Справа № 509/6639/19
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 лютого 2022 року Овідіопольський районний суд Одеської області у складі:

головуючого судді Кочко В.К.,

за участю секретаря судових засідань Савченко М.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в смт. Овідіополь Одеської області цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про виключення частки із спільного майна подружжя та за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , треті особи, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору: Приватний нотаріус Овідіопольського районного нотаріального округу Мірошниченко Наталія Миколаївна, ОСОБА_3 про визнання права на частку у спільній сумісній власності подружжя та права на частку у спадщині

ВСТАНОВИВ:

11.12.2019 року ОСОБА_4 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 та просить:

- виключити частку у вигляді майна, що є особистою приватною власністю ОСОБА_5 - будівлі і споруди кафе-магазину з кімнатами для відпочинку, загальною площею 648,9 кв.м., розташовані за адресою: АДРЕСА_1 , із спільного майна подружжя, набутого ОСОБА_2 під час шлюбу з ОСОБА_6 ;

- стягнути з відповідача судові витрати.

В обґрунтування позовних вимог ОСОБА_4 зазначив, що після смерті батька ОСОБА_5 , що помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , він звернувся до приватного нотаріуса Мірошниченко Н.М. із заявою про прийняття спадщини за законом на все належне батькові майно. Із повідомлення приватного нотаріуса Мірошниченко Н.М. №488/02-14 від 26.06.2019, ОСОБА_7 стало відомо, що ОСОБА_2 дружина померлого, подала нотаріусу письмову заяву про видачу їй свідоцтва про право власності на частку в спільному майні подружжя, набуте під час шлюбу, а саме на будівлі і споруди кафе магазину з кімнатами для відпочинку, що розташовані за адресою: АДРЕСА_1 . Позивач зазначає, що при житті його батько, як суб`єкт підприємницької діяльності, за власні кошти розпочав та у 2010 році закінчив будівництво кафе-магазину із кімнатами для відпочинку за адресою: АДРЕСА_2 . Ухвалою Овідіопольського районного суду Одеської області від 01.04.2010 у справі №2-1234/2010 затверджено мирову угоду між ОСОБА_2 та ОСОБА_8 , відповідно до якої за ОСОБА_8 визнано право власності на будівлі і споруди кафе магазину з кімнатами для відпочинку, загальною площею 648,9 кв.м., що розташовані за адресою: АДРЕСА_2 , а також ОСОБА_8 сплачує ОСОБА_2 грошову компенсацію у розмірі 864 443 грн. та остання відмовилась від будь-яких матеріальних та/або нематеріальних вимог до ОСОБА_8 з приводу вищевказаного нерухомого майна. На підставі ухвали Овідіопольського районного суду Одеської області від 01.04.2010 у справі №2-1234/2010, відповідно до витягу про реєстрацію прав власності №26076537 від 11.05.2010, ОСОБА_8 здійснив реєстрацію прав власності на вказаний об`єкт за реєстраційним номером 30383977.

Позивач ОСОБА_7 вважає, що спірний об`єкт є особистою приватною власністю його батька ОСОБА_8 , право власності на який зареєстровано до укладання офіційного шлюбу з ОСОБА_2 , зареєстрованого відділом державної реєстрації актів цивільного стану Овідіопольського районного управління юстиції Одеської області 25.01.2011. У зв`язку із зміною адреси спірного об`єкту, ОСОБА_8 12.03.2014 здійснив перереєстрацію права власності на вказаний об`єкт - будівлі і споруди кафе-магазину з кімнатами для відпочинку, загальною площею 648,9 кв.м., за адресою: АДРЕСА_1 . На думку позивача, факт перереєстрації його батьком права власності на спірне майно за новою адресою у період шлюбу з ОСОБА_2 , не є безумовною підставою для віднесення такого майна до об`єкту права спільної сумісної власності подружжя. Вказане майно підлягає виключенню із спільного майна подружжя, оскільки є особистою приватною власністю його батька ОСОБА_8 , яке набуте ним до шлюбу з ОСОБА_2 .

Позивач та його представник у судове засідання не з`явилися, 17.02.2022 р. на адресу суду надійшло клопотання представника позивача ОСОБА_7 - адвоката Вигнанюк Т.Л. про закінчення судових дебатів без особистої участі представника та ухвалення рішення у справі.

Відповідач та його представник у судове засідання не з`явилися, ОСОБА_2 надіслала 16.02.2022 р. до суду клопотання про розгляд справи без її участі.

