Справа № 296/9223/21
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"15" лютого 2022 р. м.Житомир

Корольовський районний суд м. Житомира в складі:

головуючого судді Адамовича О.Й.,

за участю секретаря судового засідання Світко Т.І.,

позивача ОСОБА_1 ,

відповідача ОСОБА_2 ,

представника третьої особи ОСОБА_3 ,

розглянувши y підготовчому судовому засіданні в залі суду у місті Житомирі в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа: виконавчий комітет Житомирської міської ради, як орган опіки та піклування про розірвання шлюбу, визначення місця проживання дитини з матір`ю та стягнення аліментів на утримання дитини,

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернулася до суду із позовною заявою, в якій просить: розірвати між нею та відповідачем; визначити місце проживання дитини з матір`ю; стягнути з відповідача на її користь аліменти на утримання дитини у розмірі 1/3 частини усіх видів заробітку (доходу) щомісячно з моменту звернення до суду до досягнення дитиною вісімнадцятирічного віку включно, допустивши рішення суду негайному виконанню.

В обґрунтування вимог зазначила, що з 12.03.2015 року перебуває з відповідачем в зареєстрованому шлюбі. Від шлюбу мають спільну дитину - ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Позивач вказує, що сторони тривалий час разом не проживають, спільне господарство не ведуть, кожен з них має різні погляди на життя та сімейні відносини, між ними відсутнє взаєморозуміння. Подальше примирення та збереження сім`ї вважає неможливим. Також вважає за доцільне та необхідне після розірвання шлюбу залишити сина на подальше виховання та проживання з нею. Наголошує, що з червня 2021 року відповідач не виконує свої батьківські обов`язки по утриманню свого єдиного сина, який перебуває на її утриманні та вихованні, а тому вона вимушена звернутися до суду.

Справу призначено до розгляду за правилами загального позовного провадження (а.с.20).

Позивач в судовому засіданні заявлені позовні вимоги підтримала та просила задовольнити.

Відповідач в судовому засіданні в поданій заяві позовні вимоги визнав. Вказав, що не заперечує з приводу проживання сина з матір`ю, однак просив не чинити перешкод у побаченні з дитиною.

Представник третьої особи в судовому засіданні вказав про відсутність потреби у висновку органу опіки та піклування, оскільки сторони вирішили питання місця проживання дитини самостійно .

Відповідно до ч.1 ст.81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, тобто обов`язок доказування покладений на сторони.

Враховуючи, що відповідач у підготовчому засіданні визнав позовні вимоги в повному обсязі, суд вважає за необхідне ухвалити рішення у підготовчому судовому засіданні відповідно до положень ч. 3 ст. 200 ЦПК України.

Відповідно до ч.4 ст 206 ЦПК у разі визнання відповідачем позову суд за наявності до того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову.

Заслухавши учасників справи, дослідивши та оцінивши письмові докази по справі у їх сукупності, суд дійшов наступного висновку.

Судом встановлено, що згідно свідоцтва про шлюб серії НОМЕР_1 , ОСОБА_2 та ОСОБА_1 перебувають у шлюбі, зареєстрованому 12 березня 2015 року відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Коростишівського районного управління юстиції у Житомирській області, актовий запис №41 (а.с.7).

Сторони є батьками малолітньої дитини - ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується копією свідоцтва про народження (а.с.8).

Відповідно до довідки про реєстрацію місця проживання особи №10-14/11442 від 16.08.2021 року ОСОБА_4 зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 .

Згідно ст.51 Конституції України та ст.24 Сімейного Кодексу України шлюб ґрунтується на вільній згоді дружини і чоловіка, примус до шлюбу не допускається.

Відповідно до ст. 55 СК України дружина та чоловік зобов`язані спільно піклуватись про побудову сімейних відносин між собою та іншими членами сім`ї на почуттях взаємної любові, поваги, дружби, взаємодопомоги. Чоловік зобов`язаний утверджувати в сім`ї повагу до матері.

Дружина зобов`язана утверджувати в сім`ї повагу до батька. Дружина та чоловік відповідальні один перед одним, перед іншими членами сім`ї за свою поведінку в ній.

За приписами ч. 3 ст. 56 СК України кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до збереження шлюбних відносин є порушенням права чоловіка, дружини на свободу та особисту недоторканість.

Відповідно до ч. 3 ст.105 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до ст.110 цього Кодексу.

З урахуванням обставин справи, позиції сторін щодо неможливості збереження шлюбу, суд дійшов висновку, що подальше спільне життя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам сторін, що відповідно до ст.112 Сімейного кодексу України є підставою для розірвання шлюбу, а тому позовна заява підлягає до задоволення.

Щодо вимоги про залишення дитини на подальше проживання та виховання з матір`ю, слід зазначити наступне.

Стаття 19 СК України передбачає, що при розгляді судом спорів щодо участі одного з батьків у вихованні дитини, місця проживання дитини, виселення дитини, зняття дитини з реєстрації місця проживання, визнання дитини такою, що втратила право користування житловим приміщенням, позбавлення та поновлення батьківських прав, побачення з дитиною матері, батька, які позбавлені батьківських прав, відібрання дитини від особи, яка тримає її у себе не на підставі закону або рішення суду, управління батьками майном дитини, скасування усиновлення та визнання його недійсним обов`язковою є участь органу опіки та піклування, представленого належною юридичною особою (ч.4).

Представник третьої особи органу опіки та піклування Житомирської міської ради у своїй заяві зазначив, що при ухваленні рішення в частині визначення місця проживання дитини покладається на розсуд суду.

