КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

30 червня 2022 року м. Київ

Справа № 758/9549/18

Апеляційне провадження №22-ц/824/5167/2022

Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: судді-доповідача: Соколової В.В.

суддів: Андрієнко А.М., Поліщук Н.В.

за участю секретаря Федорчук Я.С.

розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Подільського районного суду міста Києва ухваленого під головуванням судді Захарчук С.С. 01 лютого 2021 року у м. Києві, дата складення повного тексту рішення не зазначена, у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , Подільського районного відділу державної виконавчої служби Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ), треті особи: ОСОБА_3 , Чотирнадцята Київська державна нотаріальна контора про зняття арешту з майна,

В С Т А Н О В И В

У липні 2018 року ОСОБА_1 звернулася до суду з вищевказаним позовом, в якому просила зняти арешт з житлового будинку та земельної ділянки за адресою: АДРЕСА_1 , які належали на праві власності ОСОБА_4 , накладений на підставі постанови державного виконавця Подільського районного відділу державної виконавчої служби Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) від 17 травня 2016 року

Позовні вимоги мотивовані тим, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер ОСОБА_4 після його смерті відкрилася спадщина на 1/7 частину жилого будинку за адресою: АДРЕСА_1 , яка на праві власності належала ОСОБА_4 . Вона є однією із спадкоємців померлого.

Нотаріальною конторою їй було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину, оскільки на зазначене майно було накладено арешт на підставі постанови державного виконавця від 17 травня 2016 року.

Посилалась на те, що у зв'язку з накладеним арештом на частину будинку, яка на праві власності належала ОСОБА_4 , вона не може оформити спадкові права.

Рішенням Подільського районного суду міста Києва від 01 лютого 2021 року позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , Подільського районного відділу державної виконавчої служби Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ), треті особи: ОСОБА_3 , Чотирнадцята Київська державна нотаріальна контора про зняття арешту з майна - залишено без задоволення.

Рішення суду мотивовано тим, що з таким позовом може звернутись особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, позивач не є власником спірного нерухомого майна, яке на праві власності належало померлому ОСОБА_4 , а тому правових підстав для задоволення позову немає.

Не погодилась із зазначеним судовим рішенням позивач, її представником подана апеляційна скарга, в якій вказується на необґрунтованість і незаконність рішення суду першої інстанції у зв`язку з неповним з`ясуванням всіх обставин справи. Вказує на те, що суд першої інстанції дійшов помилкового висновку, що позивач не є власником спірного нерухомого майна, оскільки позивач своєчасно подала заяву про прийняття спадщини, часом відкриття спадщини є день смерті ОСОБА_4 - ІНФОРМАЦІЯ_1 , а тому саме з цього дня позивачу, як спадкоємиці належить майно, що входить до складу спадщини.

Також вказує на те, що судом першої інстанції не було досліджено питання правомірності накладення арешту на спірний будинок, зокрема, обидва виконавчих провадження були відкриті вже після смерті ОСОБА_4 , тому ці виконавчі провадження підлягають закінченню у зв`язку з смертю боржника. А оскільки боржник помер ще до відкриття виконавчих проваджень, то арешт було накладено на майно, що вже не належало ОСОБА_4 , а належало позивачу, чим було порушено її законні права та інтереси як власника майна. Дана обставина є беззаперечною підставою для скасування арештів накладених на спірний будинок. В свою чергу, наявність арешту майна, за відсутності правових підстав для цього, порушує право приватної власності позивача, внаслідок чого вона позбавлена змоги в повному об`ємі користуватись та розпоряджатись своїм майном на власний розсуд.

На підставі викладеного, просить скасувати рішення суду першої інстанції та постанови нове судове рішення, яким позовні вимоги задовольнити в повному обсязі.

Сторони в судове засідання не з`явились, про час та місце розгляду справи повідомлялись належним чином, причини неявки суду не повідомили, а тому їх неявка, згідно з ч.2 ст. 372 ЦПК України, не перешкоджає розгляду справи апеляційним судом.

Заслухавши доповідь судді, пояснення учасників, які з`явилися в судове засідання, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів виходить з наступного.

Судом встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер ОСОБА_4 , що підтверджується свідоцтвом про смерть виданим Відділом реєстрації смерті у м. Києві 12 серпня 2014 року /а.с.5/.

Позивач ОСОБА_1 з 29 листопада 2003 року перебувала у зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_4 , що підтверджується свідоцтвом про одруження виданим Центральним відділом реєстрації шлюбів м. Києва з державним Центром розвитку сім`ї 29 листопада 2003 року /а.с.8/.

Позивач ОСОБА_1 згідно її паспортних даних зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 /а.с.7-8/.