Відповідач ОСОБА_2 позовні вимоги ОСОБА_7 не визнала. До суду від представника відповідача ОСОБА_9 надійшов відзив на позовну заяву, в якому представник вказує, що позовна заява ОСОБА_7 до ОСОБА_2 є необґрунтованою та не підлягає задоволенню. ОСОБА_2 , як дружині померлого, належить Ѕ нерухомого майна у вигляді будівлі і споруди кафе-магазину з кімнатами для відпочинку як власнику на праві спільної сумісної власності. Зазначена Ѕ частка нерухомого майна не може бути включена до спадкової маси. Додатковим підтвердженням належності будівель і спроруд на праві спільної сумісної власності ОСОБА_2 є істотне збільшення його цінності після укладання мирової угоди та реєстрації цього майна за ОСОБА_7 внаслідок грошових і трудових затрат ОСОБА_10 . В період шлюбу неодноразово проводились ремонтні роботи в приміщеннях кафе-магазину з кімнатами для відпочинку, закуплено необхідні мебель та техніку, що призвело до істотного збільшення вартості спірного майна. Мирова угода у справі №2-1234/2010 сторонами виконана не була, грошова компенсація ОСОБА_2 не виплачувалась, у зв`язку з чим ОСОБА_2 від своїх прав на спірне майно не відмовлялась. У мировій угоді від 01.04.2010 не зазначено строки виконання зобов`язання ОСОБА_8 щодо сплати грошової компенсації у розмірі 864 443 грн. Позивачем не надано доказів, що підтверджують виплату ОСОБА_2 грошової компенсації, передбаченої мировою угодою. Будівлі за адресами АДРЕСА_2 та АДРЕСА_1 є різними об`єктами нерухомого майна: об`єкт, що входить до предмету спору у справі №509/6639/19 (АДРЕСА_1) не є об`єктом, що був предметом мирової угоди від 1 квітня 2010 року (АДРЕСА_2). На думку представника відповідача, сам факт реєстрації майна за ОСОБА_8 не є підтвердженням припинення права спільної сумісної власності на зазначене майно ОСОБА_2 , набутого за час спільного проживання однією сім`єю, зважаючи на істотне збільшення його цінності. На момент звернення до суду із позовною заявою ОСОБА_7 не є співвласником спірного майна та не має процесуальної дієздатності для звернення із позовом про виключення частки із спільного майна подружжя. Позивачем не надано доказів звернення до нотаріуса із заявою про видачу свідоцтва про право власності на спадщину, як і не надано відмови нотаріуса у видачі такого свідоцтва. Крім цього, позовна заява не містить розрахунку ціни позову, в ній не зазначено реєстраційний номер облікової картки платника податків відповідача, не додано оригіналу квитанції про сплату судового збору.

Разом з цим, 20.11.2019 до Овідіопольського районного суду в Одеській області надійшла позовна заява ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , за участю третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору: Приватний нотаріус Овідіопольського районного нотаріального округу Мірошниченко Наталія Миколаївна, ОСОБА_11 , відповідно до якого просить суд постановити рішення, яким:

- визнати право на частку у праві спільної сумісної власності подружжя, а саме Ѕ частку будівель і споруд кафе-магазину з кімнатами для відпочинку, що знаходяться за адресою: АДРЕСА_1 ;

- визнати право власності на 1/3 частку у спадщині померлого ОСОБА_5 , а саме: 1/3 частку транспортного засобу "MITSUBISHI", 2004 року виробництва, реєстраційний номер НОМЕР_1 ; 1/3 частку транспортного засобу FORD", 1995 року виробництва, реєстраційний номер НОМЕР_2 ; 1/3 частку житлового будинку, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_3 ; 1/3 частку земельної ділянки, кадастровий номер 123755100:02:003:0191, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_3 ; 1/6 частку будівель та споруд кафе-магазину з кімнатами для відпочинку, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 ;

- судові вітрити покласти на відповідача.

В обґрунтування позовних вимог ОСОБА_2 зазначила, що з 25.01.2011р. перебувала у шлюбі з ОСОБА_8 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 . Майно подружжя, що становить їх спільну сумісну власність та було набуте за час шлюбу, включає: будівлі та споруди кафе- магазину з кімнатами для відпочинку, що знаходяться за адресою: АДРЕСА_1 ; грошові кошти на рахунку в ПАТ «УКРСОЦБАНК» та на рахунку в ПАТ «Приват Банк», що відкритті на ім`я ОСОБА_8 під час шлюбу з позивачем. Крім цього, померлий ОСОБА_8 мав право особистої власності на майно, що було набуто ним до укладання шлюбу. На момент відкриття спадщини ОСОБА_2 не мала доступу до правовстановлюючих документів та технічної документації на майно, що входить до складу спадщини. Ці документи перебувають у володінні іншого спадкоємця - відповідача ОСОБА_7 , який на письмову вимогу ОСОБА_2 щодо надання оригіналів документів від 20.06.2019. ОСОБА_7 направив відповідь від 04.07.2019р., що оригінали документів надаються безпосередньо нотаріусу, у якого відкрито спадкову справу. Позивачем до приватного нотаріуса Мірошниченко Н.М. подавались заяви №314 та №316 від 21.06.2019р., а також повторно 07.10.2019р. про видачу свідоцтва про право власності на майно, що становить спільну сумісну власність подружжя та про видачу свідоцтва про право на спадщину за законом. Проте, 17.10.2019р. винесено постанови про відмову у вчиненні нотаріальної дії щодо видачі свідоцтва про право на спадщину за законом, а також відмовлено у видачі свідоцтва про право власності на частку у праві спільної сумісної власності подружжя у зв`язку із неподанням спадкоємцями правовстановлюючих документів. З листа приватного нотаріуса Мірошниченко Н.М. від 17.10.2019 позивачу також стало відомо, що спадкоємиця першої черги ОСОБА_3 відмовилась від своєї частки спадкового майна на користь ОСОБА_1 . Через протидію іншого спадкоємця - відповідача ОСОБА_7 , яка виявилась у ненаданні запитуваних нотаріусом оригіналів документів, що призвело до зупинення нотаріальних дій, позивачка позбавлена можливості реалізувати свої права на спадкове майно.