Відповідач в судовому засіданні не заперечив проти проживання дитини з матір`ю.

Відповідно до ст. 160 СК України, місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків. Місце проживання дитини, яка досягла десяти років, визначається за спільною згодою батьків та самої дитини. Якщо батьки проживають окремо, місце проживання дитини, яка досягла чотирнадцяти років, визначається нею самою.

Виходячи з спільної позиції сторін, зокрема визнання відповідачем позову в частині залишення сина на проживання з матір`ю, позов підлягає задоволенню в цій частині. У зв`язку з чим дитину слід залишити на проживання при матері.

Разом з тим, суд не вбачає підстав для вирішення питання в частині залишення дитини на виховання матері, оскільки згідно ст.150 СК України батьки зобов`язані виховувати дитину, при цьому статтею 157 СК України передбачено, що питання виховання дитини вирішується батьками спільно.

За вказаних обставин, залишення дитини на виховання лише одному з батьків порушуватиме права іншого та суперечитиме положенням СК України.

Щодо позовних вимог в частині стягнення аліментів суд зазначає наступне.

Відповідно до ч. 2 ст. 51 Конституції України та ст. 180 Сімейного кодексу України, батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Частиною 9 статті 7 СК України визначено, що сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства.

Відповідно до ст. 141 Сімейного кодексу України, мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини.

Статтею 8 Закону України «Про охорону дитинства» визначено, що кожна дитина має право на рівень життя достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного та соціального розвитку.

Згідно з вимогами ст. 181 Сімейного кодексу України, способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.

Статтею 182 Сімейного кодексу України, при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 183 Сімейного кодексу України, частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Якщо стягуються аліменти на двох і більше дітей, суд визначає єдину частку від заробітку (доходу) матері, батька на їх утримання, яка буде стягуватися до досягнення найстаршою дитиною повноліття.

Суд приймає до уваги те, що відповідач є особою працездатного віку, має можливість працевлаштування.

Відповідачем суду не надано будь-яких доказів наявності аліментних зобов`язань перед іншими особами та соціальних зобов`язань, які могли бути враховані при визначенні розміру аліментів.

Малолітня дитина проживає разом з позивачем та потребує матеріальної допомоги.

Відповідач повинен у відповідності до вимог закону утримувати дитину, відчувати відповідальність за неї, забезпечувати їй добрі умови для проживання та виховання, у тому числі, забезпечувати матеріально.

При визначені розміру аліментів судом враховуються обставини, що передбачені ст.182 Сімейного кодексу України, визнання відповідачем позову щодо стягнення аліментів, а тому суд вважає можливим вимоги про стягнення аліментів задовольнити повністю: стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 аліменти на утримання малолітнього сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 у розмірі 1/3 частки всіх видів його заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи стягнення з 27.10.2021 року і досягнення дитиною повноліття.

Згідно ч.1 ст. 191 Сімейного кодексу України, аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову, тобто з 27 жовтня 2021 року.

Згідно ст. 430 ч.1 п.1 ЦПК України рішення про стягнення аліментів в межах суми платежу за один місяць підлягає негайному виконанню.

Згідно ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом.

При поданні позовної заяви позивачем було сплачено судовий збір за позовні вимоги про розірвання шлюбу в сумі 908,00 грн. та за позовні вимоги про визначення місця проживання дитини в сумі 908,00 грн., які позивач просить стягнути з відповідача.

Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Згідно ч. 1 ст. 142 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову до початку розгляду справи по суті, суд у рішенні, в порядку встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50% судового збору, сплаченого при подачі позову.

Враховуючи викладене, у зв`язку з визнанням відповідачем позовних вимог щодо розірвання шлюбу та визначення місця проживання дитини до початку розгляду справи по суті, суд вважає за необхідне повернути позивачу з державного бюджету 50% судового збору, сплаченого при поданні позову, що складає 908 грн. 00 коп., іншу частину судового збору в розмірі 908 грн. 00 коп. слід стягнути з відповідача.

Крім того, на підставі п.3 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» від сплати судового збору звільняються позивачі за подання позовів про стягнення аліментів.

Таким чином з відповідача на користь держави підлягає стягненню судовий збір у розмірі 908,00 грн.

Керуючись ст.ст.5, 12, 13, 81, 141, 160, 161, 200, 206, 258, 259, 263-265, 268, 273 ЦПК України, суд,-

УХВАЛИВ:

Позов задовольнити.

Розірвати шлюб між громадянами України ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 та ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , зареєстрований 12 березня 2015 року відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Коростишівського районного управління юстиції у Житомирській області, актовий запис №41.

Малолітнього сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 залишити на подальше проживання разом з матір`ю - ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 .

Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 аліменти на утримання малолітнього сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 у розмірі 1/3 частки всіх видів його заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи стягнення з 27.10.2021 року і досягнення дитиною повноліття.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судовий збір в розмірі 908 грн. 00 коп.

ОСОБА_1 повернути з державного бюджету 50% сплаченого судового збору у розмірі 908 грн. 00 коп.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь держави судовий збір в розмірі 908 грн. 00 коп.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене до Житомирського апеляційного суду через Корольовський районний суд м. Житомира шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 .

Відповідач: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2 , РНОКПП - НОМЕР_3 .

Третя особа: виконавчий комітет Житомирської міської ради, як орган опіки та піклування, адреса: м. Житомир, майдан ім. С.П. Корольова, 4/2, .

Головуючий суддя О. Й. Адамович

Дата складання повного тексту рішення суду: 22.02.2022.