УХВАЛА

Справа № 495/8355/21

Номер провадження 2/495/880/2022

29 листопада 2022 рокум. Білгород-Дністровський

Білгород-Дністровський міськрайонний суд Одеської області

у складі головуючого - судді Шевчук Ю.В.,

при секретарі - Бучка В.В.,

розглянувши у підготовчому судовому засіданні у м. Білгород-Дністровському Одеської області заяву адвоката Аваєвої Наталії Валеріївни про закриття провадження у справі за позовом ОСОБА_1 , ОСОБА_2 до Приватного підприємства «ТУР-ЕЛЬ», Треті особи Приватне підприємство «ПЕРЛИНА», Білгород-Дністровська районна державна адміністрація, Шабівська сільська рада Білгород-Дністровського району Одеської області про усунення перешкод у користуванні частиною земельної ділянки, -

ВСТАНОВИВ:

В провадженні судді Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області Шевчук Ю.В. знаходиться цивільна справа №495/8355/21 за позовною заявою ОСОБА_1 , ОСОБА_2 до Приватного підприємства «ТУР-ЕЛЬ», Треті особи Приватне підприємство «ПЕРЛИНА», Білгород-Дністровська районна державна адміністрація, Шабівська сільська рада Білгород-Дністровського району Одеської області про усунення перешкод у користуванні частиною земельної ділянки.

23 червня 2022 року на адресу суду надійшло клопотання про закриття провадження по справі від адвоката Аваєвої Наталії Валеріївни, яка діє в інтересах відповідача Приватного підприємства «ТУР-ЕЛЬ». Своє клопотання адвокат Аваєва Н.В., яка діє в інтересах відповідача Приватного підприємства «ТУР-ЕЛЬ», обґрунтовує тим, що позивачі ОСОБА_1 , ОСОБА_2 є учасниками Приватного підприємства «ПЕРЛИНА», однак згідно інформації з Державного земельного кадастру фізичні особи - ОСОБА_1 , ОСОБА_2 не є ані користувачами, ані власниками спірної земельної ділянки, тому провадження по справі підлягає закриттю у зв`язку з відсутністю предмета спору згідно п.2 ч.1 ст. 255 ЦПК України.

В судовому засіданні адвокат Аваєва Н.В., яка діє в інтересах Приватного підприємства «ТУР-ЕЛЬ» своє клопотання підтримала, просила його задовольнити.

В судовому засіданні адвокат Волков П.О., який діє в інтересах Приватного підприємства «ТУР-ЕЛЬ» зазначене вище клопотання підтримав, просив його задовольнити.

В судовому засіданні директор Приватного підприємства «ТУР-ЕЛЬ» - Власюк О.М. підтримав думку своїх адвокатів.

В судове засідання позивачі ОСОБА_1 , ОСОБА_2 не з`явились, однак адвокат Шараг О.В., яка діє в їх інтересах, заперечувала проти задоволення зазначеного вище клопотання, оскільки ОСОБА_1 та ОСОБА_2 є засновниками ПП «Перлина», що підтверджується Статутом ПП «Перлина» затвердженого рішенням засновників №1 від 16.10.2013 року та зареєстрованого Білгород-Дністровського районною Державною адміністрацією №04056813 Ю 0010313 від 13 березня 2002 року. 18.08.2003 року між ПП «Перлина» та Білгород-Дністровською районною державною адміністрацією був укладений договір оренди земельної ділянки рекреаційного призначення, що знаходиться за межами населеного пункту, загальною площею 0,03, в тому числі під пісками 0,03 строком на 25 років. У подальшому ОСОБА_1 та ОСОБА_2 стали власниками в рівних частках готельного комплексу, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 , який в цілому складається з: літ. «А» - готельного комплексу, загальною площею 310,7 кв.м, споруд під №1-5, розташованих на земельній ділянці площею 0,0300 га, кадастровий номер земельної ділянки :05:002:0023.

В судове засідання представник третьої особи - Приватного підприємства «ПЕРЛИНА» не з`явився, про дату та час судового засідання був повідомлений належним чином, причини неявки суду не відомі.

В судове засідання представник третьої особи - Білгород-Дністровська районна державна адміністрація не з`явився, про дату та час судового засідання був повідомлений належним чином, причини неявки суду не відомі.

В судове засідання представник третьої особи - Шабівська сільська рада Білгород-Дністровського району Одеської області не з`явився, проте надав на адресу суду клопотання, згідно якого просив розглядати справу за його відсутності.

