Справа № 357/4749/22
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

29 листопада 2022 року Білоцерківський міськрайонний суд Київської області у складі:

головуючого судді Орєхова О. І. ,

за участю секретаря Сокур О. В.,

позивача ОСОБА_1 ,

представника позивача ОСОБА_2 ,

представника відповідача ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні в спрощеному позовному провадженні в залі суду № 2 в м. Біла Церква цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до Комунального некомерційного підприємства Київської обласної ради «Київський обласний центр екстреної медичної допомоги та медицини катастроф» про визнання незаконними та скасування наказу про притягнення до дисциплінарної відповідальності, наказу про звільнення, поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та моральної шкоди, -

В С Т А Н О В И В :

В червні 2022 року позивач ОСОБА_1 звернувся до Білоцерківського міськрайонного суду Київської області з позовною заявою до Комунального некомерційного підприємства Київської обласної ради «Київський обласний центр екстреної медичної допомоги та медицини катастроф» про поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та моральної шкоди, посилаючись на наступні обставини.

Наказом № 230 від 04.10.2005 р. він був прийнятий на роботу на посаду водія І-класу санітарного автомобіля на Білоцерківську станцію швидкої медичної допомоги.

Наказом № 90-к від 31.12.2012 р. він був звільнений по ст. 36 п.5 КЗпП України - по переводу до КЗ КОР «Київський обласний центр екстреної медичної допомоги та медицини катастроф». Це переведення мало місце у зв`язку з реорганізацією.

Наказом № 2-к від 02.01.2013 р. він був прийнятий на посаду водія І-класу санітарного автомобіля по переводу з Білоцерківської СШМД. Фактично він залишився працювати на тому ж місці і на тій же посаді, але змінилась назва закладу.

Відповідно до наказу № 5-о від 04.02.2019 р. змінено назву посади на водій автотранспортних засобів (санітарний транспорт).

Згідно з наказом № 27 від 11,02.2020 р. - рішенням Київської обласної ради VІІ скликання від 21.01.2020 р. № 818-33-VІІ Комунальний заклад КОР «Київський обласний центр екстреної медичної допомоги та медицини катастроф» реорганізовано шляхом перетворення в Комунальне некомерційне підприємство Київської-обласної ради «Київський обласний центр екстреної медичної допомоги та медицини катастроф» (далі по тексту - Центр).

Таким чином, фактично на одному місці він працював з 2005 року. За цей період мав заохочення по роботі у вигляді подяки.

Жодного разу він не був притягнений до дисциплінарної відповідальності, оскільки ніколи не допускав будь-яких порушень трудової дисципліни, завжди сумлінно і якісно виконував свої посадові обов`язки. Про це свідчить той факт, що він з 2008 р. по 2019 р. виконував обов`язки старшого водія зміни.

26.03.2022 року його було направлено на службовому автомобілі на здійснення евакуаційних рейсів по маршруту з Макарова, який був в окупації, звідки ним було вивезено багато людей різного віку. Ця робота була дуже важкою морально і небезпечною, оскільки вони їхали на окуповану територію, де здійснювались обстріли, де дороги були заміновані і т. інше. Їхнє керівництво (директор Центру) на їх бригаду не видавала ніяких наказів про таке відрядження, а лише усні вказівки. Незважаючи на це вони виконали цю роботу, оскільки розуміли, що людям вкрай потрібна допомога. Дорогою вони потрапили під обстріл, натерпілись і вони і люди, яких вони вивозили. Їхнє керівництво на це ніяк не реагувало і навіть жодним чином не зафіксували факт такої роботи, лише виписані були дорожні листи. Також їх бригада направлялась на добове чергування в міста Ірпінь, Ворзель, Буча, Гостомель вже після їхнього звільнення, що також належно не оформлялось.

Взагалі, з того часу, як директором Центру стала ОСОБА_4 , робота та морально-психологічна ситуація в колективі Білоцерківської екстреної медичної допомоги стала погіршуватись. Став здійснюватися тиск на всіх працівників, оскільки вони всі ставали свідками численних зловживань (гуманітарною допомогою, паливом для автомобілів тощо). Хто не погоджувався на «співробітництво» з «довіреними особами» директора і виказував свої невдоволення зазнавав такого тиску і провокацій, що змушений був або звільнятись, або шукати захисту. Вони ми неодноразово звертались за допомогою до народного депутата Бабенка, прем`єр-міністра ОСОБА_5 , міністра охорони здоров`я ОСОБА_6 , до ЗМІ.

За керівництва ОСОБА_4 і її «соратників» їх трудовий колектив, який завжди і в любих умовах добре виконував свою роботу по охороні здоров`я населення, став буквально розсипатись, умови роботи створювались нестерпні - постійні безпідставні підозри та претензії, перевірки, обвинувачення, які не знаходили жодних підтверджень. Зрозумілим стало те, що їх змушують звільнитись, щоб прийняти на роботу таких людей, які не матимуть суперечок з начальством. І багато людей дійсно звільнились. А тих, хто став захищати свої права на чесні і нормальні умови праці, стали звільняти по різним надуманим підставам.

Так, 29 квітня та 3 травня 2022 р. спеціально присланий з ОСОБА_7 механік ОСОБА_8 , намагався пред`являти до нього претензії щодо неправильного використання палива. Ці претензії він категорично відкинув, оскільки вони нічим не були обґрунтовані.

Механік ОСОБА_9 попався, як він вважає, на крадіжці палива, яке намагався списати на нього та інших водіїв. 17 травня 2022 р. вони змушені були навіть викликати працівників поліції та МНС з цього приводу, оскільки в місці перебування (тимчасового проживання на Білоцерківській СЕМД) на території їхнього закладу було виявлено ємності з пальним. Поліція встановила цей факт, ведеться розслідування.

17.05.2022 року йому було вручено копію наказу за № 99-к від 16.05.2022 р. про звільнення з 18.05.2022 р., цю зміну він відпрацював повністю до 18.05.2022 р. Наказ про його звільнення підписано не лише генеральним директором Центру ОСОБА_10 , а й головним бухгалтером Стешенко Н., начальником відділу організаційного та правового забезпечення Прокопенко П., інспектором з кадрів ОСОБА_11 .

В тексті наказу вказано наступне: «Комунальним некомерційним підприємством Київської обласної ради «Київський обласний центр екстреної медичної допомоги та медицини катастроф» (надалі - «Центр») було встановлено, що водій автотранспортних засобів (санітарний автомобіль) Центру ОСОБА_1 , систематично, вказує невірні дані у дорожніх (шляхових) листах, що підтверджується Службовими записками № 257 від 18 квітня 2022 року та № 266 від 20 квітня 2022 року Начальника Білоцерківські станції екстреної медичної допомоги Центру, Поясненнями фельдшера з надзвичайних станів ОСОБА_12 та ОСОБА_1 , Актами (про проведення контрольних замірів) від 15 квітня 2022 року № 1, № 2, та від 19 квітня 2022 року №3 та № 4, Дорожніми (шляховими) листами № 742, № 817, № 1068, № 1355, а також даними GPS моніторингу MAPON. Також Центром було встановлено приховування ОСОБА_1 нестачі дизельного палива, що підтверджується Службовою запискою № 311 від 13 травня 2022 року В.о. Начальника Білоцерківської станції екстреної медичної допомоги Центру та долученими до неї матеріалами.

Таким чином, він вважає, що звільненням були грубо порушені його трудові права, так як звільнення проведено незаконно.

З вини відповідача він вимушено не працюю з 18.05.2022 р.

Крім того, дії відповідача завдали йому моральну шкоду, яка полягає у моральних страждання, оскільки після його звільнення був змінений усталений спосіб життя, нормальні життєві зв`язки, він змушений докладати додаткових зусиль для організації свого життя в тяжкий воєнний стан, піклуватись про засоби до існування та інше. Була принижена його професійна і особиста гідність. Він змушений витрачати свій час та кошти для захисту порушеного конституційного права на працю. Завдану йому моральну шкоду оцінює в п`ять тисяч гривень.

Просив суд поновити його на посаді водія автотранспортних засобів (санітарний автомобіль) КНП КОР «Київський обласний центр екстреної медичної допомоги та медицини катастроф» з 18.05.2022 р., стягнути з відповідача - КНП КОР «Київський обласний центр екстреної медичної допомоги та медицини катастроф» на його користь середній заробіток за час вимушеного прогулу починаючи з 18.05.2022 р. по день поновлення на роботі, стягнути з відповідача на його користь завдану моральну шкоду у розмірі п`ять тисяч гривень та стягнути з відповідача на його користь судові витрати по справі ( а. с. 1-6 том 1).

Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 17.06.2022 року ( а. с. 24 том 1) головуючим суддею визначено суддю Орєхова О.І. та матеріали справи передані для розгляду.

Відповідно до ч. 1 ст. 187 ЦПК України за відсутності підстав для залишення позовної заяви без руху, повернення позовної заяви чи відмови у відкритті провадження суд відкриває провадження у справі протягом п`яти днів з дня надходження позовної заяви або заяви про усунення недоліків, поданої в порядку, передбаченому статтею 185 цього Кодексу.

Згідно п. 2 ч. 1 ст. 274 ЦПК України у порядку спрощеного позовного провадження розглядаються справи, що виникають з трудових відносин.

Ухвалою судді від 23 червня 2022 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у даній справі. Постановлено провести розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням ( викликом ) сторін. Призначено судове засідання у справі на 19 липня 2022 року ( а. с. 29-30 том 1 ).

18 липня 2022 року за вх. № 23332 судом отримано заяву про збільшення/уточнення розміру позовних вимог, яка обґрунтована наступним.

17.06.2022 р. він звернувся до суду з позовом про поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та моральної шкоди.

Оскільки наказ про звільнення його з роботи йому було вручено 17.05.2022 р., а позовна давність по цій категорії справ спливала 18.06.2022 р., він підготував позовну заяву врахуванням наявних у нього на руках документів і подав її до суду, при цьому звертаючись до відповідача та не отримуючи витребувані документи для можливості уточнення позову.

Так, лише 07.07.2022 р. адвокатом було отримано відповідь на запит від 07.06.2022 р. і лише з цієї відповіді він дізнався про існування наказу за № 4-с від 09.05.2022 р. «Про притягнення до дисциплінарної відповідальності ОСОБА_1 », згідно якого йому було оголошено догану. До цього часу йому нічого не було відомо про такий наказ, його копія йому не вручалась і під розписку з ним він ознайомлений не був.

Тобто, без існування прихованого від нього наказу № 4-с від 09.05.2022 р. відповідач не мав навіть формальних підстав для його звільнення згідно п. 3 ч.1 ст. 40 КЗпП України.

Тому він вважає, що вирішення спору про визнання незаконним наказу про накладення дисциплінарного стягнення неможливо розглянути позов про визнання незаконним наказу про звільнення та поновлення на роботі.

Так, із наказу № 4-с від 09.05.2022 р. вбачається, що до дисциплінарної відповідальності у вигляді догани його було притягнуто на підставі Протоколу засідання Комісії зі службового розслідування від 28.04.2022 р. ніби за порушення вимог п.2.15 Посадової інструкції водія автотранспортних засобів ( санітарний автомобіль) КНП КОР «КОЦЕМД МК» та абзацу 2 п.15 Правил внутрішнього трудового розпорядку, «який діяв нечесно (проявив нещирість) - не надав відомостей про особу, яка пошкодила камери відео спостереження № 9 та № 12, хоча точно знає хто саме вчинив відповідне пошкодження, та не зупинив її».

Тобто, догану він отримав за «прояв нещирості», «ненадання відомостей» і т. д., які є оціночними судженнями на підставі безпідставних припущень членів Комісії зі службового розслідування, про що зазначено в Протоколі від 28.04.2022 р.

Окремо зауважує, що висновки Комісії ґрунтуються на усному висновку інженера- електроніка, а також на те, що Комісія не змогла встановити, хто саме здійснив пошкодження кабелів відео спостереження, але вважає, що це точно знають водії ОСОБА_13 , ОСОБА_14 ОСОБА_15 .

У наказі продубльовано висновок Комісії про те, що він, ніби порушив п.2.15 Посадової інструкції водія та абз.2 п.15 Правил внутрішнього трудового розпорядку.

Він категорично стверджує, що не знає, хто, коли і яким чином пошкодив будь-які кабелі до будь-яких відеокамер в гаражному приміщенні Білоцерківської станції екстреної медичної допомоги, тому він не міг надати таку інформацію.

Вважає, що у відповідача не було жодних законних підстав для притягнення його до дисциплінарної відповідальності по вказаному факту, оскільки він нічого не порушував, завжди сумлінно ставився до виконання своїх трудових обов`язків.

Оголошення йому догани, як і звільнення, проведені незаконно, безпідставно, з порушенням трудового законодавства. Ніякої трудової дисципліни він не порушував. Недобросовісна поведінка відповідача (приховування наказу про оголошення йому догани) призвели до того, що він в позовній заяві про поновлення його на роботі не міг зазначити також позовну вимогу про визнання незаконним та скасування наказу про притягнення його до дисциплінарної відповідальності.

Тому, просив суд поновити йому строк для подачі заяви про збільшення/уточнення розміру позовних вимог та прийняти її до розгляду. Визнати незаконним та скасувати наказ генерального директора Комунального некомерційного підприємства Київської обласної ради «Київський обласний центр екстреної медичної допомоги та медицини катастроф» № 4-с від 09.05.2022 р. про притягнення до дисциплінарної відповідальності ОСОБА_1 . Визнати незаконним та скасувати наказ генерального директора Комунального некомерційного підприємства Київської обласної ради «Київський обласний центр екстреної медичної допомоги та медицини катастроф» № 100-к від 16.05.2022 р. про звільнення ОСОБА_1 . Поновити його на посаді водія автотранспортних засобів (санітарний автомобіль) КНП КОР «Київський обласний центр екстреної медичної допомоги та медицини катастроф» з 18.05.2022 р. Стягнути з відповідача - КНП КОР «Київський обласний центр екстреної медичної допомоги та медицини катастроф» на його користь середній заробіток за час вимушеного прогулу починаючи з 18.05.2022 р. по день поновлення на роботі, завдану йому моральну шкоду у розмірі п`ять тисяч гривень та судові витрати по справі ( а. с. 35-39 том 1).

19 липня 2022 року за вх. № 23401 судом отримано відзив на позовну заяву, в якому просили відмовити в задоволенні позовних вимог в повному обсязі, мотивуючи тим, що Позивач здійснює систематичне приховування нестачі дизельного пального шляхом невірного відображення у шляхових (дорожніх) листах пройденого кілометражу та кількості літрів дизельного пального у баку автомобіля. Такі дії Позивач були кваліфіковані як порушення положень пунктів 2.15., 2.18., 2.20 Посадової інструкції водія автотранспортних засобів (санітарний автомобіль) Відповідача та абзацу 2 пункту 15. пункту 16 Правил внутрішнього трудового розпорядку Відповідача, які вчинені ним з прямим умислом.

Згідно пункту 29 Правил внутрішнього трудового розпорядку Відповідача, вищевказані порушення є порушенням трудової дисципліни. Отже Позивач порушив трудову дисципліну.

З огляду на те, що до Позивача раніше застосовувалися заходи дисциплінарного стягнення, Відповідачем було прийнято рішення про звільнення Позивача на підставі пункту 3 частини 1 статті 40 КЗпП України, про що 16 травня 2022 року видано Наказ № 100-к ( а. с. 195-198 том 1 ).

22 липня 2022 року за вх. № 24349 судом отримано відповідь на відзив ( а. с. 7-9 том 2 ).

В свою чергу, 04.08.2022 року за вх. № 26337 судом від відповідача отримано заперечення на відповідь на відзив ( а. с. 14-16 том 2 ).

Судом розгляд даної справи здійснювався неодноразово, останнього разу було оголошено перерву в судовому засіданні до 29.11.2022 року ( а. с. 59-64 том 2 ).

В судовому засіданні 03.11.2022 року в якості свідка був допитаний ОСОБА_16 ( а. с. 52-53 том 2 ), а в судовому засіданні 10.11.2022 року свідки ОСОБА_14 та ОСОБА_17 ( а. с. 59-64 том 2 ).

Свідок ОСОБА_16 пояснив, що він є водієм екстреної медичної допомоги, знає доборе ОСОБА_1 12 років, разом працювали. Він та інші водії вважають, що позивач був безпідставно звільнений, це думка всього колективу. Пояснив, що з початку війни ( з 24.02.2022 року ) заправляли автомобілі швидкої з каністр. Механік контролював заправку та робив опечатування баку.