Відповідач ОСОБА_4 позовні вимоги ОСОБА_2 не визнав. До суду від представника відповідача адвоката Вигнанюк Т.Л. надійшов відзив на позовну заяву, в якому представник вказує, що ОСОБА_2 безпідставно звернулась 26.06.2019р. до приватного нотаріуса із заявою про видачу їй свідоцтва про право власності на частку в спільному майні подружжя, а саме на половину будівлі і споруди кафе-магазину з кімнатами для відпочинку, загальною площею 648,9 кв.м., які розташовані за адресою: АДРЕСА_1 . Вказаний спірний об`єкт був зареєстрований за ОСОБА_8 до укладання офіційного шлюбу з ОСОБА_2 , та був його особистою власністю. На час введення ОСОБА_8 спільного господарства з ОСОБА_2 , судом вже вирішено спір про поділ майна, що було об`єктом права їх спільної сумісної власності, визнавши право власності на спірне майно за ОСОБА_12 . Спірне майно вже поділено шляхом підписання між ОСОБА_8 та ОСОБА_2 мирової угоди від 01.04.2010, що затверджено ухвалою суду від 01.04.2010 у справі №2-1234/2010. В іншій частині права власності на спільне майно подружжя у вигляді грошових коштів на рахунках в банках, а також права власності ОСОБА_2 на 1/3 частки у спадщині, відповідачем ОСОБА_7 не оспорюється. Оригінали правовстановлюючих документів знаходяться у ОСОБА_13 . Приватним нотаріусом Мірошниченко Н.М. листом за вих№617 від 05.08.2019 роз`яснено ОСОБА_2 про право на звернення до суду із позовом про зобов`язання ОСОБА_7 надати нотаріусу оригінали документів на спадкове майно, яке належало ОСОБА_12 . Проте, позивач ОСОБА_2 невірно вибрано спосіб захисту своїх прав у суді. Крім цього, позовна заява не містить доказів понесення позивачем витрат на правничу допомогу, судовий збір за подання позову сплачено без урахування вартості майна.

Ухвалою суду від 23.06.2020 р. об`єднано в одне провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про виключення частки із спільного майна подружжя (справа №509/6639/19) та цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , за участю третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору: Приватний нотаріус Овідіопольського районного нотаріального округу Мірошниченко Наталія Миколаївна, ОСОБА_11 , про визнання права на частку у спільній сумісній власності подружжя та права на частку у спадщині (справа № 509/6177/19). Справі присвоєно реєстраційний номер №509/6639/19.

Суд, повно і всебічно з`ясувавши обставини, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджені тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, дійшов до таких висновків.

Відповідно до ст. 2 ЦПК України завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтереси юридичних осіб, інтересів держави.

За нормою статті 5 ЦПК України визначено, що здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України.

Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Відповідно до ч. 3 ст. 13 ЦПК України особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд, у т.ч. самостійно обирати спосіб захисту свого права.

Між ОСОБА_2 та ОСОБА_6 25.01.2011р. було укладено шлюб, що підтверджується копією повторного свідоцтва про шлюб, виданого 31.05.2018р. Овідіопольським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції в Одеській області.

ОСОБА_14 помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується свідоцтвом про смерть, виданого 07.05.2018 р. органом ЗАГС м.Москви №22 Багатофункціонального центру надання державних послуг району Гагарінський.

Відповідно до довідки приватного нотаріуса Овідіопольського районного нотаріального округу Мірошниченко Н.М. №234/02-14 від 27.06.2018р. ОСОБА_15 подав нотаріусу заяву про прийняття спадщини за законом (по ст.1261 ЦК України) після смерті батька ОСОБА_5 на все належне йому майно. Аналогічну довідку від 27.06.2018 №235/02-14 видано ОСОБА_2 , що нею було подано нотаріусу заяву про прийняття спадщини за законом (по ст.1261 ЦК України) після смерті чоловіка ОСОБА_5 на все належне йому майно.

Крім того, ОСОБА_2 подано 21.06.2019 до приватного нотаріуса Мірошниченко Н.М. заяву №314, посвідчену приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Колодій І.П. про видачу свідоцтва про право власності на майно, що становило спільну сумісну власність подружжя: Ѕ частку будівель та споруд кафе-магазину з кімнатами для відпочинку, що знаходяться за адресою: АДРЕСА_1 ; а також на Ѕ частку грошових коштів на рахунку в ПАТ «Укрсоцбанк» та на рахунку у ПАТ «Приват Банк».

Приватним нотаріусом Мірошниченко Н.М. направлено спадкоємцю ОСОБА_7 повідомлення 26.06.2019р. №488/02-14 про отримання від ОСОБА_2 вищезазначеної заяви та надано роз`яснення про право звернутися до суду у випадку оспорювання майнових вимог того з подружжя, що залишився живим.

Статтею 71 Закону України «Про нотаріат» передбачено, що у разі смерті одного із подружжя, свідоцтво про право власності на частку в їх спільному майні видається нотаріусом на підставі письмової заяви другого із подружжя з наступним повідомленням спадкоємців померлого, які прийняли спадщину.

Відповідно до ст. 1218 ЦК України, до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Листом приватного нотаріуса Мірошниченко Н.М. №696/02-14 від 13.09.2019р. повідомлено ОСОБА_7 , що такі нотаріальні дії як видача свідоцтва про право на спадщину та свідоцтва про право власності підлягають зупиненню у разі звернення до суду за захистом своїх прав одно із спадкоємців. Також, нотаріусом надано роз`яснення ОСОБА_7 про право звернення до суду щодо оспорювання майнових вимог до подружжя, що залишився живим.