Дослідивши матеріали справи, надавши правову оцінку доводам сторін, суд приходить до наступних висновків.

Судом встановлено та матеріалами справи підтверджується, що згідно Інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна №314094590 від 03.11.2022 року, позивачі ОСОБА_1 , ОСОБА_2 є співвласниками у рівних частках готельного комплексу, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 , який в цілому складається з: літ. «А» - готельного комплексу, загальною площею 310,7 кв.м, споруд під №1-5, розташованих на земельній ділянці площею 0,0300 га, кадастровий номер земельної ділянки :05:002:0023. Реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 208.

З зазначеної вище Інформаційної довідки також вбачається, що зазначена вище земельна ділянка площею 0,0300 га, кадастровий номер земельної ділянки :05:002:0023, цільове призначення: для будівництва та обслуговування будівель торгівлі перебуває в оренді ПП «Перлина» на підставі Договору на право тимчасового користування землею (в тому числі на умовах оренди), серія та номер: р. №3037, виданий 18.08.2003, видавник: ОСОБА_3 , приватний нотаріус Білгород-Дністровського районного нотаріального округу Одеської області. Строк дії договору: 18.08.2028, з правом пролонгації. Також в матеріалах справи міститься копія Договору на право тимчасового користування землею (в тому числі на умовах оренди) серії ВАО №030768 від 18.08. 2003 року та Додаткової угоди до договору оренди земельної ділянки від 18.08.2003 року укладеного між Білгород-Дністровською районною державною адміністрацію та приватним підприємством «Перлина».

Отже, судом достеменно встановлено, що станом на теперішній час належним користувачем спірної земельної ділянки є Приватне підприємство «Перлина».

Як вбачається з матеріалів справи, предметом розгляду даної справи є усунення перешкод у користуванні частини земельної ділянки площею 0,0008 га, що розташована на Будацькій Косі Білгород-Дністровського району Одеської області, кадастровий номер: :05:002:0023, позивачам ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , шляхом знесення (демонтажу) за власний рахунок самочинно збудованого паркану на вказаній земельній ділянці.

Згідно п.1.2. Статуту Приватного Підприємства «Перлина», затвердженого Білгород-Дністровською районною державною адміністрацію №04056813 Ю 0010313, засновниками даного підприємства є позивачі ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , однак належним користувачем спірної земельної ділянки є саме Приватне підприємство «Перлина», що не заперечувалось сторонами по справі.

Відповідно до ч.1 ст. 82 ЦПК України, обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників.

Отже, спірні правовідносини щодо усунення перешкод у користуванні частини земельної ділянки площею 0,0008 га, що розташована на Будацькій Косі Білгород-Дністровського району Одеської області, кадастровий номер: :05:002:0023, виникли саме між Приватним підприємством «Перлина» та Приватним підприємством «ТУР-ЕЛЬ». Станом на теперішній час спір між позивачами ОСОБА_1 , ОСОБА_2 та відповідачем Приватним підприємством «ТУР-ЕЛЬ» з проводу усунення перешкод у користуванні частиною спірної земельної ділянки відсутній.

Згідно з частиною першою статті 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Відповідно до частини першої статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до ст.2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданням цивільного судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі.

Згідно з ч. 3 ст.13 ЦПК України учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

У відповідності до п.2 ч.1 ст. 255 ЦПК України суд своєю ухвалою закриває провадження у справі, якщо відсутній предмет спору.

Про закриття провадження у справі суд постановляє ухвалу (ч. 2 ст. 255 ЦПК України).

Відповідно до ч. 2 ст. 256 ЦПК України, у разі закриття провадження у справі повторне звернення до суду з приводу спору між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав не допускається.

При цьому, суд враховує, що Верховний Суд у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду в справі №638/3792/20 постановою від 20.09.2021 з огляду на підхід, який Велика Палата Верховного Суду застосувала у постанові від 26 червня 2019 року у справі №13/51-04, провадження №12-67гс19, відступила від висновку, сформульованого у постановах Верховного Суду у складі колегії суддів: Першої судової палати Касаційного цивільного суду у постанові від 10 квітня 2019 року у справі №456/647/18, провадження №61-2018св19; Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 13 травня 2020 року у справі №686/20582/19, провадження №61-1807св20; Першої судової палати Касаційного цивільного суду у постанові від 09 вересня 2020 року у справі №750/1658/20, провадження №61-9658св20, конкретизувавши цей висновок так, що закриття провадження у справі на підставі пункту 2 частини першої статті 255 ЦПК України можливе, якщо предмет спору був відсутній як на час пред`явлення позову, так і на час ухвалення судом першої інстанції судового рішення.