Свідок ОСОБА_14 в судовому засіданні пояснив, що наразі він не працює, його було звільнено так як і ОСОБА_1 . До цього, він працював водієм екстреної медичної допомоги. З позивачем працював майже 20 років. Через конфлікт з механіком, почалися перевірки. Зазначив, що завжди показники кілометражу вказували згідно лічильника, фельдшер своїм підписом підтверджував кілометраж. Паливні баки опечатувалися та малася печатка. До палива вони не мають жодного відношення. Як позивач так і всі інші водії, в тому числі і він, обов`язки виконували належним чином. Підтвердив, що паливо почали заправляти автомобілі з каністр з лютого 2022 року. Механік особисто заливав паливо та опечатував паливний бак стрічкою, на якій була печатка підприємства та заклеєна скотчем. Також наголосив, що йому не було відомо про те, що були пошкоджені камери відео нагляду, про це він, інші водії, в тому числі і позивач дізналися через два тижні від керівництва. Їм показували, що коли вони проходили, в цей час перестали працювати камери. Зазначав, що вони жодного відношення до цього не мають, камери ж встановлені на відстані чотири метри.

Свідок ОСОБА_18 в судовому засіданні зазначив, що він є інженером безпеки руху екстреної медичної допомоги. Зазначив, що він не має відношення до наповнення баку паливом та виявлення такої нестачі. Підтвердив, що дійсно автомобілі заправлялися з каністр, але скільки точно в каністрі палива при цьому, він не знає, так як не має мірника, тому точно встановити не можливо, лише приблизно. Зазначив, що не було опломбування, так як відсутній пломбіратор та відповідно не могло бути печатка, оскільки така перебуває в Києві.

В попередніх судових засіданнях позивач та його представник підтримали уточнені позовні вимоги, надали пояснення аналогічні викладеним в ній та просили задовольнити вимоги.

Представник відповідача в попередніх судових засіданнях заперечував проти позовних вимог, просив суд відмовити позивачу в задоволенні вимог в повному обсязі. Вважає, що позивача було правомірно звільнено з дотриманням вимог чинного законодавства.

В судовому засіданні 29.11.2022 року представник позивача заявила суду, що в порядку ст. 141 ЦПК України будуть надані суду докази підтвердження понесення позивачем витрат на правову допомогу. Крім того зазначала, що сума середнього заробітку за час вимушеного прогулу з 18.05.2022 року по 29.11.2022 року збільшилася, просила врахувати при ухваленні судового рішення.

Представник відповідача в судовому засіданні 29.11.2022 року інших пояснень не надав підтримав раніше надані.

Суд, вислухавши пояснення позивача та його представника, представника відповідача, враховуючи пояснення надані учасниками судового розгляду під час попередніх засідань, свідчення надані свідками у судових засіданнях 03.11.2022 року та 10.11.2022 року, дослідивши матеріали справи, приходить до наступного.

Згідно із ч. 1 ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизначених або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до ч. 1 ст. 5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

Відповідно до ч. 1 ст. 19 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства.

Судом встановлені фактичні обставини та зміст спірних правовідносин.

В судовому засіданні встановлено, що наказом № 230 від 04.10.2005 року позивач ОСОБА_1 був прийнятий на роботу на посаду водія І-класу санітарного автомобіля на Білоцерківську станцію швидкої медичної допомоги.

Наказом № 90-к від 31.12.2012 року позивач був звільнений по ст. 36 п.5 КЗпП України по переводу до КЗ КОР «Київський обласний центр екстреної медичної допомоги та медицини катастроф».

Наказом № 2-к від 02.01.2013 року позивач був прийнятий на посаду водія І-класу санітарного автомобіля по переводу з Білоцерківської СШМД.

Відповідно до наказу № 5-о від 04.02.2019 року змінено назву посади на водій автотранспортних засобів (санітарний транспорт).

Згідно з наказом № 27 від 11,02.2020 року - рішенням Київської обласної ради VІІ скликання від 21.01.2020 р. № 818-33-VІІ Комунальний заклад КОР «Київський обласний центр екстреної медичної допомоги та медицини катастроф» реорганізовано шляхом перетворення в Комунальне некомерційне підприємство Київської-обласної ради «Київський обласний центр екстреної медичної допомоги та медицини катастроф».

Наказом за № 100-к від 16.05.2022 року позивача звільнено за систематичне невиконання обов`язків, покладених трудовим договором з 18.05.2022 року на підставі п. 3 ч. 1 ст. 40 КЗпП України.

Вищенаведене підтверджується наявною в матеріалах справи трудовою книжкою позивача ( а. с. 2-12 ), а також наявністю деяких наказів ( а. с. 7, 41 том 1 )

Так, в зазначеному Наказі ( Наказ № 100-квід 16 травня 2022 року про звільнення ОСОБА_1 ) було встановлено, що водій автотранспортних засобів ( санітарний автомобіль ) Центру ОСОБА_1 , систематично, вказує невірні дані у дорожніх ( шляхових ) листах, а також даними системи GPS моніторингу MAPON. Було встановлено приховування ОСОБА_1 нестачі дизельного палива. Центром встановлене систематичне порушення положень пунктів 2.15, 2.18, 2.20 Посадової інструкції водія автотранспортних засобів ( санітарний автомобіль ) Центру та абзацу 2 пункту 15, пункту 16 Правил внутрішнього трудового розпорядку. З огляду на те, що до ОСОБА_1 раніше застосовувалися заходи дисциплінарного стягнення, останнього звільнено з займаної посади водія автотранспортних засобів ( санітарний автомобіль ) Центру з 18.05.2022 року, згідно п. 3 ч. 1 ст. 40 КЗпП України.

Окрім цього, звертаючись до суду з заявою про збільшення/уточнення розміру позовних вимог, з боку позивача було додано Наказ № 4-с від 09.05.2022 року про притягнення до дисциплінарної відповідальності ОСОБА_1 ( а. с. 48 том 1 ).

В зазначеному Наказі встановлено відповідачем пошкодження кабелів живлення відеокамер № 9 та № 12, які знаходяться у гаражному приміщенні Білоцерківської станції екстреної медичної допомоги, у зв`язку з порушенням ОСОБА_1 вимог пункту 2.15 Посадової інструкції водія автотранспортних засобів ( санітарний автомобіль ) КНП КОР «КОЦЕМДМК» та абзацу 2 пункту 15 Правил внутрішнього трудового розпорядку, який діяв нечесно ( проявив нещирість ) не надав відомостей про особу, яка пошкодила камери відеоспостереження № 9 та № 12, хоча точно знає хто саме вчинив відповідне пошкодження, та не зупинив її.

Звертаючись до суду з позовними вимогами та з заявою про збільшення/уточнення розміру позовних вимог, позивач вважав, що накази про притягнення його до дисциплінарної відповідальності та про звільнення є незаконні, повинні бути скасовані, а він поновлений на попередньому місці роботи із стягненням середнього заробітку та моральної шкоди.

Відповідно ч. ч. 1-4 ст. 10 ЦПК України, суд при розгляді справи керується принципом верховенства права. Суд розглядає справи відповідно до Конституції України, законів України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Суд застосовує інші правові акти, прийняті відповідним органом на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що встановлені Конституцією та законами України. Суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Згідно ч. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Відповідно до ст. 12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно до ч. 1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дні, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин ( фактів ), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, які мають значення для вирішення справи.

Частиною 2 статті 77 ЦПК України встановлено, що предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухвалені судового рішення.

Частиною 5, 6 статті 81 ЦПК України докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно статті 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, а також на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Порушення права пов`язане з позбавленням його суб`єкта можливості здійснити (реалізувати) своє право повністю або частково.

У статті 16 ЦК України встановлено, що способом захисту цивільних прав та інтересів може бути, зокрема примусове виконання обов`язку в натурі.

Відповідно до п. 2 ч. 2 ст. 49 ЦПК України позивач вправі збільшити або зменшити розмір позовних вимог до закінчення підготовчого засідання або до початку першого судового засідання, якщо справа розглядається в порядку спрощеного позовного провадження.

Ухвалою судді від 23 червня 2022 року, якою було прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у вищевказаній справі, постановлено провести розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням ( викликом ) сторін та призначено судове засідання у справі на 19.07.2022 року ( а. с. 29-30 том 1 ).

Позивач звернувся до суду з заявою про збільшення/уточнення розміру позовних вимог 18.07.2022 року, про що свідчить відповідний штам суду ( а. с. 35 том 1 ).

Оскільки позивачем подано вищевказану заяву до початку першого судового засідання, тобто у відповідності до вимог статті 49 ЦПК України, така заява приймається судом до розгляду.

