н/п 4-с/490/6/2022 Справа № 490/1941/21
Центральний районний суд м. Миколаєва
__________________________________________________________________________
У Х В А Л А

Іменем України

29 листопада 2022 року Центральний районний суд м. Миколаєва у складі:

головуючого судді - Гуденко О.А.

при секретарі - Савенко Є.В.,

без участі сторін,

розглянувши у відкритому судовому засіданні ОСОБА_1 , заінтересована особа: ТОВ «Факторингова компанія «Вектор Плюс» на дії Головного державного виконавця Центрального відділу державної виконавчої служби у місті Миколаєві Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) Кіртока Антона Анатолійовича, -

В С Т А Н О В И В:

16.03.2021 року ОСОБА_2 Скаржник звернувся до суду зі скаргою, в якій просить визнати постанову Головного державного виконавця Центрального відділу державної виконавчої служби у місті Миколаєві Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) Кіртока Антона Анатолійовича про визнання протиправною постанови ЗВП №47484037 від 12.02.2021 року про передачу майна стягувачу та похідний від неї акт від 12.02.2021 року про передачу майна стягувачу в рахунок погашення боргу.

Свою скаргу ОСОБА_1 обґрунтовує тим, що заочним рішенням Центрального районного суду м. Миколаєва від 30.03.2009 року у справі за позовом ВАТ «Сведбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за договором кредиту №1401/0107/74-001 від 24.01.2007 року, позовні вимоги задоволено повністю, вирішено стягнути з ОСОБА_1 на користь ВАТ «Сведбанк» заборгованість по кредитному договору в розмірі 471453,89 грн. та судові витрати у розмірі 1730 грн. 28.11.2012 року між ПАТ «Сведбанк» та ТОВ «Факторингова компанія «Вектор Плюс» було укладено договір факторингу №15відпоідно до якого на користь ПАТ «Факторингова компанія «Вектор Плюс» було відступлено право вимоги за кредитним договором №1401/0107/74-001 від 24.01.2007 року, а отже ТОВ «Факторингова компанія «Вектор Плюс» набуло прав кредитора за вказаним кредитним договором. Ухвалою Центрального районного суду м. Миколаєва від 10.07.2013 року замінено стягувача ПАТ «Сведбанк» на ТОВ «ФК «Вектор Плюс». 27.03.2015 року новий кредитор повторно звернувся до органу примусового виконання з заявою про примусове виконання рішення Центрального районного суду м. Миколаєва від 30.03.2009 року у справі №2-4-1558/09 (виконавчий лист №2-4-1558/09 від 03.06.2009 року). 03.06.2009 року було відкрито виконавче провадження №47044457. Ухвалою Центрального районного суду м. Миколаєва від 15.02.2019 року вирішено задовольнити подання державного виконавця Центрального ВДВС м. Миколаїв ГТУ у Миколаївській області та звернуто стягнення на нерухоме майно боржника ОСОБА_1 , а саме: нежитлові приміщення підвалу в літ. Мпд, які знаходяться за адресою: АДРЕСА_1 у виконавчому провадження №47044457. Вказані нежитлові приміщення є предметом іпотеки наданої у забезпечення кредитного договору №1401/0107/74-001 від 24.01.2007 року. Договір іпотеки посвідчений 24.01.2007 року приватним нотаріусом ММНО Рудою О.