Згідно зі свідоцтвом про право власності, виданим Головним управлінням житлового забезпечення Виконавчого органу Київської міської ради (Київська міська державна адміністрація) 18 січня 2007 року та Державним актом виданим Головним управлінням земельних ресурсів Виконавчого органу Київської міської ради (Київська міська державна адміністрація) 18 березня 205 року, власником будинку та земельної ділянкою за адресою: АДРЕСА_1 , є ОСОБА_4 /а.с.33-35/

За даними Державного реєстру речових прав на нерухоме майно за параметрами запиту « ОСОБА_4 », має місце лише обтяження у вигляді арешту на все нерухоме майно, обтяжувач Подільський районний відділ державної виконавчої служби м. Києва Головного територіального управління юстиції у м. Києві /а.с.9-10,117-118/.

Згідно інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта на час їх формування - 12 січня 2018 року, відсутні відомості про реєстрацію за ОСОБА_4 права власності на житловий будинок та земельну ділянку за адресою: АДРЕСА_1 /а.с. 9,10/.

Подільський районний відділ державної виконавчої служби м. Києва Головного територіального управління юстиції у м. Києві в листах від 26 лютого 2018 року та від 23 травня 2018 року надав інформацію про те, що 18 грудня 2014 року було відкрито виконавче провадження з виконання виконавчого листа № 753/17142/13-к від 14 січня 2014 року виданого Дарницьким районним судом м. Києва про стягнення з ОСОБА_4 боргу в розмірі 4713,6 грн на користь КНІСЕ. В ході примусового виконання були вжиті заходи примусового виконання, зокрема, накладений арешт на майно боржника, однак майна боржника, на яке можна звернути стягнення, виявлено не було, у зв`язку з чим виконавчий документ 28 грудня 2015 року повернуто стягувачу.

Також даний Відділ повідомив, що 21 березня 2016 року до них надійшов виконавчий лист №758/143/13-ц виданий Подільським районним судом м. Києва про стягнення з ОСОБА_4 боргу 36000 грн на користь ОСОБА_2 . В ході примусового виконання були вжиті заходи примусового виконання, зокрема, накладений арешт на майно боржника, однак майна боржника, на яке можна звернути стягнення, виявлено не було, у зв`язку з чим виконавчий документ 30 червня 2016 року повернуто стягувачу /а.с.11,15/.

Матеріали справи містять копію заяви ОСОБА_1 про скасування виконавчих проваджень та зняття арештів з майна, адресовану начальнику Подільського районного ВДВС м. Києва /а.с.12/. Дані про результати розгляду цієї заяви в матеріалах справи відсутні.

Постановою державного нотаріуса Чотирнадцятої Київської державної нотаріальної контори від 04 грудня 2018 року ОСОБА_1 відмовлено у вчиненні нотаріальної дії - видачі свідоцтва про право на спадщину за законом у зв`язку з тим, що на спадкове майно накладено арешт /а.с.60/.

Відповідно до ч.ч.1,3 ст.59 Закону України «Про виконавче провадження» особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту.

У разі виявлення порушення порядку накладення арешту, встановленого цим Законом, арешт з майна боржника знімається згідно з постановою начальника відповідного відділу державної виконавчої служби, якому безпосередньо підпорядкований державний виконавець.

В поряду визначеному ч.2 ст. 56 Закону України «Про виконавче провадження» постанова про арешт майна (коштів) боржника виноситься виконавцем під час відкриття виконавчого провадження та не пізніше наступного робочого дня після виявлення майна.

Відповідно до п.2 ч.1 ст. 37 цього Закону виконавчий документ повертається стягувачу, якщо у боржника відсутнє майно, на яке може бути звернено стягнення, а здійснені виконавцем відповідно до цього Закону заходи щодо розшуку такого майна виявилися безрезультатними.

Положеннями частини 3 цієї статті визначено, що у разі повернення виконавчого документа стягувачу на підставі пунктів 1, 3, 11 частини першої цієї арешт з майна знімається.

В силу ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

За правилами встановленими ч.1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

З наведених обставин вбачається, що позивач у справі звернулась до суду з вказаним позовом посилаючись на те, що вона є одним із спадкоємців на майно після смерті ОСОБА_4 , а саме 1/7 частину жилого будинку за адресою: АДРЕСА_1 .

Виходячи з положень до ч.1 ст.59 Закону України «Про виконавче провадження» право на подання позову про зняття арешту з майна має особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові.

В даній справі позивач посилається на те, що майно на яке накладено арешт належало боржникові, вона є одним із його спадкоємців, а наявність арешту перешкоджає оформленню її прав. А отже застосування до спірних правовідносин положень ч.1 ст.59 Закону України «Про виконавче провадження» не вбачається можливим.