Так, у зазначеній уточненій заяві, позивач просив суд визнати незаконним та скасувати наказ про притягнення до дисциплінарної відповідальності, наказ про звільнення, поновити його на посаді водія є автотранспортних засобів (санітарний автомобіль) КНП КОР «Київський обласний центр екстреної медичної допомоги та медицини катастроф» та стягнути середній заробіток за час вимушеного прогулу і моральну шкоду, а також судові витрати.

В судовому засіданні встановлено, що про існування наказу № 4-с від 09.05.2022 р., позивач дізнався лише при зверненні його адвокатом після звернення до суду про поновлення на роботі до відповідача з вимогою надання документів.

В спростовування цього, відповідач надав акт, складений посадовими особами про те, що ОСОБА_1 відмовився від ознайомлення з наказом № 4-с від 09.05.2022 року, однак суд надає зазначеному критичної оцінки, оскільки це залежить безпосереднього саме від волі відповідача.

Статтею 233 КЗпП України передбачено, що працівник може звернутися із заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до районного, районного у місті, міського чи міськрайонного суду в тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права, а у справах про звільнення - у місячний строк з дня вручення копії наказу про звільнення або з дня видачі трудової книжки. У разі порушення законодавства про оплату праці працівник має право звернутися до суду з позовом про стягнення належної йому заробітної плати без обмеження будь-яким строком.

У Постанові № 9 від 06 листопада 1992 року «Про практику розгляду судами трудових спорів» Пленум Верховного Суду України роз`яснив, що встановлені статтями 228, 233 КЗпП строки звернення до суду застосовуються незалежно від заяви сторін. У кожному випадку суд зобов`язаний перевірити і обговорити причини пропуску цих строків, а також навести у рішенні мотиви, чому він поновлює або вважає неможливим поновити порушений строк. Якщо місячний чи тримісячний строк пропущено без поважних причин, у позові може бути відмовлено з цих підстав.

Оскільки позивач був звільнений Наказом № 100-к від 16.05.2022 року з 18.05.2022 року, а до суду останній звернувся про поновлення на роботі 17.06.2022 року, такий строк ( місячний ) позивачем не пропущений, як не пропущений і строк з вимогами про скасування наказу про притягнення до дисциплінарної відповідальності, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та моральної шкоди.

Так, догану можна оскаржити до комісії з трудових спорів або до районного (міського) суду відповідно до статей 225, 233 КЗпП України у тримісячний строк із дня, коли працівник дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права.

Працівник має право звернутися до суду з позовом про стягнення цього середнього заробітку без обмеження будь-яким строком згідно із частиною другою статті 233 КЗпП України та не позбавлений права після ухвалення судового рішення про поновлення його на роботі надалі звернутися до суду з позовом про стягнення на його користь середнього заробітку за час вимушеного прогулу.

Така правова позиція міститься в постанові Великої Палати Верховного Суду від 08 лютого 2022 року у справі № 755/12623/19.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 04 грудня 2019 року у справі N 917/1739/17 (провадження N 12-161гс19) вказано, що "предмет позову - це певна матеріально-правова вимога позивача до відповідача, стосовно якої позивач просить прийняти судове рішення, яка опосередковується відповідним способом захисту прав або інтересів. Підстави позову - це обставини, якими позивач обґрунтовує свої вимоги щодо захисту права та охоронюваного законом інтересу".

У частинах першій, третій статті 13 ЦПК України передбачено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

Стосовно позовних вимог позивача в частині визнання незаконним та скасування наказу генерального директора Комунального некомерційного підприємства Київської обласної ради «Київський обласний центр екстреної медичної допомоги та медицини катастроф» № 4-с від 09.05.2022 року про притягнення до дисциплінарної відповідальності ОСОБА_1 , суд приходить до наступного.

Згідно зі статтею 3 КЗпП України законодавство про працю регулює трудові відносини працівників усіх підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, виду діяльності і галузевої належності, а також осіб, які працюють за трудовим договором з фізичними особами.

Згідно із статтею 139 КЗпП України працівники зобов`язані працювати чесно і сумлінно, своєчасно і точно виконувати розпорядження власника або уповноваженого ним органу, додержувати трудової і технологічної дисципліни, вимог нормативних актів про охорону праці, дбайливо ставитися до майна власника, з яким укладено трудовий договір.

Трудова дисципліна - це система правових норм, що регулюють внутрішній трудовий розпорядок, встановлюють трудові обов`язки працівників та роботодавця, визначають заохочення за успіхи в роботі й відповідальність за невиконання цих обов`язків.

Порушення трудової дисципліни - це невиконання чи неналежне виконання працівником покладених на нього трудовим договором обов`язків без поважних причин, а також недотримання під час виробничого процесу правил поведінки, встановлених чинним законодавством, правилами внутрішнього трудового розпорядку, посадовими інструкціями, наказами і розпоряджаннями роботодавця тощо.

Порушення працівником трудової дисципліни є підставою для притягнення його до дисциплінарної відповідальності.

Відповідно до статті 147 КЗпП України за порушення трудової дисципліни до працівника може бути застосовано тільки один з таких заходів стягнення: 1) догана; 2) звільнення. Законодавством, статутами і положеннями про дисципліну можуть бути передбачені для окремих категорій працівників й інші дисциплінарні стягнення.

За змістом статті 149 КЗпП України до застосування дисциплінарного стягнення власник або уповноважений ним орган повинен зажадати від порушника трудової дисципліни письмові пояснення. За кожне порушення трудової дисципліни може бути застосовано лише одне дисциплінарне стягнення. При обранні виду стягнення власник або уповноважений ним орган повинен враховувати ступінь тяжкості вчиненого проступку і заподіяну ним шкоду, обставини, за яких вчинено проступок, і попередню роботу працівника. Стягнення оголошується в наказі (розпорядженні) і повідомляється працівникові під розписку.

Для правомірного накладення дисциплінарного стягнення роботодавцем необхідна наявність сукупності таких умов: порушення має стосуватися лише тих обов`язків, які є складовими трудової функції працівника чи випливають з правил внутрішнього трудового розпорядку. Невиконання чи неналежне виконання працівником трудових обов`язків має бути винним, скоєним без поважних причин умисно або з необережності.

Згідно з ч. 1 ст. 147 КЗпП України за порушення трудової дисципліни до працівника може бути застосовано такий захід стягнення, як догана.

Відповідно до ч. 1 ст. 148 цього Кодексу дисциплінарне стягнення застосовується власником або уповноваженим ним органом безпосередньо за виявленням проступку, але не пізніше одного місяця з дня його виявлення.

Дисциплінарний проступок визначається як винне невиконання чи неналежне виконання працівником своїх трудових обов`язків. Складовими дисциплінарного проступку є дії (бездіяльність) працівника; порушення або неналежне виконання покладених на працівника трудових обов`язків; вина працівника; наявність причинного зв`язку між діями (бездіяльністю) і порушенням або неналежним виконанням покладених на працівника трудових обов`язків.

Недоведеність хоча б одного з цих елементів виключає наявність дисциплінарного проступку.

Саме на роботодавцеві лежить обов`язок надати докази фактів винного вчинення працівником дисциплінарного проступку. При обранні виду стягнення власник або уповноважений ним орган повинен враховувати всі обставини, за яких вчинено проступок. Для притягнення працівника до дисциплінарної відповідальності в обов`язковому порядку має бути встановлена вина як одна з важливих ознак порушення трудової дисципліни.

Отже, при розгляді справ про накладення дисциплінарних стягнень за порушення трудової дисципліни судам необхідно з`ясовувати, в чому конкретно проявилося порушення, чи додержані власником або уповноваженим ним органом передбачені статтями 147-149 КЗпП України правила і порядок застосування дисциплінарного стягнення, зокрема, чи враховані обставини, за яких вчинено проступок.

Саме такої правової позиції дотримується Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 22 липня 2020 року у справі № 554/9493/17,провадження № 61-38286св18.

Так, як зазначено у Наказі № 4-с від 09.05.2022 року, позивача було притягнуто до дисциплінарної відповідальності у вигляді догани на підставі Протоколу засідання Комісії зі службового розслідування від 28.04.2022 р. за порушення вимог п.2.15 Посадової інструкції водія автотранспортних засобів ( санітарний автомобіль) КНП КОР «КОЦЕМД МК» та абзацу 2 п.15 Правил внутрішнього трудового розпорядку, «який діяв нечесно (проявив нещирість) - не надав відомостей про особу, яка пошкодила камери відео спостереження № 9 та № 12, хоча точно знає хто саме вчинив відповідне пошкодження, та не зупинив її.