М., зареєстрований в реєстрі №33. У березні 2020 року державний виконавець передав предмет іпотеки для продажу з публічних торгів у зведеному виконавчому провадженні №47484037 з метою задоволення вимог : - ПАТ КБ «Приватбанк» згідно наказу №915/1027/15 від 27.07.2015 року, виданого Господарським судом Миколаївської області; - ДПІ у Заводському районі м. Миколаєва, згідно виконавчого листа №2а-6766/12/1470 від 26.03.2013 року, виданого Миколаївським окружним адміністративним судом; - ТОВ «ФК Вектор Плюс», згідно виконавчого листа №2-4-1558/09 від 03.06.2009 року, виданого Центральним районним судом м. Миколаєва. Перші та другі електронні торги, призначені 17.04.2020 року за стартовою ціною 432000 грн. та на 04.06.2020 року за стартовою ціною 345600 грн. не відбулись за відсутності допущених учасників торгів. Треті торги призначені на 28.12.2020 року за стартовою ціною 302000 грн. не відбулись за відсутністю учасників торгів. Про результати електронних торгів організатор торгів у той же день повідомив усіх зацікавлених осіб. Стягувач був повідомлений про результати торгів шляхом розміщення у відкритому доступі протоколу проведення електронних торгів №513158, сформованого 28.12.2020 року о 22:00:02. 31.12.2020 року державний виконавець за вих.№131082 надіслав на адресу ТОВ «ФК «Вектор Плюс» 19.01.2021 року, а 20.01.2021 року стягувач подав заяву про залишення за собою непроданого майна, яка надійшла до ВДВС 02.02.2021 року. 12.02.2021 року державним виконавцем винесено постанову ЗВП №47484037 про передачу майна стягувачу ТОВ «ФК «Вектор Плюс» в рахунок погашення боргу за ціною третіх електронних торгів. 12.02.2021 року державним виконавцем на підставі вказаної постанови, складено відповідний акт про передачу майна стягувачу в рахунок погашення боргу, затверджений виконуючим обов`язки начальника відділу Оленою Гордашко. Постанову та акт отримані боржником 03.03.2021 року. Скаржник вважає, постанову ЗВП №47484037 від 12.02.2021 року про передачу майна стягувачу та похідний від неї акт протиправним з наступних підстав. Залишення за собою предмета іпотеки Іпотекодержателем оформлюється протокол і акт про реалізацію предмета іпотеки у порядку, встановленому ст. 47 ЗУ «Про іпотеку». У разі оголошення третіх прилюдних торгів такими, що не відбулися, іпотекодежатель має право залишити за собою предмет іпотеки за початковою ціною третіх прилюдних торгів. Однак скаржник стверджує, що державним виконавцем вказаних норм спеціального Закону не враховано, оскільки він керувався загальними положеннями ЗУ «Про виконавче провадження», згідно ч.6, ч. 7, ч.9 ст. 61 якого, у разі не реалізації майна з третіх електронних торгів виконавець повідомляє про це стягувачу і пропонує йому вирішити питання про залишення за собою нереалізованого майна, крім майна конфіскованого за рішенням суду. Постанова та акт є підставами для подальшого оформлення стягувачем прав власності на таке майно. За спеціальним законом такою підставою є протокол і акт про реалізацію предмета іпотеки, тоді як у загальному порядку для оформлення права власності вимагаються постанова та акт. Однак на думку державного виконавця тотожними є поняття «постанова» та «протокол», так само як і «акт про передачу майна стягувачу в рахунок погашення боргу» та «акт про реалізацію предмета іпотеки». Скаржник вважає, що державним виконавцем не враховані норми ЗУ «Про іпотеку» якими передбачена процедура окремого повідомлення державним виконавцем стягувача про результати торгів, які не відбулись, так само, як не передбачено винесення постанови про передачу предмета іпотеки стягувачу та оформлення акту про передачу майна стягувачу в рахунок боргу.

