того що вона залишалась членом КСП після її звільнення.

З урахування наведеного, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов привального висновку, що так як позивач на час отримання державного акту на право колективної власності на землю КСП ім.Желюка, не являлась членом цього КСП, а тому має не право земельну частку (пай) у землях останнього.

З чим погоджується Вінницький апеляційний суд.

Відповідно до ч.1ст. 81 ЦПК України та ч.3 ст. 12 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

ОСОБА_1 в супереч ч.1 ст.81 ЦПК України не надано належних доказів в розумінні ст.76-80 ЦПК України на підтвердження заявлених позовних вимог, що є підставою для відмови у задоволенні її позову, про що правильно зазначив суд першої інстанції у своєму рішенні.

Отже, доводи, наведені в обґрунтування апеляційної скарги, не можуть бути підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції, оскільки вони не підтверджуються матеріалами справи, ґрунтуються на неправильному тлумаченні норм матеріального та процесуального права й зводяться до необхідності переоцінки судом доказів.

Наведені в апеляційній скарзі скаржника інші доводи були предметом дослідження у суді першої інстанції з наданням відповідної правової оцінки всім фактичним обставинам справи, яка ґрунтується на вимогах закону, і з якою погоджується суд апеляційної інстанції

Розглядаючи спір, який виник між сторонами у справі, суд першої інстанції правильно визначив характер спірних правовідносин та норми матеріального права, які підлягають застосуванню, повно та всебічно дослідив наявні у справі докази і дав їм належну оцінку, внаслідок чого ухвалив законне й обґрунтоване судове рішення, яке відповідає вимогам Закону.

Будь-яких доказів, які б спростовували висновки суду першої інстанції, особою, яка подала апеляційну скаргу, не надано.

Колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги суттєвими не являються і не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального чи процесуального права, які призвели до неправильного вирішення справи.

Апеляційна скарга не містить обставин, які б спростовували висновки суду і свідчили б про порушення судом норм процесуального та матеріального права, тому з огляду на положення ч. 2 ст. 376 ЦПК України, не може бути підставою для скасування судового рішення.

Відповідно до ч.3 ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Випадки для звільнення від доказування, передбачені ст. 82 ЦПК України, у цій справі відсутні.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 374 ЦПК України, суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Згідно ч. 1 ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Враховуючи викладене, апеляційний суд вважає за необхідне залишити апеляційну скаргу без задоволення, а оскаржуване судове рішення без змін, оскільки доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують.

На підставі викладеного, керуючись ст.367, ч.1 ст. 369, 374, 375, 381-384 ЦПК України, суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Тульчинського районного суду Вінницької області від 10 травня 2022 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови.

Повний текст постанови складено 07 липня 2022 року.

Головуючий М.М. Якименко

Судді: О.В. Ковальчук

О.С. Панасюк