Позивач в судовому засіданні зазначав, що він не причетний до цього, а ким було пошкоджено кабелі до відеокамер в гаражному приміщенні Білоцерківської станції екстреної медичної допомоги, йому не відомо.

Отже, з вищевказаного наказу вбачається, що винну особу, яка здійснила пошкодження кабелі до відеокамер в гаражному приміщенні Білоцерківської станції екстреної медичної допомоги, не встановлено.

Отже, як зазначено вище, складовими дисциплінарного проступку є дії (бездіяльність) працівника; порушення або неналежне виконання покладених на працівника трудових обов`язків; вина працівника; наявність причинного зв`язку між діями (бездіяльністю) і порушенням або неналежним виконанням покладених на працівника трудових обов`язків. Недоведеність хоча б одного з цих елементів виключає наявність дисциплінарного проступку.

Враховуючи те, що відповідачем не встановлено вини позивача, що в свою чергу виключає наявність дисциплінарного проступку.

Крім того, відповідач, притягуючи до дисциплінарної відповідальності позивача, підставами для винесення догани, у спірному наказі посилався на п. 2.15 Посадової водія автотранспортних засобів ( санітарний автомобіль ) КНП КОР «КОЦЕМДМК».

Згідно наявної у справі Посадової інструкції ( а. с. 100-194 том 1 ), п. 2.15 передбачає, що водій повинен чітко виконувати правила внутрішнього трудового розпорядку Станції, знати і дотримуватись правил особистої гігієни, етики та деонтології.

Тобто, під час розгляду справи, судом не було встановлено, яким чином позивачем було порушено саме п. 2.15 вказаної Посадової інструкції, а з боку відповідача не було надано жодного належного обґрунтування зазначеному.

Також, підставою притягнення позивача до дисциплінарної відповідальності слугувало те, що позивачем було порушено абзац 2 пункт 15 Правил внутрішнього трудового розпорядку, останній діяв нечесно ( проявив нещирість ) не надав відомостей про особу, яка пошкодила камери відеоспостереження № 9 та № 12, хоча знає хто саме вчинив відповідне пошкодження та не зупинив її, про що зазначено у спірному Наказі № 4-с від 09.05.2022 року.

З наявних в матеріалах справи Правил внутрішнього трудового розпорядку ( а. с. 174-183 том 1 ), останні не містять таких понять для працівників, як нещирість, що є порушенням вказаних Правил.

До того ж, відповідач не надав суду переконливих доказів, що позивач був обізнаний хто вчинив пошкодження камер, та відповідно не зупинив цю особу.

З урахування зазначеного, суд переконаний, що вказаний наказ відповідача про притягнення позивача до дисциплінарної відповідальність є формальним та жодним чином зазначені обставини не підтверджені та необґрунтовані.

Отже, Наказ про накладення на позивача дисциплінарного стягнення не відповідає вимогам трудового законодавства, зокрема в ньому не зазначено, в чому конкретно полягає порушення останнім трудових обов`язків та відповідно вини працівника.

Аналогічної правової позиції дотримується Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду у постанові від 22 липня 2020 року у справі № 554/9493/17, провадження № 61-38286св18.

Тому, враховуючи вищенаведене, суд приходить до висновку, що позовні вимоги позивача в частині визнання незаконним та скасування наказу генерального директора Комунального некомерційного підприємства Київської обласної ради «Київський обласний центр екстреної медичної допомоги та медицини катастроф» № 4-с від 09.05.2022 року про притягнення до дисциплінарної відповідальності ОСОБА_1 є цілком обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Стосовно вимог позивача в частині визнання незаконним та скасування наказу генерального директора Комунального некомерційного підприємства Київської обласної ради «Київський обласний центр екстреної медичної допомоги та медицини катастроф» № 100-к від 16.05.2022р. про звільнення ОСОБА_1 та відповідно поновлення його на посаді водія є автотранспортних засобів (санітарний автомобіль) КНГІ КОР «Київський обласний центр екстреної медичної допомоги та медицини катастроф» з 18.05.2022 р., суд зазначає наступне.

Так, Наказом № 100-к від 16 травня 2022 року ОСОБА_1 , водія автотранспортних засобів ( санітарний автомобіль ) Центру було звільнено з займаної посади з 18 травня 2022 року, згідно п. 3 ч. 1 ст. 40 КЗпП України.

В зазначеному Наказі ( Наказ № 100-квід 16 травня 2022 року про звільнення ОСОБА_1 ) було встановлено, що водій автотранспортних засобів ( санітарний автомобіль ) Центру ОСОБА_1 , систематично, вказує невірні дані у дорожніх ( шляхових ) листах, а також даними системи GPS моніторингу MAPON. Було встановлено приховування ОСОБА_1 нестачі дизельного палива. Центром встановлене систематичне порушення положень пунктів 2.15, 2.18, 2.20 Посадової інструкції водія автотранспортних засобів ( санітарний автомобіль ) Центру та абзацу 2 пункту 15, пункту 16 Правил внутрішнього трудового розпорядку. З огляду на те, що до ОСОБА_1 раніше застосовувалися заходи дисциплінарного стягнення, останнього звільнено з займаної посади водія автотранспортних засобів ( санітарний автомобіль ) Центру з 18.05.2022 року, згідно п. 3 ч. 1 ст. 40 КЗпП України.

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 40 КЗпП України трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом лише у випадках систематичного невиконання працівником без поважних причин обов`язків, покладених на нього трудовим договором або правилами внутрішнього трудового розпорядку, якщо до працівника раніше застосовувалися заходи дисциплінарного чи громадського стягнення.

Пленум ВС України № 9 від 06.11.1992р. «Про практику розгляду судами трудових спорів» (п.22) вказує, що при розгляді справ про поновлення на роботі осіб, звільнених за порушення трудової дисципліни, судам необхідно з`ясувати, в чому конкретно виявилось порушення, що сталю приводом для звільнення, чи могло воно бути підставою для розірвання трудового договору за пунктами 3, 4, 7, 8 ст. 40, п.1 ст.41 КЗпП, чи додержані власником або уповноваженим ним органом передбачені статтями 147(1), 148, 149 КЗпП правила і порядок застосування дисциплінарних стягнень, зокрема, чи не закінчився встановлений для цього строк чи застосовувалось вже за цей проступок дисциплінарне стягнення, чи враховувались при звільненні ступінь тяжкості проступку і заподіяна ним шкода, обставини, за яких вчинено проступок, і попередня робота працівника. В п.23 цієї ж постанови вказано, що за передбаченими п. 3 ст. 40 КЗпП України підставами працівник може бути звільнений лише за проступок на роботі, вчинений після застосування до нього дисциплінарного або громадського стягнення за невиконання без поважних причин обов`язків, покладених на нього трудовим договором або правилами внутрішнього трудового розпорядку.

У таких випадках враховуються ті заходи дисциплінарного стягнення, які встановлені чинним законодавством і не втратили юридичної сили за давністю або зняті достроково (ст. 151 КЗпП), і ті громадські стягнення, які застосовані до працівника за порушення трудової дисципліни у відповідності до положення або статуту, що визначає діяльність громадської організації, і з дня накладення яких до видання наказу про звільнення минулого не більше одного року.

Суд також звертає увагу, на те, що відповідно до положень ст. 139 КЗпП України працівники зобов`язані працювати чесно і сумлінно, своєчасно і точно виконувати розпорядження власника або уповноваженого ним органу, додержуватися трудової і технологічної дисципліни, вимог нормативних актів про охорону праці, дбайливо ставитися до майна власника, з яким укладено трудовий договір. Статтею 147 КЗпП України передбачено, що за порушення трудової дисципліни до працівника може бути застосовано тільки один з таких заходів стягнення: догана, звільнення. Законодавством, статутами і положеннями про дисципліну можуть бути передбачені для окремих категорій працівників й інші дисциплінарні стягнення.

У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 06.03.2018 року у справі № 761/33305/15-ц, зроблено висновок, що «при звільненні за п. 3 ч. 1 ст. 40 КЗпП України потрібно встановити: чи передував безпосередньо звільненню дисциплінарний проступок; чи застосовувалися інші заходи дисциплінарного або громадського стягнення; чи можна вважати його вчинення систематичним невиконання працівником без поважних причин обов`язків».