З метою попередження порушення права на належну йому частку майна після смерті батька, як спадкоємця спадщини за законом, та особа що наділена правами та обов`язками, що належали спадкодавцю, ОСОБА_7 звернувся до суду із позовом, оскільки від вирішення спору щодо розміру частки в спільному майні подружжя залежить у подальшому вирішення нотаріусом питання про розмір часток майна ОСОБА_16 та ОСОБА_2 у спадщині, що залишилась після смерті ОСОБА_5 .

Вказані факти спростовують доводи ОСОБА_2 про те, що ОСОБА_7 не наділений процесуальною дієздатностю для звернення із позовом про виключення частки із спільного майна подружжя.

В судовому засіданні встановлено наявність спірного майна, а саме: будівлі і споруди кафе-магазину з кімнатами для відпочинку, загальною площею 648,9 кв.м., що розташовані за адресою: АДРЕСА_1 (колишня адреса: АДРЕСА_2 )

При житті ОСОБА_14 , як суб`єкт підприємницької діяльності, розпочав будівництво вказаного об`єкту. 09.04.2004р. ФОП ОСОБА_8 отримав акт вибору земельної ділянки під розміщення кафе-магазину в с.Грибівка на землях Дальницької сільської ради.

Між Дальницькою сільською радою та ФОП ОСОБА_8 укладено договір оренди землі від 25.04.2008р., згідно якого в оренду передано земельну ділянку, загальною площею 0, 03 га для введення комерційної діяльності, а саме будівництва, експлуатації та обслуговування об`єкту торгівлі (кафе-магазину) ОСОБА_8 , що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 .

Відповідно до інвестиційної угоди від 04.04.2007р., що укладено між ОСОБА_8 та Дальницькою сільською радою, збудовано приміщення кафе-магазину з кімнатами для відпочинку, загальною площею 648, 9 кв.м, з будівлями та спорудами, що позначені на плані: під літ. «А-3»- приміщення кафе магазину з кімнатами для відпочинку, під літ. «а»- цокольний поверх, під літ. «а1» -ганок, під літ. «а2» -ганок, під літ. «а3» -вхід в підвал, під літ. «а4» -балкон, під літ. «а5» -балкон, під літ. «А1» -мансардний поверх, №1-3 споруди, що знаходяться за адресою: АДРЕСА_2 , що підтверджується технічним паспортом від 04.02.2010р., складеного КП «Овідіопольське районе БТІ».

Згідно висновку судової будівельно-технічної експертизи №10/10 від 31.03.2010 ринкова вартість збудованого майна складає 1 728 886 грн.

Зазначені факти підтверджуються матеріалами цивільної справи №2-1234/2010 за первісним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_8 про розподіл майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності, та за зустрічним позовом ОСОБА_8 до ОСОБА_2 , за участю третьої особи, що не заявляє самостійних вимог на предмет спору: Дальницька сільська рада Овідіопольського району Одеської області, про визнання права власності на нерухоме майно.

Ухвалою Овідіопольського районного суду Одеської області від 01.04.2010 у справі №2-1234/2010 затверджено мирову угоду між ОСОБА_2 та ОСОБА_8 , відповідно до якої за ОСОБА_8 визнано право власності на будівлі і споруди кафе магазину з кімнатами для відпочинку, загальною площею 648,9 кв.м., що розташовані за адресою: АДРЕСА_2 . Разом з цим, ОСОБА_8 сплачує ОСОБА_2 грошову компенсацію у розмірі 864 443 грн. та остання відмовилась від будь-яких матеріальних та/або нематеріальних вимог до ОСОБА_8 з приводу вищевказаного нерухомого майна.

Вказане рішення суду набрало законної сили та сторонами не оскаржувалось.

Відповідно до витягу про реєстрацію прав власності №26076537 від 11.05.2010, ОСОБА_8 , на підставі ухвали Овідіопольського районного суду Одеської області від 01.04.2010 у справі №2-1234/2010, здійснив реєстрацію прав власності на вказаний об`єкт за реєстраційним номером 30383977, загальною площею 648,9 кв.м., що розташовані за адресою: АДРЕСА_2 .

Відповідно до пункту 3 частини першої статті 57 Сімейного кодексу України особистою приватною власністю дружини, чоловіка є майно, набуте нею, ним до шлюбу.

Згідно статті 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Майно, набуте кожним з подружжя до шлюбу, є особистою приватною власністю кожного з них.

Аналогічні норми містяться в частині 3 статті 368 ЦК України, якою передбачено підставу виникнення права спільної сумісної власності - набуття майна подружжям за час шлюбу.

Згідно із ч.1 ст.356 Цивільного кодексу України, власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю.

Відповідно до частини першої статті 364 Цивільного кодексу України, співвласник має право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній частковій власності.

Згідно частини третьої статті 364 Цивільного кодексу України, у разі виділу співвласником у натурі частки із спільного майна для співвласника, який здійснив такий виділ, право спільної часткової власності на це майно припиняється.

Відповідно до частини першої статті 367 Цивільного кодексу України, майно, що є у спільній частковій власності, може бути поділене в натурі між співвласниками за домовленістю між ними. Поділ може бути проведений як за договором між співвласниками, так і в судовому порядку.

Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України в пунктах 23, 24 постанови від 21 грудня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ майна подружжя», вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з`ясовувати джерело і час його придбання. Не належить до спільної сумісної власності майно одного з подружжя, набуте особою до шлюбу, набуте за час шлюбу на підставі договору дарування або в порядку спадкування, набуте за час шлюбу, але за кошти, які належали одному з подружжя особисто.

Тобто статус спільної сумісної власності визначається такими чинниками, як час набуття майна під час шлюбу за кошти, за які таке майно було набуте (джерело набуття).

У постанові Верховного Суду від 25.09.2019 у справі №1521/17004/2012 визначено, що майно, яке належало одному із подружжя на праві особистої приватної власності у порядку статті 57 СК України, автоматично не перетворюється у спільну сумісну власність. Спільна сумісна власність виникає лише у порядку, визначеному статтею 62 СК України, тобто право спільної сумісної власності виникає на частку майна, яка істотно збільшується внаслідок умов, передбачених цим законом, з урахуванням частини, яка належала одному із подружжя на праві особистої приватної власності.

Таким чином, до укладання 25.01.2011р. шлюбу з ОСОБА_2 , за ОСОБА_8 було зареєстровано право власності на вищевказаний спірний об`єкт, який є його особистою приватною власністю та судом вже вирішено спір про поділ майна, яке було об`єктом права їх спільної сумісної власності.

Суд погоджується з висновком позивача ОСОБА_7 , що сторонами проведено його поділ шляхом підписання між ОСОБА_8 та ОСОБА_2 мирової угоди від 01.04.2010р., що затверджено ухвалою Овідіопольського районного суду Одеської області від 01.04.2010р. у справі №2-1234/2010, та за результатами розгляду вищевказаної справи було припинено право спільної сумісної власності, визнавши право власності за ОСОБА_12 .

На виконання ухвали Овідіопольського районного суду Одеської області від 09.08.2021р. про забезпечення доказів, Центром адміністративних послуг Овідіопольської селищної ради надано копії електронної форми реєстраційної справи щодо об`єкту нерухомого майна - будівлі і споруди кафе магазину з кімнатами для відпочинку, що розташовані за адресою: АДРЕСА_1 , та за адресою: АДРЕСА_2 .

Згідно наданих документів, державним реєстратором прав на нерухоме майно Зінкевич Т.Ю. 12.03.2014 проведено державну реєстрацію за заявою ОСОБА_8 на підставі у тому числі технічного паспорту на приміщення кафе-магазину з кімнатами для відпочинку, загальною площею 648,9 кв.м., складеного 04.02.2010; ухвали Овідіопольського районного суду Одеської області від 01.04.2010 у справі №2-1234/2010 про закриття провадження у справі в зв`язку з визнанням мирової угоди; довідки Дальницької сільської ради Овідіопольського району за вих№110 від 14.02.2014 про зміну адреси об`єкта нерухомого майна (кафе-магазину з кімнатами відпочинку), належного гр. ОСОБА_8 , з адреси: АДРЕСА_2 ), на нову поштову адресу: АДРЕСА_1 , (рішення виконавчого комітету Дальницької сільської Ради вказаної ради №196 від 02 липня 2009 року); договір оренди землі від 25.04.2008, укладений між Дальницькою сільською радою та ФОП ОСОБА_8 за загальною площею 0, 03 га.

На підставі викладеного, матеріалами справи спростовуються доводи ОСОБА_2 , що будівлі за адресами АДРЕСА_2 та АДРЕСА_1 є різними об`єктами нерухомого майна.

Факт реєстрації ОСОБА_8 права власності на спірне майно за новою адресою в період шлюбу з ОСОБА_2 , не є підставою для віднесення майна, а саме будівлі і споруди кафе-магазину з кімнатами для відпочинку, загальною площею 648,9 кв.м, до об`єкту права спільної сумісної власності подружжя, оскільки воно не є спільним майном.

Допитаний у судовому засіданні 20.12.2021р. в якості свідка ОСОБА_17 пояснив, що він з померлим ОСОБА_18 одночасно розпочинав будівництво аналогічного приміщення з кімнатами для відпочинку на суміжній земельній ділянці. В будівництві цього об`єкту та у подальшій його роботі ОСОБА_8 допомагала його дружина ОСОБА_2 та його син ОСОБА_13 . Про обставини укладання мирової угоди між подружжям, а також за які кошти проводилось будівництво свідок особисто не знає.

20.12.2021р. до суду надійшли письмові пояснення від свідка ОСОБА_19 , в яких зазначено, що вона постійно проживає на території Російської Федерації, у зв`язку із карантинними обмеженнями прибути у судове засідання не має можливості. У першому кварталі 2011 року ОСОБА_2 , яка доводиться свідкові тіткою, звернулась з проханням надати її чоловіку ОСОБА_8 позику. Після спілкування з ОСОБА_8 за допомогою електронної пошти та телефону, він позначив суму позики у розмірі 20 000 (двадцять тисяч) доларів США для продовження будівництва готелю з метою початку часткової здачі номерів. Кошти переводились двома переказами по 10 000 (десять тисяч) доларів США 02.03.2011р. та 23.05.2011р. з рахунку в Societe Generle Private Banking (Suisse) S.A. компанією Marlon Assets Corp (Panama), в якій свідок була бенефіціаром зі 100% часткою участі. У 2012 році ОСОБА_8 повернув половину зайнятих коштів прямим переказом, та на залишок коштів попросив відстрочення з огляду на необхідність продовження оздоблення 2 та 3 поверхів готелю. У жовтні 2015 року ОСОБА_8 повернув залишок боргу готівкою. Лояльні умови позики та відстрочення її повернення були надані ОСОБА_8 виключно через його зв`язок із тіткою. До відома ОСОБА_8 було доведено, що безпроцентна позика та відстрочення повернення боргу є частиною вкладу ОСОБА_2 у будівництво їх спільного готелю.