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 19.03.2021 року, визначено головуючого по справі суддю Черенкову Н.П.

Ухвалою судді Черенкової Н.П. від 06.12.2021 року було відведено суддю Черенкову Н.П. від розгляду скарги, скаргу була передана до канцелярії суду для визначення судді.

Протоколом повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 22.12.2021 року, визначено головуючого по справі суддю Гуденко О.А.

23.12.2021 року матеріали скарги передані на розгляд судді Гуденко О.А.

Ухвалою судді Гуденко О.А. від 23.12.2021 року прийнято до провадження справу за скаргою, призначено до судового засідання та витребувано копії зведеного виконавчого провадження №47484037 у головного державного виконавця Кірток А.А. Центрального ВДВС у м. Миколаєві Південного міжрегіонального управління міністерства юстиції (м. Одеси).

Скаржник подав до суду заяву про розгляд скарги за його відсутності та відсутності його представника, просить скаргу задовольнити.

Представник ТО «ФК «Вектор Плюс» адвокат Ковалевський Є.В. подав до суду клопотання про розгляд скарги без участі представника ТОВ «ФК «Вектор Плюс», просить відмовити в задоволенні скарги в повному обсязі.

Головний державний виконавець Центрального ВДВС у м. Миколаєві Південного міжрегіонального управління міністерства юстиції (м. Одеси) Кірток А.А. до суду не з`явився, надав копії матеріалів виконавчого провадження на виконання вимог ухвали суду від 23.12.2021 року, про день та час розгляду скарги повідомлений належним чином, про причини неявки суду не повідомив.

З огляду на викладене, враховуючи приписи ч.1,2 ст. 450 ЦПК, суд вважав за можливе провести розгляд скарги за відсутності не з`явившихся сторін.

У відповідності до вимог ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося.

Згідно з ч.1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до ст. 447 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи. Скарга подається до суду, який розглянув справу як суд першої інстанції.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про виконавче провадження» встановлено, що Виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Дослідивши письмові докази, які містяться в матеріалах справи, вислухавши учасників справи, суд приходить до наступних висновків.

Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини.

Заочним рішенням Центрального районного суду м. Миколаєва від 30.03.2009 року у справі за позовом ВАТ «Сведбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за договором кредиту №1401/0107/74-001 від 24.01.2007 року, позовні вимоги задоволено повністю, вирішено стягнути з ОСОБА_1 на користь ВАТ «Сведбанк» заборгованість по кредитному договору в розмірі 471453,89 грн. та судові витрати у розмірі 1730 грн.

28.11.2012 року між ПАТ «Сведбанк» та ТОВ «Факторингова компанія «Вектор Плюс» було укладено договір факторингу №15 відповідно до якого на користь ПАТ «Факторингова компанія «Вектор Плюс» було відступлено право вимоги за кредитним договором №1401/0107/74-001 від 24.01.2007 року, а отже ТОВ «Факторингова компанія «Вектор Плюс» набуло прав кредитора за вказаним кредитним договором.

Ухвалою Центрального районного суду м. Миколаєва від 10.07.2013 року замінено стягувача ПАТ «Сведбанк» на ТОВ «ФК «Вектор Плюс». 27.03.2015 року новий кредитор повторно звернувся до органу примусового виконання з заявою про примусове виконання рішення Центрального районного суду м. Миколаєва від 30.03.2009 року у справі №2-4-1558/09 (виконавчий лист №2-4-1558/09 від 03.06.2009 року).

03.06.2009 року було відкрито виконавче провадження №47044457.

Ухвалою Центрального районного суду м. Миколаєва від 15.02.2019 року вирішено задовольнити подання державного виконавця Центрального ВДВС м. Миколаїв ГТУ у Миколаївській області та звернуто стягнення на нерухоме майно боржника ОСОБА_1 , а саме: нежитлові приміщення підвалу в літ. Мпд, які знаходяться за адресою: АДРЕСА_1 у виконавчому провадження №47044457. Вказані нежитлові приміщення є предметом іпотеки наданої у забезпечення кредитного договору №1401/0107/74-001 від 24.01.2007 року. Договір іпотеки посвідчений 24.01.2007 року приватним нотаріусом ММНО Рудою О.М., зареєстрований в реєстрі №33.

У березні 2020 року державний виконавець передав предмет іпотеки для продажу з публічних торгів у зведеному виконавчому провадженні №47484037 з метою задоволення вимог : - ПАТ КБ «Приватбанк» згідно наказу №915/1027/15 від 27.07.2015 року, виданого Господарським судом Миколаївської області; - ДПІ у Заводському районі м. Миколаєва, згідно виконавчого листа №2а-6766/12/1470 від 26.03.2013 року, виданого Миколаївським окружним адміністративним судом; - ТОВ «ФК Вектор Плюс», згідно виконавчого листа №2-4-1558/09 від 03.06.2009 року, виданого Центральним районним судом м. Миколаєва.

Перші та другі електронні торги, призначені 17.04.2020 року за стартовою ціною 432000 грн. та на 04.06.2020 року за стартовою ціною 345600 грн. не відбулись за відсутності допущених учасників торгів. Треті торги призначені на 28.12.2020 року за стартовою ціною 302000 грн. не відбулись за відсутністю учасників торгів. Про результати електронних торгів організатор торгів у той же день повідомив усіх зацікавлених осіб.

