У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

08.07.2022 Справа №607/8504/22

Тернопільський міськрайонний суд Тернопільської області в складі судді Братасюка В.М., розглянувши позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ майна подружжя ,-

ВСТАНОВИВ:

На адресу суду надійшов позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ майна подружжя, змістом прохальної частини якого позивачка просить відступити від рівності часток і виділити їй в особисту власність майно на суму 18 313 567, 40 гривень.

За правилами ст. 177 ЦПК України, позивач повинен додати до позовної заяви її копії та копії всіх документів, що додаються до неї, відповідно до кількості відповідачів і третіх осіб. До позовної заяви додаються документи, що підтверджують сплату судового збору у встановлених порядку і розмірі, або документи, що підтверджують підстави звільнення від сплати судового збору відповідно до закону.

В порушення ст. 177 ЦПК України, позивачем з вимоги немайнового характеру, не додано доказів сплати судового збору в суму 7 443 гривень з вимоги майнового характеру про поділ майна при розірванні шлюбу.

Щодо заявленого клопотання про відстрочення сплати судового збору, Суд наголошує таке.

У своїй практиці Європейський суд зазначає, що право на доступ до суду, закріплене у статті 6 § 1 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, не є абсолютним: воно може бути піддане допустимим обмеженням, оскільки вимагає за своєю природою державного регулювання. Держави-учасниці користуються у цьому питанні певною свободою розсуду. Однак суд повинен прийняти в останній інстанції рішення щодо дотримання вимог Конвенції; він повинен переконатись у тому, що право доступу до суду не обмежується таким чином чи такою мірою, що сама суть права буде зведена нанівець. Крім того, подібне обмеження не буде відповідати статті 6 § 1, якщо воно не переслідує легітимної мети та не існує розумної пропорційності між використаними засобами та поставленою метою.

Згідно з частиною першою статті 8 Закону України "Про судовий збір" суд, з врахуванням майнового стану сторони, може своєю ухвалою за її клопотанням відстрочити або розстрочити сплату судового збору на певний строк, але не довше ніж до ухвалення судового рішення у справі за певних умов, визначених в п. 1, 2 та 3.

(!) Відтак диспозиція ч.1 ст. 8 ЗУ "Про судовий збір" вимагає від суду безумовне врахування майнового стану заявника.

Вичерпного і чіткого переліку документів про майновий стан особи закон не містить, тому суд встановлює можливість сплатити судовий збір на підставі поданих доказів за своїм внутрішнім переконанням. Підстави для відмови суду у подібних клопотаннях мають бути достатньо аргументовані.

Оцінюючи фінансовий стан особи, яка звертається до суду з вимогою про звільнення її від сплати судового збору, зменшення його розміру, надання відстрочки чи розстрочки в його сплаті, національні суди повинні встановлювати наявність у такої особи реального доходу (розмір заробітної плати, стипендії, пенсії, прибутку тощо), рухомого чи нерухомого майна, цінних паперів, можливості розпорядження ними без значного погіршення фінансового становища (рішення ЄСПЛ у справах: «Княт проти Польщі» («Kniat v. Poland») від 26 липня 2005 року; «Єдамскі та Єдамска проти Польщі» («Jedamski and Jedamska v. Poland») від 26 липня 2005 року).

Позивачка просить відстрочити сплату судового збору, покликаючись на перебування на її утриманні двох дітей та невеликий дохід; при цьому на підтвердження майнового стану надає лише копію відомостей з ДРФО платників податків.

Суд наголошує, що з наданих позивачем додатків до позовної заяви неможливо встановити чи дійсно у неї існує важке майнове становище за відсутності інших достатніх, за стандартом доказування «поза розумним сумнівом», доказів - інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна про відсутність у них будь-якого нерухомого майна, інформації з сервісного центру МВС про наявність/відсутність транспортних засобів, наявність банківських вкладів, цінних паперів, тощо.

Окремо Суд констатує про фінансову спроможність позивачки, оскільки це зазначено ОСОБА_1 в текст позову, сплатити витратити на послуги фахівця в галузі права суму в розмірі 15 000 гривень, що вдвічі більше суми судового збору.

Оскільки обов`язок доказування обставин, встановлення яких є необхідним для вирішення питання звільнення від сплати судового збору, покладається саме на позивача, Суд наголошує на недоведеності останньою викладених фактів, необхідних до задоволення заяви.

А тому, в силу вимог ч. 1 ст. 185 ЦПК України, позов підлягає залишенню без руху з наданням позивачу строку для усунення виявленого недоліку.

На підставі наведеного, керуючись ст. 185 ЦПК України, -

УХВАЛИВ:

В задоволенні клопотання про відстрочення сплати судового збору відмовити.

Позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ майна подружжя залишити без руху, надавши строк для усунення недоліків, що не може перевищувати десяти днів з дня отримання копії ухвали.

У випадку невиконання зазначених в ухвалі вимог позовна заява вважатиметься неподаною і буде повернена.

Головуючий суддяВ. М. Братасюк