Статтею 18 ЦПК України встановлено - судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами. Невиконання судового рішення є підставою для відповідальності, встановленої законом. Обов`язковість судового рішення не позбавляє осіб, які не брали участі у справі, можливості звернутися до суду, якщо ухваленим судовим рішенням вирішено питання про їхні права, свободи чи інтереси.

У відповідності до ст.ст. 76-83 ЦПК України - доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Згідно зі ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. У разі ненадання таких доказів суд може визнати обставину невчинення відповідних дій або відсутності події встановленою. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

В матеріалах справи відсутні будь - які підтвердження, жодні належні та допустимі докази щодо істотного збільшення цінності майна під час шлюбу внаслідок грошових та трудових затрат ОСОБА_2 , не підтверджено придбання техніки та меблів, не визначено на яку суму збільшено вартість спірного майна. Також не надано доказів витрачення коштів, що були позичені свідком ОСОБА_19 , саме на будівництво та оздоблення будівель і споруд кафе-магазину з кімнатами для відпочинку.

Судом не прийнято до уваги доводи ОСОБА_2 про неотримання грошової компенсації за мировою угодою від 01.10.2010, оскільки її особистим підписом засвідчено, що вона відмовляється від будь-яких матеріальних та/або нематеріальних вимог до ОСОБА_8 з приводу спірного нерухомого майна.

Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом.

Обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили - не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Обставини, встановлені стосовно певної особи рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили - не доказуються при розгляді іншої справи, проте можуть бути у загальному порядку спростовані особою, яка не брала участі у справі, в якій такі обставини були встановлені.

На підставі викладеного суд приходить до висновку про доведеність позовних вимог ОСОБА_1 про виключення частки у вигляді майна, що є особистою приватною власністю ОСОБА_5 - будівлі і споруди кафе-магазину з кімнатами для відпочинку, загальною площею 648,9 кв.м., розташовані за адресою: АДРЕСА_1 , із спільного майна подружжя, набутого ОСОБА_2 під час шлюбу з ОСОБА_6 .

Приймаючи рішення про задоволення вищезазначених позовних вимог ОСОБА_7 , суд виключає правову можливість задовольнити позовні вимоги ОСОБА_2 про визнання права на частку у спільній сумісній власності подружжя.

Щодо позовних вимог ОСОБА_2 про визнання права власності на частку у спадщині померлого ОСОБА_5 , суд зазначає наступне.

На момент відкриття спадщини ОСОБА_2 не мала доступу до правовстановлюючих документів та технічної документації на майно, що входить до складу спадщини: 1/3 частку транспортного засобу "MITSUBISHI", 2004 року виробництва, реєстраційний номер НОМЕР_1 ; 1/3 частку транспортного засобу FORD", 1995 року виробництва, реєстраційний номер НОМЕР_2 ; 1/3 частку житлового будинку, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_3 ; 1/3 частку земельної ділянки, кадастровий номер 123755100:02:003:0191, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_3 ; 1/6 частку будівель та споруд кафе-магазину з кімнатами для відпочинку, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 ;

ОСОБА_20 не заперечує проти факту перебування правовстановлюючих документи у його володінні.

На виконання ухвали суду від 28.12.2019 про забезпечення доказів, представником ОСОБА_7 адвокатом Вигнанюк Т.Л. до суду надано оригінали та копії наявних у ОСОБА_7 наступних правовстановлюючих документів та технічну документацію:

1)Договір від 06.09.1994 року купівлі-продажу житлового будинку з надвірними спорудами, що розташований за адресою: АДРЕСА_3 , посвідчений державним нотаріусом Мирошниченко Л.М., та зареєстрований в реєстрі за №2107;

2)Державний акт на право власності на земельну ділянку, кадастровий номер :02:003:0191, площею 0, 145 га, серії ЯГ №291386 від 03.07.2006 , у т.ч. з планом меж земельної ділянки, а також витяг з Державного реєстру речових прав на вказане нерухоме майно;

3)Свідоцтво про право власності на нерухоме майно від 12.03.2014 серії НОМЕР_3 на будівлі та споруди кафе-магазину з кімнатами для відпочинку, що розташовані за адресою: АДРЕСА_1 , а також витяг з Державного реєстру речових прав на вказане нерухоме майно серії ЕАХ №739777;

4)Технічний паспорт на приміщення кафе-магазину з кімнатами для відпочинку, що розташовані за адресою: АДРЕСА_2 від 04.02.2010;

5)Свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу «FORD», 1995 року випуску, серії НОМЕР_4 ;

6)Свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу «MITSUBISHI», 2004 року випуску, серії НОМЕР_5 .

Із наданих до суду усних та письмових пояснень встановлено, що ОСОБА_7 не оспорює право ОСОБА_2 на частку у спадщині, що залишилась після смерті його батька ОСОБА_8 , а також на 1/2 частину її права власності на спільне майно подружжя у вигляді грошових коштів на рахунках в банках.

