ДАРНИЦЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД М.КИЄВА
провадження № 2/753/654/22
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 червня 2022 року Дарницький районний суд м. Києва у складі головуючого судді Якусика О.В., за участю секретаря судового засідання Херенкової К.К., розглянувши у судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору - Служба у справах дітей та сім`ї Дарницької районної державної адміністрації у м. Києві, про позбавлення батьківських прав,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернулася до Дарницького районного суду м. Києва з позовом до ОСОБА_2 , в якому просить позбавити ОСОБА_3 батьківських прав відносно сина, ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та відносно сина ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що у сторін у шлюбі народилося двоє дітей - ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . 20 квітня 2017 року рішенням Дарницького районного суду м. Києва шлюб між сторонами було розірвано. Діти на цей час проживають разом з позивачем та находяться на її утриманні. Зазначає, що протягом спільного проживання відповідач, маючи запальний характер, агресивно ставився до позивача, внаслідок чого відбувалися сварки, свідками яких були діти. З моменту розірвання шлюбу відповідач самоусунувся від виконання батьківських обов`язків, не займається їх вихованням, матеріально не підтримує, кошти на життєво важливі потреби дітей відповідач не надає. Позивач не заважає спілкуванню батька з дітьми, але відповідач цього не робить.

Ухвалою Дарницького районного суду м. Києва від 1 листопада 2021 року відкрито провадження у справі № 753/21590/21, розгляд справи призначено за правилами загального позовного провадження у підготовче судове засідання на 10 грудня 2021 року, залучено до участі у справі як третю особу, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору Службу у справах дітей та сім`ї Дарницької районної державної адміністрації у м. Києві.

У судовому засіданні 2 лютого 2022 року представник третьої особи подав Висновок про позбавлення ОСОБА_2 батьківських прав.

Ухвалою Дарницького районного суду м. Києва від 2 лютого 2022 року закрито підготовче провадження у справі та призначено справу до розгляду по суті на 1 березня 2022 року.

1 березня 2022 року відкладено розгляд справи у зв`язку із введенням воєнного стану в Україні згідно з Указом Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» від 24 лютого 2022 року № 64/2022 та пошкодженням адміністративної будівлі Дарницького районного суду м. Києва внаслідок проведення бойових дій під час військової агресії російської федерації проти держави Україна до моменту відновлення безпечних умов перебування у приміщенні суду, з метою збереження життя та здоров`я працівників суду та учасників судових справ.

2 червня 2022 року розгляд справи призначено на 29 червня 2022 року.

У судове засідання 29 червня 2022 року відповідач не з`явився, про дату, час і місце розгляду справи повідомлявся у встановленому законом порядку.

Позивач у судове засідання також не з`явилася, 21 квітня 2022 року подала заяву про розгляд справи за її відсутності, в якій підтримала позовні вимоги та просила позов задовольнити.

Суд дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються, встановив такі обставини та дійшов таких висновків.

Судом встановлено, що з 17 грудня 2010 року ОСОБА_1 та ОСОБА_2 перебували у зареєстрованому шлюбу. Від шлюбу у подружжя народився син ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , що підтверджується копією свідоцтва про народження від 05 березня 2011 року серії НОМЕР_1 , та син ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується копією свідоцтва про народження від 24 липня 2012 року серії НОМЕР_2 .

Як свідчать матеріли справи, шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 було розірвано, що підтверджується копією рішення Дарницького районного суду м. Києва від 20 квітня 2017 року у справі №753/22648/16-ц.

Згідно з висновком Дарницької районної в місті Києві державної адміністрації від 18 січня 2022 року № 101-459/02 з метою захисту прав та інтересів малолітніх дітей орган опіки і піклування вважає за доцільне позбавити ОСОБА_2 батьківських прав відносно дітей ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Відповідно до статті 165 СК України право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім`ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров`я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років.

Судом встановлено, що ОСОБА_5 та ОСОБА_4 проживають разом із позивачем за адресою: АДРЕСА_1 . Дітьми опікуються позивач, вони знаходяться на її утриманні.

Згідно з Довідкою Спеціалізованої загальноосвітньої школи № 291 з поглибленим вивченням іноземної мови учень 3-А класу ОСОБА_4 навчається у школі з першого класу, мати постійно спілкується з класним керівником та педагогами, цікавиться його успіхами. ОСОБА_4 знаходиться під наглядом членів материнської родини, стосунки в родині нормальні, мати відповідально ставиться до розвитку дитини у позашкільний час. Батько, ОСОБА_5 , контакту зі школою не підтримує, з вчителями не спілкується. З 3 роки навчання у школі з`явився один раз з метою забрати сина після уроків, з класним керівником спілкуватися не виявив бажання, до успіхів сина у навчанні зацікавленості не виявив.

Згідно з Довідкою Спеціалізованої загальноосвітньої школи № 291 з поглибленим вивченням іноземної мови учень 4-Б класу ОСОБА_7 навчається у школі з першого класу, мати постійно спілкується з класним керівником та педагогами, цікавиться його успіхами. Кайра знаходиться під наглядом членів материнської родини, стосунки між членами родини нормальні, мати відповідально ставиться до розвитку дитини у позашкільний час. Батько, ОСОБА_5 , контакту зі школою не підтримує, з вчителями не спілкується. З 3 роки навчання у школі з`явився один раз з метою забрати сина після уроків, з класним керівником спілкуватися не виявив бажання, до успіхів сина у навчанні зацікавленості не виявив.