Оскільки судом встановлено, що позивача безпідставно притягнуто до дисциплінарної відповідальності, відсутність систематичного порушення ОСОБА_1 . Посадової інструкції та Правил внутрішнього трудового розпорядку, наказ про його звільнення є також таким, що підлягає скасуванню.

Отже, не було встановлено в судовому засіданні систематичності з боку позивача у невиконанні останнім без поважних причин обов`язків, покладених на нього трудовим договором або правилами внутрішнього трудового розпорядку.

Навпаки, як встановлено в судовому засіданні, підтверджено матеріалами справи та не спростовано з боку відповідача, позивач на вказаному підприємстві пропрацював двадцять років, жодних порушень з боку останнього не було, як і порушень покладених на нього трудовим договором або правилами внутрішнього трудового розпорядку.

Не заслуговують на увагу і доводи відповідача, які були зазначені в оскаржуваному Наказі про звільнення, що водій автотранспортних засобів ( санітарний автомобіль ) Центру ОСОБА_1 , систематично, вказує невірні дані у дорожніх (шляхових ) листах. Було встановлено приховування ОСОБА_1 нестачі дизельного палива.

Навпаки, з пояснень свідків ОСОБА_16 та ОСОБА_14 було встановлено, що з початку війни ( з 24.02.2022 року ) заправляли автомобілі швидкої з каністр. Механік контролював заправку, особисто заливав паливо та опечатував паливний бак стрічкою, на якій була печатка підприємства та заклеєна скотчем, до палива вони не мали жодного відношення.

Свідок ОСОБА_18 , який є інженером безпеки руху екстреної медичної допомоги в судовому засіданні зазначив, що він не має відношення до наповнення баку паливом та виявлення такої нестачі. Підтвердив, що дійсно автомобілі заправлялися з каністр, але скільки точно в каністрі палива при цьому, він не знає, так як не має мірника, тому точно встановити не можливо, лише приблизно.

Стосовно пояснень свідка ОСОБА_18 в частині того, що не було опломбування, так як відсутній пломбіратор та відповідно не могла бути печатка, оскільки така перебуває в Києві, суд дає критичної оцінки, так як останній є працівником даного підприємства та зацікавленою особою, а також те, що як зазначив свідок він не мав відношення до наповнення баку паливом.

Крім того, в судовому засіданні не було встановлено факту приховування ОСОБА_1 нестачі дизельного палива, а помилка останнього при перенесенні даних від попереднього водія до маршрутного листа, при цьому поставивши свій підпис, не може розцінюватися, як факт приховування позивачем нестачі палива.

До того ж, як встановлено в судовому засіданні та не спростовано з боку відповідача, саме позивач перед виїздом з гаражу, встановив такі розбіжності та повідомив механіку.

Окрім цього, суд критично відноситься до посилань відповідача, що з боку позивача мале місто систематичність невірних даних у дорожніх ( шляхових ) листах, які спростовані при проведені контрольних замірів через системи GPS моніторингу MAPON, оскільки як становлено, позивач зазначав дані у маршрутних листах згідно лічильника автомобіля, вірність вказаних показників посвідчувала і фельдшер своїм підписом, а підтвердження того, що така система встановлювалася та відповідно пройшла сертифікацію, з боку відповідача не надано, що в свою чергу виникає сумнів у суду щодо достовірності таких даних.

Як встановлено в судовому засіданні з пояснень позивача, свідків ( водіїв ), що такі показники вони записували згідно лічильника пройденого автомобілем кілометражу, завжди і жодних претензій до них не було.

Стосовно доданим сторонами до матеріалів справи графіки роботи за грудень 2020 року по травень 2022 року ( а. с. 105-170 том 1 ), суд не дає їм оцінки, оскільки з цього приводу відсутній спір у сторін.

Відповіде до вимог ст. 235 КЗпП України - у разі звільнення без законної підстави працівник повинен бути поновлений на попередній роботі органом, який розглядає трудовий спір. При винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу.

Оскільки задоволені вимоги позивача в частині скасування наказу про звільнення, підлягають задоволенню і вимоги позивача про поновлення ОСОБА_1 на посаді водія автотранспортних засобів ( санітарний автомобіль ) КНП КОР ««Київський обласний центр екстреної медичної допомоги та медицини катастроф» з 18.05.2022 року, оскільки з наказу про звільнення позивача, останнього було звільнено з займаної посади 18.05.2022 року.

При винесенні рішення про поновлення працівника на роботі суд одночасно приймає рішення про виплату йому середнього заробітку за час вимушеного прогулу.

Так, звертаючись до суду з вищевказаними вимогами, позивач просив стягнути з відповідача на його користь середній заробіток за час вимушеного прогулу, починаючи з 18.05.2022 року ( незаконне звільнення ) по день поновлення на роботі ( винесення судового рішення ).

Середній заробіток за час вимушеного прогулу за своїм змістом є заробітною платою. Тож звернення з позовом про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу не обмежується строками.

Такі висновки зробила Велика Палата Верховного Суду в постанові від 8 лютого 2022 року у справі № 755/12623/19. Постанова оприлюднена в ЄДРСР 11 квітня 2022 року, а оприлюднена судом 3 червня 2022 року.

Відповідно до статті 27 Закону України «Про оплату праці», п. 2 Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 8 лютого 1995 року № 100, середньомісячна заробітна плата за час вимушеного прогулу працівника обчислюється виходячи з виплат за останні два календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов`язана виплата, тобто, що передують дню звільнення працівника з роботи.

При цьому згідно з п. 5 наведеного вище Порядку основою для визначення загальної суми заробітку, що підлягає виплаті за час вимушеного прогулу, є середньоденна (середньогодинна) заробітна плата працівника, яка згідно з п. 8 цього Порядку визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців роботи (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період. Після визначення середньоденної заробітної плати як розрахункової величини для нарахування виплат працівнику здійснюється нарахування загальної суми середнього заробітку за час вимушеного прогулу, яка обчислюється шляхом множення середньоденної заробітної плати на середньомісячне число робочих днів у розрахунковому періоді. Середньомісячне число робочих днів розраховується діленням на 2 сумарного числа робочих днів за останні календарні місяці згідно з графіком роботи підприємства, установи, організації, встановленим із дотриманням вимог законодавства.

Згідно з п. 8 Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08 лютого 1995 року №100 (з наступними змінами і доповненнями), який визначає, що нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, проводяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період.

Так, матеріали містять Довідку про середню заробітну плату ( дохід ) ОСОБА_1 ( а. с. 98 том 1 ).

З наданої Довідки вбачається, що середньоденна ( середньогодинна ) заробітна плата становить 507,83 гривень.

Однак, суд не може погодися з таким розрахунком відповідача, оскільки розрахунок у цій Довідці суперечить Порядку № 100 у зв`язку з чим, суд проводить свій розрахунок середньоденної заробітної плати позивача.

Виходячи з Довідки про середню заробітну плату ( а. с. 98 том 1 ), позивачу було виплачено заробітну плату перед звільненням у березні 19 945,98 гривень, а у квітні 21 497,39 гривень, загалом 41 443,31 гривень за 61 календарний день.

Таким чином, середньоденна заробітна плата позивача становить 679,40 гривень ( 41 443,31: 61 ), такий розрахунок відповідає п. 8 Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08 лютого 1995 року №100 (з наступними змінами і доповненнями).

Як встановлено в судовому засіданні та підтверджено вищевказаною Довідкою про середню заробітну плату позивача, заробітна плата позивачу розраховувалася виходячи з кількістю календарних днів у розрахунковому періоді ( за винятком календарних днів не відпрацьованих з поважних причин ), оскільки позивач працював по змінно.

Таким чином, сума середнього заробітку за час вимушеного прогулу з 18.05.2022 року ( з дня звільнення ) по 29.11.2022 року ( по день ухвалення рішення ), яка підлягає стягненню, становить в розмірі 133 162,40 гривень ( 196 днів 18.05.2022 року по 29.11.2022 року х 679,40 грн. - середньоденна заробітна плата), що відповідає вимогам п. 5 Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08 лютого 1995 року №100 (з наступними змінами і доповненнями).

У разі задоволення позовних вимог працівника, суд визначає до стягнення з роботодавця суму середнього заробітку за час вимушеного прогулу без виключення сум податків та зборів (постанови Верховного Суду від 07 жовтня 2020 року у справі № 523/14396/19 та від 18 липня 2018 року у справі № 359/10023/16-ц).