Як вбачається з матеріалів зведеного виконавчого провадження № 47484037, стягувач ТОВ «ФК «Вектор Плюс» був повідомлений про результати торгів шляхом розміщення у відкритому доступі протоколу проведення електронних торгів №513158, сформованого 28.12.2020 року о 22:00:02. Також 31.12.2020 року державний виконавець за вих.№131082 надіслав на адресу ТОВ «ФК «Вектор Плюс» , яка отримана представником стягувача 19.01.2021 року, про що свідчить його підпис в матеріалах ВП.

22 січня 2021 року стягувач направив ВДВС та на адресу боржника ОСОБА_1 заяви від 20.01.2021 року про залишення за собою непроданого майна, які надійшли до ВДВС 02.02.2021 року, атакож просив винести Постанову та скласти Акт про передачу майна стягувачу за ціною третіх електронних торгів.

12.02.2021 року державним виконавцем винесено постанову ЗВП №47484037 про передачу майна стягувачу ТОВ «ФК «Вектор Плюс» в рахунок погашення боргу за ціною третіх електронних торгів. 12.02.2021 року державним виконавцем на підставі вказаної постанови, складено відповідний акт про передачу майна стягувачу в рахунок погашення боргу, затверджений виконуючим обов`язки начальника відділу Оленою Гордашко.

12.02.2020 року державним приватним виконавцем в межах виконавчого провадження ЗВП №47484037 складено акт про передачу майна стягувачу у рахунок погашення боргу.

Як вбачається зі змісту зазначеного акту, державний виконавець передав стягувачу ТОВ «ФК «Вектор плюс» в рахунок погашення заборгованості нежитлові приміщення підвалу, загальною площею 62,3 кв.м. які розташовані в АДРЕСА_1 , які належать ОСОБА_1 .

Постанову та акт отримані боржником 03.03.2021 року.

Як вбачається з матеріалів ВП, Постановою дежавного виконавця Кіртока А.А. 25.01.2022 року повернуто виконавчий документ виконавчий лист № 2-4-1558/09 стягувачу ТОВ «ФК «Вектор Плюс» за його заявою.

Скаржник вважає, що приватним виконавцем неправомірно винесено постанову про передачу майна стягувачу у рахунок погашення боргу від 12.02.2021 року ЗВП № 47484037 та акт про передачу майна стягувачу у рахунок погашення боргу від 12.02.2021 року ЗВП № 47484037.

Як зазначено вище, державний виконавець посилається на норми та ст. 61 Закону України «Про виконавче провадження».

Державний виконавець, як зазначено вище, звернув стягнення та в подальшому передав у власність стягувачу нежитлові приміщення підвалу , загальною площею 62,3 кв.м. які розташовані в АДРЕСА_1 , які належать ОСОБА_1 .

Зазначене майно є предметом іпотеки відповідно до іпотечного договору, посвідченого 24.01.2007 року приватним нотаріусом ММНО Рудою О.М., зареєстрований в реєстрі №33. Іпотекодержателем за зазначеним договором іпотеки є Публічне акціонерне товариство "Сведбанк».

Іпотекодателем за зазначеним договором іпотеки є громадянин України ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , адреса реєстрації: АДРЕСА_2 .

Відповідно до статті 1 Закону України «Про виконавче провадження» № 606-ХІУ виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження та примусове виконання рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій органів і посадових осіб, визначених у цьому Законі, що спрямовані на примусове виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), які провадяться на підставах, в межах повноважень та у спосіб, визначених цим Законом, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону та інших законів, а також рішеннями, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

За змістом частини першої статті 33 Закону України «Про виконавче провадження» у разі якщо в органі державної виконавчої служби відкрито кілька виконавчих проваджень про стягнення коштів з одного боржника, вони об`єднуються у зведене виконавче провадження і на майно боржника накладається арешт у межах загальної суми стягнення, виконавчого збору і можливих витрат, пов`язаних з організацією та проведенням виконавчих дій.

Відповідно до ч. 1 ст. 48 Закону звернення стягнення на майно боржника полягає в його арешті, вилученні (списанні коштів з рахунків) та примусовій реалізації.

Частинами 1,3 ст. 50 Закону визначено, що звернення стягнення на об`єкти нерухомого майна здійснюється у разі відсутності в боржника достатніх коштів чи рухомого майна. При цьому в першу чергу звертається стягнення на окрему від будинку земельну ділянку, інше приміщення, що належать боржнику. В останню чергу звертається стягнення на житловий будинок чи квартиру, в якому фактично проживає боржник.