Відповідно до частини третьої статті 51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою.

Частиною першою статті 8 Закону України «Про охорону дитинства» передбачено, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку.

Виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці (частина перша статті 12 Закону України «Про охорону дитинства»).

Частиною сьомою статті 7 Сімейного кодексу України (далі - СК України) передбачено, що дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованою Постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789-XII (далі - Конвенція про права дитини), іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Згідно з частинами першою-четвертою статті 150 СК України батьки зобов`язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім`ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини, піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя, поважати дитину.

Відповідно до частини першої статті 155 СК України здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності.

Згідно з частиною другою статті 157 СК України той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею.

Підстави позбавлення батьківських прав передбачені частиною першою статті 164 СК України. Зокрема, пунктом 2 частини першої статті 164 СК України визначено, що мати, батько, можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини.

Виходячи з тлумачення пункту 2 частини першої статті 164 СК України суд має підстави для висновку, що ухилення від виконання своїх обов`язків щодо виховання дитини може бути підставою для позбавлення батьківських прав виключно за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.

Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти.

Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.

Позбавлення батьківських прав є винятковою мірою, яка тягне за собою надзвичайні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини (стаття 166 СК України).

Відповідно до частини першої статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Європейський суд з прав людини у справі «Хант проти України» від 07 грудня 2006 року (заява № 31111/04) наголошував на тому, що питання сімейних відносин має ґрунтуватися на оцінці особистості заявника та його поведінці. Факт заперечення заявником проти позову про позбавлення його батьківських прав також міг свідчити про його інтерес до дитини (§ 57, § 58).

У частині першій статті 9 Конвенції про права дитини передбачено, що держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають окремо і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини.

У справі «Мамчур проти України» (заява № 10383/09) від 16 липня 2015 року Європейський суд з прав людини зауважував, що оцінка загальної пропорційності будь-якого вжитого заходу, що може спричинити розрив сімейних зв`язків, вимагатиме від судів ретельної оцінки низки факторів та залежно від обставин відповідної справи вони можуть відрізнятися. Проте необхідно пам`ятати, що основні інтереси дитини є надзвичайно важливими. При визначенні основних інтересів дитини у кожному конкретному випадку необхідно враховувати дві умови: по-перше, у якнайкращих інтересах дитини буде збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним (§ 100).

Пунктами 1, 2 статті 3 Конвенції про права дитини передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом.

Як роз`яснено у пунктах 15, 16 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 березня 2007 року № 3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав», позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та інші) є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти.

У висновку органу опіки і піклування зазначено, що діти проживають разом з матір`ю та при проведенні обстеження житлово-побутових умов проживання дітей встановлено, що для них створені необхідні умови для проживання, відпочинку, навчання та розвитку.

Орган опіки і піклування дійшов висновку, що ОСОБА_2 свідомо ухиляється від виконання батьківських обов`язків, не намагається забезпечити достатній життєвий рівень діям, не турбується про стан їх здоров`я.

Відповідно до ст. 11 Закону України «Про охорону дитинства» сім`я є природним середовищем для фізичного, духовного, інтелектуального, культурного, соціального розвитку дитини, її матеріального забезпечення і несе відповідальність за створення належних умов для цього. Кожна дитина має право на проживання в сім`ї разом з батьками або в сім`ї одного з них та на піклування батьків. Батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини.

А частиною 1 ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства» передбачено, що на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці.

Ті ж самі принципи закріплені Декларацією прав дитини, прийнятою Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року, пунктами 6, 7 якої проголошено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Вона повинна, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості. Якнайкраще забезпечення інтересів дитини має бути керівним принципом для тих, хто відповідає за її освіту і навчання; ця відповідальність лежить насамперед на її батьках

Оцінивши надані сторонами докази, висновок органу опіки і піклування, врахувавши пояснення позивача, суд дійшов висновку, що відповідач ухиляється від виконання батьківських обов`язків по вихованню та матеріальному утриманню дітей, не піклується про їх фізичний та духовний розвиток, навчання, підготовку до самостійного життя, не забезпечує харчуванням, медичним доглядом, лікуванням, не виявляє інтересу до дітей та не створює умов для отримання ними освіти, а тому вимоги позивача про позбавлення відповідача батьківських прав є доведеними та такими, що ґрунтуються на вимогах закону, а тому є підстави для їх задоволення та позбавлення відповідача батьківських прав щодо малолітніх дітей.

При цьому суд вважає, що позбавлення батьківських прав відповідача спрямовано насамперед на захист інтересів малолітніх дітей та є засобом стимулювання відповідача до належного виконання ним своїх обов`язків, який, в разі зміни свого ставлення до дітей та своїх батьківських обов`язків, матиме змогу звернутися до суду з відповідним позовом та поновити свої батьківські права.

Судові витрати стягнути із відповідача на користь держави.

Керуючись ст. ст. 10, 12, 13, 81, 83, 141, 258, 263, 265, 268, 273, 354-356 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про позбавлення батьківських прав задовольнити.

Позбавити ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , батьківських прав щодо малолітнього сина ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та малолітнього сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 908 грн. 00 коп.

Позивач: ОСОБА_1 ( АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_3 )

Відповідач: ОСОБА_2 ( АДРЕСА_2 , РНОКПП невідомий).

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Київського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Повне рішення складено 2 грудня 2022 року.

Суддя О.В. Якусик