Тобто, сума присуджених судом виплат підлягає зменшенню на суму податків і зборів (постанови Верховного Суду від 25 березня 2021 року у справі № 185/2109/18-ц, від 03 липня 2019 року у справі № 759/17065/15-ц, від 18 липня 2018 року у справі № 359/10023/16-ц).

Стосовно позовних вимог позивача в частині стягнення з відповідача моральної шкоди в розмірі 5000 гривень, суд приходить до наступного.

Так, звертаючись до суду з вимогами в частині стягнення з відповідача моральної шкоди в розмірі 5000 грн., позивач в обґрунтування своїх вимог в цій частині зазначав, що його моральні страждання полягають в тому, що після його звільнення, був змінений усталений спосіб його життя, нормальні життєві зв`язки, він змушений докладати додаткових зусиль для організації свого життя в тяжкий воєнний стан, піклуватись про засоби до існування. Змушений витрачати свій час та кошти для захисту порушеного конституційного права на працю.

Відповідно до статті 237-1 КЗпП за наявності порушення прав працівника у сфері трудових відносин (незаконне звільнення або переведення, невиплати належних йому грошових сум, виконання робіт у небезпечних для життя і здоров`я умовах тощо), яке призвело до його моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків чи вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя, обов`язок по відшкодуванню моральної (немайнової) шкоди покладається на власника або уповноважений ним орган незалежно від форми власності, виду діяльності чи галузевої належності.

Згідно з п. 13 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової шкоди)» відповідно до ст. 237-1 КЗпП України за наявності порушення прав працівника у сфері трудових відносин (незаконне звільнення або переведення, невиплати належних йому грошових сум, виконання робіт у небезпечних для життя і здоров`я умовах тощо), яке призвело до його моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків чи вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя, обов`язок по відшкодуванню моральної (немайнової) шкоди покладається на власника або уповноважений ним орган незалежно від форми власності, виду діяльності чи галузевої належності.

Таким чином, захист порушеного права у сфері трудових відносин забезпечується як відновленням становища, яке існувало до порушення цього права (наприклад, поновлення на роботі), так і механізмом компенсації моральної шкоди, як негативних наслідків (втрат) немайнового характеру, що виникли в результаті душевних страждань, яких особа зазнала у зв`язку з посяганням на її трудові права та інтереси. Конкретний спосіб, на підставі якого здійснюється відшкодування моральної шкоди обирається потерпілою особою, з урахуванням характеру правопорушення, його наслідків та інших обставин.

Отже, компенсація завданої моральної шкоди не поглинається самим фактом відновлення становища, яке існувало до порушення трудових правовідносин, шляхом поновлення на роботі, а має самостійне юридичне значення.

Відповідна правова позиція міститься у постанові КЦС ВС від 13 серпня 2020 року у справі № 127/16375/19.

Тобто, за наявності порушення прав працівника у сфері трудових відносин (незаконного звільнення) відшкодування моральної шкоди на підставі ст. 237-1 КЗпП України здійснюється в обраний працівником спосіб, зокрема, у вигляді одноразової грошової виплати.

Крім того, аргументація моральної шкоди та формування доказової бази лягає на працівника, який повинен у суді довести усіма наявними та належними доказами заподіяння йому моральної шкоди.

Враховуючи характер та обсяг страждань, яких зазнав позивач, їх тривалість, виходячи з принципу розумності та справедливості, суд дійшов висновку, що позивачу дійсно завдано моральної шкоду, яку суд оцінює у 1000 гривень, та яка відповідно підлягає стягненню з відповідача на користь останнього.

Згідно з частиною першою статті 80 ЦПК України достатніми є докази, які в своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Відповідно до частин першої, другої статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

За таких обставин, суд дослідивши та проаналізувавши докази у справі, керуючись завданнями цивільного судочинства щодо справедливого розгляду і вирішення цивільних справ, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, приходить до висновку, що позовні вимоги ОСОБА_1 до Комунального некомерційного підприємства Київської обласної ради «Київський обласний центр екстреної медичної допомоги та медицини катастроф» про визнання незаконними та скасування наказу про притягнення до дисциплінарної відповідальності, наказу про звільнення, поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та моральної шкоди є такими, що підлягають частковому задоволенню.

Рішення про поновлення на роботі незаконно звільненого працівника підлягає негайному виконанню (ч. 7 ст. 235 КЗпП України).

Відповідний висновок наведено і у постанові ВС/КЦС від 24 січня 2019 р. у справі № 760/9521/15-ц.

Негайне виконання судового рішення полягає в тому, що воно набуває властивостей обов`язковості і підлягає виконанню не з моменту набрання ним законної сили, а негайно з часу його оголошення в судовому засіданні.

Оскільки зазначена норма права в імперативній формі передбачає негайне виконання рішення суду про поновлення працівника на роботі, відсутність у судовому рішенні вказівки про це не позбавляє рішення його обов`язковості з моменту проголошення.

Обов`язковість рішень суду віднесена Конституцією України до основних засад судочинства (ст. 129 Конституції України). Отже, з огляду на принцип загальнообов`язковості судових рішень, судові рішення, які відповідно до закону підлягають негайному виконанню, є обов`язковими для виконання, зокрема, посадовими особами, від яких залежить реалізація прав особи, підтверджених судовим рішенням.

Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 430 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішень у справах про поновлення на роботі незаконно звільненого або переведеного на іншу роботу працівника.

Як роз`яснив Пленуму Верховного Суду України у п. 34 постанови від 6 листопада 1992 року N 9 "Про практику розгляду судами трудових спорів", належним виконанням судового рішення про поновлення на роботі слід вважати видання власником про це наказу, що дає можливість працівнику приступити до виконання своїх попередніх обов`язків.

Також, згідно п. 2 ч. 1 ст. 430 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішень у справах про присудження працівникові виплати заробітної плати, але не більше ніж за один місяць.

Невиконання судового рішення є підставою для відповідальності, встановленої законом (ст. 18 ЦПК України).

Відповідно до ч. 1 ст. 131 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Згідно із п. 1 ч.ч.1, 2 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову на відповідача. У разі відмови в позові - на позивача.

Поняття судових витрат міститься в п. 1 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 17 жовтня 2014 року № 10 Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах", де судові витрати передбачені законом витрати (грошові кошти) сторін, інших осіб, які беруть участь у справі, понесені ними у зв`язку з її розглядом та вирішенням, а у випадках їх звільнення від сплати - це витрати держави, які вона несе у зв`язку з вирішенням конкретної справи.

Позивач при звернені до суду сплатив судовий збір у розмірі 992,40 гривень, що підтверджується наявною в матеріалах справи квитанцією № 3 від 17.06.2022 року ( а. с. 23 ).

Вимога про відшкодування моральної шкоди у спорі щодо поновлення трудових прав, що визначена у грошах, стає майновою, отже, судовий збір за таку підлягає стягненню як за вимогу майнового характеру (ВС КЦС 523/4124/21 від 07.02.2022 р.).

Оскільки позовні вимог позивача в частині стягнення моральної шкоди підлягають частковому задоволенню, то з відповідача підлягає стягненню на користь позивача понесені останнім витрати по сплаті судового збору при зверненні до суду у вищевказаному розмірі.

Від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються, крім іншого, позивачі - у справах про стягнення заробітної плати та поновлення на роботі (п. 1 ч. 1 ст. 5 ЗУ "Про судовий збір").

Таким чином, при зверненні з указаним позовом позивач був звільнений від сплати судового збору в частині інших вимог ( про визнання незаконним та скасування наказу про притягнення до дисциплінарної відповідальності, звільнення, поновлення на роботі ).

Аналогічний правовий висновок викладено в постановах Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі № 761/943/18, від 15 лютого 2021 року у справі № 372/4328/19.

Якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Якщо обидві сторони звільнені від оплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України ( ч. 6 ст. 141 ЦПК України ).

Поняття «судовий збір» надане у Законі України «Про судовий збір», відповідно до ст. 1 якого під судовим збором розуміється - збір, що справляється на всій території України за подання заяв, скарг до суду, видачу судами документів, а також у разі ухвалення окремих судових рішень, передбачених цим Законом. Судовий збір включається до складу судових витрат.

Згідно ч. 1 ст. 4 Закону України «Про судовий збір» судовий збір справляється у відповідному розмірі від прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року, в якому відповідна заява або скарга подається до суду, - у відсотковому співвідношенні до ціни позову та у фіксованому розмірі.

Відповідно до ст. 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2022 рік», установлено у 2022 році прожитковий мінімум для працездатних осіб з 1 січня - 2481 гривня. Отже, від цієї суми обраховуються ставки судового збору у календарному році.