Із матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_2 до приватного нотаріуса Мірошниченко Н.М. подавались заяви №314 та №316 від 21.06.2019, а також повторно 07.10.2019 про видачу свідоцтва про право власності на майно, що становить спільну сумісну власність подружжя та про видачу свідоцтва про право на спадщину за законом.

Приватним нотаріусом Мірошнишенко Н.М. постановою про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 17.10.2019 №771/02-31 відмовлено ОСОБА_2 у видачі свідоцтва про право власності на частку у праві спільної сумісної власності подружжя на майно: 1/2 частку будівлей та споруд кафе-магазину з кімнатами для відпочинку, що знаходяться за адресою: АДРЕСА_1 , у зв`язку із ненаданням спадкоємцями оригіналів документів та відомостей, необхідних для вчинення нотаріальної дії.

С тих самих підстав аналогічними постановами приватного нотаріуса Мірошнишенко Н.М. від 17.10.2019 №772/02-31, №773/02-31, №774/02-31, №775/02-31, №776/02-31 відмовлено ОСОБА_2 у видачі свідоцтва на спадщину за законом на частку майна.

Листом приватного нотаріуса Мірошнишенко Н.М. від 17.10.2019, №778/02-31№777/02-31 повідомлено ОСОБА_2 , що для отримання свідоцтва про право власності на частку в спільному майні подружжя: 1/2 частки грошових коштів на рахунках в АТ «Укрсоцбанк» та АТ КБ «ПРИВАТБАНК», їй необхідно записатися на прийом на видачу свідоцтва, та в призначений день мати при собі документи за переліком.

Статтею 1217 ЦК України передбачено здійснення спадкування за заповітом або за законом.

Відповідно до ст. 1218 ЦК України, до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Частиною 1 ст.1220 ЦК України передбачено, що спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою.

У відповідності з ч. 1 ст. 1222 ЦК України, спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народжені живими після відкриття спадщини.

Згідно до ч.1 ст.1258 ЦК України, спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Дружина, діти та батьки, відповідно до положень ст.1261 ЦК України належать до першої черги спадкування. В силу приписів ч.1 ст.1267 ЦК України частки у спадщині кожного із спадкоємців є рівними.

Відповідно до ч. 1 ст. 16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Правом на звернення до суду за захистом наділена особа в разі порушення, невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів, а також у разі звернення до суду органів і осіб, уповноважених захищати права, свободи та інтереси інших осіб або державні та суспільні інтереси.

Відповідно до статті 392 ЦК України власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

Пунктом 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.05.2008р. № 7«Про судову практику у справах про спадкування» передбачено, що за наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину, вимоги про визнання права на спадщину судовому розгляду не підлягають. Визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є винятковим способом захисту, що має застосовуватися, якщо існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку, в тому числі й у випадку визначення судом за позовом спадкоємця додаткового строку для прийняття спадщини. Право власності спадкоємця на спадкове майно підлягає захисту в судовому порядку шляхом його визнання у разі, якщо таке право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втирати ним документа, який засвідчує його право власності.

Судом встановлено, що оригінали правовстановлюючих документів на спірне спадкове майно не втрачені та знаходяться у спадкоємця ОСОБА_1 , яким визнається право ОСОБА_2 на спадкування частки майна у спадщині.

Проте, ОСОБА_2 не доведено наявність об`єктивних перешкод для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку, а також що нею вчинено всіх необхідних дії для отримання свідоцтва про право власності на частку у праві спільної сумісної власності подружжя та свідоцтва про право на спадщину за законом.

Крім цього, приватним нотаріусом Мірошниченко Н.М. листом від 05.08.2019 №617/02-14 роз`яснено ОСОБА_2 про право на звернення до суду із позовом про зобов`язання ОСОБА_7 надати нотаріусу оригінали документів на спадкове майно, яке належало ОСОБА_12 .

Таким чином, звертаючись до суду з даним позовом про визнання права власності, ОСОБА_2 невірно вибрано засіб захисту своїх прав та інтересів, яким по суті просить суд взяти на себе повноваження нотаріуса щодо оформлення спадщини, що не передбачено законом і не віднесено до обов`язків суду.

Згідно зі ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до статей 12, 13 ЦПК України учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Суд, розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

З урахуванням цих норм правом на звернення до суду за захистом наділена особа в разі порушення, невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів, а також у разі звернення до суду органів і осіб, уповноважених захищати права, свободи та інтереси інших осіб або державні та суспільні інтереси. Суд повинен установити, чи були порушені, не визнані або оспорені права, свободи чи інтереси цих осіб, і залежно від установленого вирішити питання про задоволення позовних вимог або відмову в їх задоволенні.

Враховуючи викладене, за таких правових підстав та наданих сторонами доказів, суд вважає, що вимоги позивача ОСОБА_2 про визнання права на частку у спільній сумісній власності подружжя на права на частку у спадщині не доведені, обставини, викладені в позовній заяві, не підтверджуються наявними в матеріалах справи належними доказами, відтак законні підстави для задоволення позову судом не встановлені.