Частинами першою, сьомою-десятою статті 61 Закону України «Про виконавче провадження» ( в редакції, що діяла на час виникнення спрних правовідносин) визначено, що реалізація арештованого майна, крім майна, вилученого з обігу згідно із законом, та майна, зазначеного в частині восьмій статті 57 цього Закону, здійснюється шляхом його продажу на прилюдних торгах, аукціонах або на комісійних умовах.

Не реалізоване на електронних торгах нерухоме майно виставляється на повторні електронні торги за ціною, що становить 85 відсотків, а рухоме майно - 75 відсотків його вартості, визначеної в порядку, встановленому статтею 57 цього Закону.

У разі повторної нереалізації майна нерухоме майно виставляється на треті електронні торги за ціною, що становить 70 відсотків, а рухоме майно - 50 відсотків його вартості, визначеної в порядку, встановленому статтею 57 цього Закону.

У разі нереалізації майна на третіх електронних торгах виконавець повідомляє про це стягувачу і пропонує йому вирішити питання про залишення за собою нереалізованого майна, крім майна, конфіскованого за рішенням суду.

У разі якщо стягувач протягом 10 робочих днів з дня отримання повідомлення виконавця письмово не заявив про своє бажання залишити за собою нереалізоване майно, арешт з майна знімається і воно повертається боржникові. За відсутності у боржника іншого майна, на яке може бути звернено стягнення, виконавчий документ повертається стягувачу без виконання.

У разі якщо стягувач виявив бажання залишити за собою нереалізоване майно, він зобов`язаний протягом 10 робочих днів з дня надходження від виконавця відповідного повідомлення внести на відповідний рахунок органу державної виконавчої служби або рахунок приватного виконавця різницю між вартістю нереалізованого майна та сумою коштів, що підлягають стягненню на його користь, якщо вартість нереалізованого майна перевищує суму боргу, яка підлягає стягненню за виконавчим документом. За рахунок перерахованих стягувачем коштів оплачуються витрати виконавчого провадження, задовольняються вимоги інших стягувачів та стягуються виконавчий збір і штрафи, а залишок коштів повертається боржникові.

Майно передається стягувачу за ціною третіх електронних торгів або за фіксованою ціною. Про передачу майна стягувачу в рахунок погашення боргу виконавець виносить постанову. За фактом такої передачі виконавець складає акт. Постанова та акт є підставами для подальшого оформлення стягувачем права власності на таке майно.

Згідно із ст. 5 Закону України "Про виконавче провадження" примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких встановлюються Законом України "Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів".

Згідно ст. 3 Закону України "Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів" завданням органів державної виконавчої служби та приватних виконавців є своєчасне, повне і неупереджене виконання рішень, примусове виконання яких передбачено законом.

Отже, державним виконавцем вчинено дії щодо передачі майна у власність іпотекодержателю у чіткій відповідності до вимог статті 61 Закону України «Про виконавче провадження» в редакції, що діяла на час виникнення спірних правовідносин.

Щодо посилання скаржника на те, що не всі стягувачі у зведеному виконавчому провадженні були повідомлені про результатаи прилюдних торгів, що могло, на його думку, привестидопорушення черговості за положеннями ст. 46 ЗУ «Про виконавче провадження» , то Велика Палата Верховного Суду вже звертала увагу на те, що право чи інтерес мають бути захищені судом у належний спосіб, який є ефективним (пункт 57 постанови від 05.06.2018 у справі № 338/180/17), тому суд повинен відмовляти у задоволенні позовної вимоги, яка не відповідає ефективному способу захисту права чи інтересу (висновки у пунктах 72-76 постанови Великої Палати Верховного Суду від 07.11.2018 у справі № 488/5027/14-ц).

Суд прийшов до переконання про те, що скаржником не доведено, що його право або цивільний інтерес порушено саме фактом неповідомлення державним виконавцем інших стягувачів, крім стягувача-іпотекодержателя, щодо результатів прилюдних торгів з реалізації предмета іпотеки, переданого в забезпечення виконання зобов`язань боржника у зведеному ВП , та в даному випадку таке порушення державного виконавця, якщо вона навіть і мало місце, не свідчить про порушення прав ОСОБА_1 , як боржника та іпотекодавця.