Суд першої інстанції звернув увагу на вказані обставини та вірно вказав на те, що з таким позовом може звернутись особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, проте не можна погодитись з висновком суду першої інстанції про те, що позивач у справі не є власником майна, так як вона зазначає, що є спадкоємцем ОСОБА_4 .. Проте, в матеріалах справи відсутні дані про те, що боржник і позивач проживали разом, що свідчило б про фактичне прийняття спадщини, наявні лише дані про місце проживання позивача. Також в матеріалах справи відсутня копія спадкової справи, що унеможливлює перевірку обставин прийняття спадщини позивачем, визначення повного складу спадкоємців учасників справи, так як відсутні дані про реалізацію кредиторами своїх прав в порядку спадкування та наявності інших спадкоємців. Крім того відсутні дані про належність спадкодавцю на час відкриття спадщини майна, що є предметом спору. А отже позивачем належним чином не доведені обставини прийняття нею спадщини, і зокрема, майна, що є предметом спору.

Таким чином, колегія суддів частково погоджується з доводами апеляційної скарги щодо невірності висновків суду першої інстанції про те, що вона не є власником майна. Однак, обставини прийняття нею спадщини не доведені нею, і вказані обставини не дають підстав для звернення до суду з позовом про зняття арешту на підставі ч.1 ст.59 Закону України «Про виконавче провадження».

В апеляційній скарзі позивач вказує на те, що судом першої інстанції не було досліджено питання правомірності накладення арешту на спірний будинок.

Дійсно, позовні вимоги мотивовані тим, що обидва виконавчі провадження були відкриті після смерті боржника ОСОБА_4 , а тому як відкриття виконавчого провадження так і накладення арешту на майно відбулось з порушенням процедури встановленої Законом України «Про виконавче провадження». Суд першої інстанції не надав оцінку цим підставам позову.

Усуваючи вказаний недолік судового рішення апеляційний суд звертає увагу на те, що посилаючись на вказані обставини, позивач фактично вказує на порушення порядку накладення арешту. Однак, в силу ч. 3 ст. 59 Закону України «Про виконавче провадження» у разі виявлення порушення порядку накладення арешту, встановленого цим Законом, арешт з майна боржника знімається згідно з постановою начальника відповідного відділу державної виконавчої служби, якому безпосередньо підпорядкований державний виконавець. Матеріали справи містять копію заяви ОСОБА_1 про скасування виконавчих проваджень та зняття арештів з майна, адресовану начальнику Подільського районного ВДВС м. Києва, однак дані про результати розгляду цієї заяви в матеріалах справи відсутні. Крім того, позивач має право на оскарження дій посадових осіб виконавчої служби, але не в межах даного позову.

В позові позивач вказує на наявність двох виконавчих проваджень та з матеріалів справи вбачається, що обтяження у вигляді арешту на все майно боржника ОСОБА_4 було накладено Подільським районним відділом державної виконавчої служби м. Києва Головного територіального управління юстиції у м. Києві, в рамках двох виконавчих проваджень: про стягнення заборгованості на користь ОСОБА_2 та на користь КНІСЕ, однак останнє до участі у справі не залучено.

Матеріали справи не містять копій виконавчих проваджень і позивачем не було заявлено клопотань про їх витребування, а скасування одного арешту накладеного постановою від 17 травня 2016 року в рамках виконавчого провадження про стягнення боргу на користь ОСОБА_2 не забезпечить ефективного захисту прав позивача та може призвести до порушення прав стягувача за іншим провадженням, так як повернення виконавчого документа стягувачу з підстав відсутності майна боржника, що мало місце в обох провадженнях, не є підставою для зняття арешту з майна.

Узагальнюючи вищевикладене, слід дійти висновку, що позивачем обраний невірний спосіб захисту, що є підставою для відмови у задоволенні заявлених позовних вимог.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції вірно встановивши обставини справи, дійшовши вірного висновку про відсутність підстав для звернення до суду з позовом про зняття арешту на підставі ч.1 ст.59 Закону України «Про виконавче провадження» та відсутність підстав для задоволення позовних вимог, дійшов передчасного висновку про те, що позивач не є власником майна, що належало померлому ОСОБА_4 та надав оцінку не всім підставам позову, а тому рішення суду першої інстанції може бути змінено, з викладенням мотивувальної частини рішення в редакції цієї постанови.

В порядку ст. 141 ЦПК України, вирішуючи питання судових витрат, колегія суддів не вбачає підстав для компенсації позивачеві понесених судових витрат, оскільки хоча і доводи апеляційної скарги знайшли своє підтвердження часткове, проте позовні вимоги залишаються без задоволення, а тому судові витрати покладаються на позивача.

Керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 376, 381 - 384 ЦПК України, суд апеляційної інстанції

П О С Т А Н О В И В

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задовольнити частково.

Рішення Подільського районного суду міста Києва від 01 лютого 2021 року - змінити, виклавши мотивувальну частину рішення в редакції цієї постанови.

В решті рішення суду - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом 30 (тридцяти) днів з дня складення повного судового рішення.

Суддя-доповідач: В.В. Соколова

Судді: А.М. Андрієнко

Н.В. Поліщук

Повний текст постанови складений 06 липня 2022 року.