Відповідно до ч.2 ст.4 Закону України «Про судовий збір», ставка судового збору за подання до суду позовної заяви майнового характеру фізичною особою становить 1 відсоток ціни позову, але не менше 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб та не більше 5 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Частиною 1, 2 статті 176 ЦПК України ціна позову визначається у позовах про визнання права власності на майно або його витребування - вартістю майна. Якщо визначена позивачем ціна позову вочевидь не відповідає дійсній вартості спірного майна або на момент пред`явлення позову встановити точну його ціну неможливо, розмір судового збору попередньо визначає суд з наступним стягненням недоплаченого або з поверненням переплаченого судового збору відповідно до ціни позову, встановленої судом при вирішенні справи.

Матеріали справи містять копію висновку судової будівельно-технічної експертизи №10/10 від 31.03.2010, відповідно до якого ринкова вартість майна, на яке ОСОБА_2 просить визнати право власності - 1/2 частка будівель та споруд кафе-магазину з кімнатами для відпочинку, що розташовані за адресою: АДРЕСА_1 , складає 1 728 886, 00 грн.

Інших доказів, з яких можливо встановити вартість майна до суду сторонами не надано. У зв`язку з цим, судовий збір за подання позовної вимоги ОСОБА_2 щодо визнання права власності на частку у праві спільної сумісної власності подружжя підлягає сплаті виходячи із вартості 1/2 частки майна -864 443, 00 грн. х 1% = 8 644, 43 грн.

Згідно квитанції про сплату судового збору від 15.11.2019 р., ОСОБА_2 сплачено судовий збір у розмірі 1536, 80 грн. (за кожну із заявлених вимог по 768, 40 грн.). У зв`язку із зазначеним з ОСОБА_2 підлягає стягненню недоплачений судовій збір у розмірі 7 876, 03 грн. (8 644, 43 грн. - 768, 40 грн.)

Згідно ч. 1 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

За ч.3 ст. 133 ЦПК України до витрат, пов`язаних з розглядом судової справи, належать зокрема, витрати на професійну правничу допомогу.

Відповідно до наданої до суду копії витягу угоди про надання правової допомоги, укладеної 09.12.2019р. між ОСОБА_7 та адвокатом Вигнанюк Т.Л., адвокат взяв на себе зобов`язання надати правничу допомогу у вигляді представництва інтересів клієнта в Овідіопольському районному судді Одеської області.

Згідно копії квитанції до прибуткового касового ордеру №008 від 09.12.2019 ОСОБА_7 сплачено гонорар у розмірі 10 000 грн.

Відповідно до ч. 3 ст. 137 ЦПК України для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Згідно ч. 4 ст. 137 ЦПК України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Частиною 1 ст. 26 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" передбачено, що адвокатська діяльність здійснюється на підставі договору про надання правової допомоги.

Нормами ст. 30 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" передбачено, що гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.

Отже, склад та розміри витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги, документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордеру, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження).

Керуючись встановленими законом принципами виваженості та розумності, суд вважає що позивач ОСОБА_7 не надав належних доказів на підтвердження зазначених витрат.

Згідно до п.9, п.10 ст. 158 ЦПК України у випадку залишення позову без розгляду, закриття провадження у справі або у випадку ухвалення рішення щодо повної відмови у задоволенні позову суд у відповідному судовому рішенні зазначає про скасування заходів забезпечення позову. У такому разі заходи забезпечення позову зберігають свою дію до набрання законної сили відповідним рішенням або ухвалою суду.

Приймаючи до уваги, що суд відмовляє у задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 , заходи забезпечення позову, які були вжиті на підставі ухвали Овідіопольського районного суду від 28 жовтня 2020 року, підлягають скасуванню.

Відповідно до ст.141 ЦПК України суд стягує з відповідача ОСОБА_2 на користь позивача ОСОБА_7 8644, 50 гривен судового збору, оплата якого підтверджено належним чином завіреною копією квитанції №26 від 28.11.2019 р., що є у матеріалах справи.

Керуючись ст.ст.12,13,76-82,89,141,158, 258,259,263-268,272,273 ЦПК України,

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_4 до ОСОБА_2 задовольнити.

Виключити частку у вигляді майна, що є особистою приватною власністю ОСОБА_5 - будівлі і споруди кафе-магазину з кімнатами для відпочинку, загальною площею 648,9 кв.м., розташовані за адресою: АДРЕСА_1 , із спільного майна подружжя, набутого ОСОБА_2 під час шлюбу з ОСОБА_6 .

У задоволені позовних вимог ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , за участю третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору: Приватний нотаріус Овідіопольського районного нотаріального округу Мірошниченко Наталія Миколаївна, ОСОБА_11 про визнання права на частку у спільній сумісній власності подружжя та права на частку у спадщині - відмовити.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судові витрати у розмірі 8 644 гривень 50 копійок.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь держави недоплачений судовій збір у розмірі 7 876 гривень 03 копійок.

Скасувати заходи забезпечення позову, які були вжиті на підставі ухвали Овідіопольського районного суду від 28 жовтня 2020 року у справі № 509/6639/19.

Скасувати арешт на: - транспортний засіб "MITSUBISHI", 2004 року виробництва, реєстраційний номер НОМЕР_1 ; - транспортний засіб "FORD", 1995 року виробництва, реєстраційний номер НОМЕР_2 ; - житловий будинок, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_3 ; - земельну ділянку, кадастровий номер 123755100:02:003:0191, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_3 ; - об`єкт нерухомого майна - будівлі та споруди кафе-магазину з кімнатами для відпочинку, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 .

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів, а з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя: Кочко В.К.