Відповідно до ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

У розумінні закону суб`єктивне право на захист - це юридично закріплена можливість особи скористатися заходами правоохоронного характеру для поновлення порушеного права і припинення дій, які порушують це право.

Крім того, за змістом процесуального законодавства захисту в цивільному суді підлягає не лише порушене суб`єктивне право, а й охоронюваний законом інтерес.

Відповідно до Рішення Конституційного Суду України від 01 грудня 2004 року поняття "охоронюваний законом інтерес" слід розуміти як прагнення до користування конкретним матеріальним та/або нематеріальним благом, як зумовлений загальним змістом об`єктивного і прямо не опосередкований у суб`єктивному праві простий легітимний дозвіл, що є самостійним об`єктом судового захисту та інших засобів правової охорони з метою задоволення індивідуальних та колективних потреб, які не суперечать Конституції та законам України, суспільним інтересам, справедливості, добросовісності, розумності та іншим загально правовим засадам.

Твердження скаржника, що державний виконавець повинен був вчиняти дії щодо передачі майна у власність іпотекодержателю, керуючись виключно нормами спеціального Закону, в даному випадку ст. 49 Закону України «Про іпотеку», та придбання предмету іпотеки оформлювати протоколом та актом про реалізацію предмета іпотеки у порядку, встановленому статтею 47 цього Закону, а не Постановою та Актом про передачу майна стягувачу у відповідності до ст. 61 ЗУ «Про виконавче провадження» - також жодним чином не порушує права ОСОБА_1 як боржника у даному виконавчому провадженні .

Так, скаржником не надано суду жодних доказів щодо погашення ним боргу перед стягувачем та іпотекодержателем ТОВ ФК «Ветор Плюс» . Жодним чином не обгрунтовано яким чином порушує його права така реалізація предмету іпотеки , яка оформлена документами хоч і з іншою назвою, проте які за своєю правовою природою та суттю направлені на реалізацію прав іпотекодержателя та мають наслідком один і той самий результат- передачу предмета іпотеки стягувачу в рахунок погашення боргу, який існує .

Сам по собі факт зазначення державним виконавцем при вчиненні дій щодо передачі в рахунок погашення боргу майна стягувачу на підставі його заяви у відповідності до передбаченої діючим законодавством процедури положень ст. 61 ЗУ «Про виконавче провадження, а не ст. 47-49 ЗУ «Про іпотеку» (як-то стверджує скаржник) - не створює для боржника будь-якого звільнення від обов`язку сплатити борг саме у такому розмірі, який вказано у виконавчому документі та не звільняє забезпечувальне обтяження на спірне майно.

Згідно із ч. 3 ст. 451 ЦПК України , якщо оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність були прийняті або вчинені відповідно до закону, в межах повноважень державного виконавця або іншої посадової особи органу державної виконавчої служби, приватного виконавця і право заявника не було порушено, суд постановляє ухвалу про відмову в задоволенні скарги. Враховуючи викладене вище, враховуючи те, що ОСОБА_1 , та його представником не надано суду доказів, що Головним державним виконавцем Центрального відділу державної виконавчої служби у місті Миколаєві Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) Кіртоком Антоном Анатолійовичем вчинено виконавчі дії не у відповідності до Закону України «Про виконавче провадження», і що дії державного виконавця призвели до порушення охоронюваних законом прав та інтересів скаржника - тому суд знаходить вимоги скарги не обґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню.

Керуючись Законом України «Про виконавче провадження», статтями 3, 4, 12, 13, 76-81, 259-261, 268, 352-355, 447-451 ЦПК України, суд, -

У Х В А Л И В :

У задоволенні скарги ОСОБА_1 , заінтересована особа: ТОВ «Факторингова компанія «Вектор Плюс» на дії Головного державного виконавця Центрального відділу державної виконавчої служби у місті Миколаєві Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) Кіртока Антона Анатолійовича, - відмовити.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку шляхом подачі апеляційної скарги протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення до Миколаївського апеляційного суду.

Учасник справи, якому ухвала суду не була вручена у день її складання, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Повний текст ухвали виготовлено 05 грудня 2022 року.

Суддя Гуденко О.А.