Так, за подання до суду позовної заяви немайнового характеру, яка подана фізичною особою ставка судового збору складає 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, 992,40 грн. (0,4 х 2481 грн.), а за подання до суду позовної заяви майнового характеру, яка подана фізичною особою або фізичною особою підприємцем ставка судового збору складає 1 відсоток ціни позову, але не менше 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб та не більше 5 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

У разі коли в позовній заяві об`єднано дві і більше вимог немайнового характеру, судовий збір сплачується за кожну вимогу немайнового характеру.

Аналогічна правова позиція міститься в постанові Верховного Суду від 12 листопада 2019 року у справі № 640/21330/18.

Крім того, у вказаній постанові Верховний Суд зазначив, що судовий збір за декілька прохань суду "визнати протиправним акт", "скасувати", "визнати нечинним", "зобов`язати прийняти рішення" тощо сплачується як за одну позовну вимогу немайнового характеру).

Отже, звертаючись до суду з вищевказаними позовними вимогами, у позовній заяві позивача було об`єднано декілька позовних вимог ( визнання незаконним та скасування наказу про притягнення до дисциплінарної відповідальності, визнання незаконним та скасування наказу про звільнення, поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та стягнення моральної шкоди, тобто п`ять вимог ), в свою чергу, за вимогу про стягнення моральної шкоди, позивачем було сплачено судовий збір, відносно інших трьох вимог (визнання незаконним та скасування наказу про притягнення до дисциплінарної відповідальності, визнання незаконним та скасування наказу про звільнення, поновлення на роботі), останній у відповідності до Закону України «Про судовий збір» судовий збір був звільнений від сплати судового збору.

Оскільки вимоги позивача в частині позовних вимог ( визнання незаконним та скасування наказу про притягнення до дисциплінарної відповідальності, визнання незаконним та скасувати наказ про звільнення, поновлення на роботі, були задоволені судом, а позивач як зазначено вище був звільнений від їх сплати, то з відповідача на користь держави підлягає стягненню судові витрати в розмірі 2 977,20 гривень ( 3 - вимоги х 992,40 грн. відповідно до Закону України «Про судовий збір» та Закону України «Про Державний бюджет України на 2022 рік» ).

Крім того, позивач при звернені до суду з вищевказаними позовними вимогами, також просив стягнути з відповідача середній заробіток за час вимушеного прогулу з 18.05.2022 року по день поновлення на роботі.

При зверненні до суду з вищевказаною вимогою позивач також був звільнений від сплати судового збору, що узгоджується з висновками, викладеними в постанові Великої Палати Верховного Суду в постанові від 8 лютого 2022 року у справі № 755/12623/19.

В зазначеній поставові Велика Палата Верховного Суду заначила, що спір про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, який виник у зв`язку з незаконним звільненням працівника, який був позбавлений можливості виконувати роботу не з власної вини, є трудовим спором, пов`язаним з недотриманням законодавства про працю та про оплату праці. За пред`явлення вимоги про стягнення середнього заробітку, передбаченого частиною другою статті 235 КЗпП позивачі звільняються від сплати судового збору в усіх судових інстанціях на підставі пункту 1 частини першої статті 5 Закону номер 3674-VI.

Відповідно до ч. 4 ст. 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Відповідно до ч. 6 ст. 13 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» висновки щодо застосування норм права, викладені у постановах Верховного Суду, враховуються іншими судами при застосуванні таких норм права.

Велика Палата Верховного Суду при розгляді справи № 755/10947/17 у постанові від 30 січня 2019 року зазначила, що незалежно від того, чи перераховані усі постанови, у яких викладена правова позиція, від якої відступила Велика Палата, суди під час вирішення тотожних спорів мають враховувати саме останню правову позицію Великої Палати.

Оскільки вимоги позивача в частині стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу були задоволені судом, а позивач як зазначено вище був звільнений від їх сплати, то з відповідача на користь держави підлягає також стягненню судові витрати в розмірі 1 331,62 гривень (1 відсоток ціни позову, але не менше 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб ), оскільки до стягнення підлягає середній заробіток за час вимушеного прогулу за період з 18.05.2022 року по 29.11.2022 року в розмірі 133 162,40 гривень.

З урахуванням вищенаведеного, з відповідача на користь держави підлягає стягненню судовий збір у загальному розмірі 4 308,82 гривень ( 3 вимоги немайнового характеру - визнання незаконним та скасування наказу про притягнення до дисциплінарної відповідальності, визнання незаконним та скасування наказу про звільнення, поновлення на роботі ( 992,40 грн. х 3 ) та одна вимога майнового характеру стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу 1 331,62 грн. (1 відсоток ціни позову, але не менше 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб ).

На підставі викладеного, керуючись ст. 129 Конституції України, ст. ст. 15, 16 Цивільного кодексу України, ст. ст. 139, 147-149, 233, 235, 237-1 КЗпП України, ст. ст. 2, 4, 10, 12, 13, 18, 19, 49, 76-81, 82, 89, 133, 141, 187, 258-259, 263-265, 268, 273, 274, 353-355, 430 ЦПК України, Пленумом ВС України № 9 від 06.11.1992р. «Про практику розгляду судами трудових спорів», постановою Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової шкоди)», Порядком обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 8 лютого 1995 року № 100, п. 1 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 17 жовтня 2014 року № 10 Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах", Законом України «Про судоустрій і статус суддів», Законом України «Про судовий збір», суд, -

У Х В А Л И В :

Позовні вимоги ОСОБА_1 до Комунального некомерційного підприємства Київської обласної ради «Київський обласний центр екстреної медичної допомоги та медицини катастроф» про визнання незаконними та скасування наказу про притягнення до дисциплінарної відповідальності, наказу про звільнення, поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та моральної шкоди, - задовольнити частково.

Визнати незаконним та скасувати наказ генерального директора Комунального некомерційного підприємства Київської обласної ради «Київський обласний центр екстреної медичної допомоги та медицини катастроф» № 4-с від 09.05.2022 року про притягнення до дисциплінарної відповідальності ОСОБА_1 .

Визнати незаконним та скасувати наказ генерального директора Комунального некомерційного підприємства Київської обласної ради «Київський обласний центр екстреної медичної допомоги та медицини катастроф» № 100-к від 16.05.2022 року про звільнення ОСОБА_1 .

Поновити ОСОБА_1 на посаді водія автотранспортних засобів ( санітарний автомобіль ) Комунального некомерційного підприємства Київської обласної ради «Київський обласний центр екстреної медичної допомоги та медицини катастроф» з 18 травня 2022 року.

Стягнути з Комунального некомерційного підприємства Київської обласної ради «Київський обласний центр екстреної медичної допомоги та медицини катастроф» на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу за період з 18.05.2022 року по 29.11.2022 року в розмірі 133 162,40 гривень, моральну шкоду в розмірі 1000 гривень та судовий збір в сумі 992,40 гривень, загалом 135 154,80 гривень ( сто тридцять п`ять тисяч сто п`ятдесят чотири гривні вісімдесят копійок ).

Середній заробіток за час вимушеного прогулу обрахований судом без віднімання сум податків та зборів. Податки і збори із суми середнього заробітку за час вимушеного прогулу, присудженої за рішенням суду, підлягають нарахуванню роботодавцем при виконанні відповідного судового рішення та, відповідно, відрахуванню із суми середнього заробітку за час вимушеного прогулу при виплаті працівнику, внаслідок чого виплачена працівнику на підставі судового рішення сума середнього заробітку за час вимушеного прогулу зменшується на суму податків і зборів.

Допустити до негайного виконання рішення в частині поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу за один місяць.

Стягнути з Комунального некомерційного підприємства Київської обласної ради «Київський обласний центр екстреної медичної допомоги та медицини катастроф» на користь держави судовий збір в розмірі 4 308,82 гривень ( чотири тисячі триста вісім гривень вісімдесят дві копійки ).

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку безпосередньо до Київського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому рішення не було вручене у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому рішення суду.

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ( адреса проживання: АДРЕСА_1 , ІПН: НОМЕР_1 );

Відповідач: Комунальне некомерційне підприємство Київської обласної ради «Київський обласний центр екстреної медичної допомоги та медицини катастроф» ( адреса місцезнаходження: 04107, м. Київ, вул. Багговутівська, буд. 1, ).

Повне судове рішення складено 05 грудня 2022 року.

Рішення надруковано в нарадчій кімнаті в одному примірнику.

СуддяО. І. Орєхов