Таким чином, Об`єднана палата Касаційного цивільного суду Верховного Суду у вказаній постанові сформулювала наступні висновки.

Підстави для закриття провадження у справі визначені у статті 255 ЦПК України.

Закриття провадження у справі - це форма закінчення розгляду цивільної справи без прийняття судового рішення у зв`язку з виявленням після порушення провадження у справі обставин, з якими закон пов`язує неможливість судового розгляду справи.

Поняття «юридичного спору» має тлумачитися широко, виходячи з підходу Європейського суду з прав людини до тлумачення поняття «спір про право» (пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод). Зокрема, Європейський суд з прав людини зазначає, що відповідно до духу Конвенції поняття «спору про право» має розглядатися не суто технічно, йому слід надавати сутнісного, а не формального значення.

Предмет спору - це об`єкт спірного правовідношення, з приводу якого виник спір. Під предметом позову розуміється певна матеріально-правова вимога позивача до відповідача, стосовно якої позивач просить прийняти судове рішення.

Підстави позову - це обставини, якими позивач обґрунтовує свої вимоги щодо захисту права та охоронюваного законом інтересу.

Тобто, правові підстави позову - це зазначена в позовній заяві нормативно-правова кваліфікація обставин, якими позивач обґрунтовує свої вимоги.

З урахуванням викладеного, відсутність предмета спору унеможливлює вирішення справи по суті незалежно від обґрунтованості позову, а відповідно і здійснення ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів осіб.

Прикладами відсутності предмета спору можуть бути дії сторін, чи настання обставин, якщо між сторонами у зв`язку з цим не залишилося неврегульованих питань або самими сторонами врегульовано спірні питання.

Суд закриває провадження у справі у зв`язку з відсутністю предмета спору, якщо предмет спору був відсутній як на час пред`явлення позову, так і на час ухвалення судом першої інстанції судового рішення за умови, якщо між сторонами у зв`язку з цим не залишилося неврегульованих питань.

Відповідно до ч. 1 ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» від 23.02.2006 року, суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

Конвенція про захист прав людини і основоположних свобод від 04.11.1950 року (Європейська конвенція з прав людини), яка ратифікована Україною 17 липня 1997 р., а також додаткові протоколи до неї (всі з яких ратифіковані Україною), підлягає застосуванню в Україні як частина її національного законодавства згідно із статтею 9 Конституції України. Вона має вищу юридичну силу по відношенню до всіх актів національного законодавства, за винятком Конституції України.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пунктом 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE (Серявін та інші проти України), № 4909/04, §58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Також Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) зауважив, що одним із фундаментальних аспектів верховенства права є принцип правової визначеності, який, між іншим, вимагає, щоб при остаточному вирішенні справи судами їх рішення не викликали сумнівів (BRUMARESCU v. ROMANIA, № 28342/95, § 61, рішення ЄСПЛ від 28 листопада 1999 року).

Якщо конфліктна практика розвивається в межах одного з найвищих судових органів країни, цей суд сам стає джерелом правової невизначеності, тим самим підриває принцип правової визначеності та послаблює довіру громадськості до судової системи (LUPENI GREEK CATHOLIC PARISH AND OTHERS v. ROMANIA, № 76943/11, § 123, рішення ЄСПЛ від 29 листопада 2016 року). Судові рішення повинні бути розумно передбачуваними (S.W. v. ТНЕ UNITED KINGDOM, №20166/92, § 36, рішення ЄСПЛ від 22 листопада 1995 року).

Надана судам роль в ухваленні судових рішень якраз і полягає в розвіюванні тих сумнівів щодо тлумачення, які існують. Оскільки завжди існуватиме потреба в з`ясуванні неоднозначних моментів і адаптації до обставин, які змінюються (VYERENTSOV v. UKRAINE, №20372/11, § 65, рішення ЄСПЛ від 11 квітня 2013 року; DEL RIO PRADA v. SPAIN, N 42750/09, § 93, рішення ЄСПЛ від 21 жовтня 2013 року).

У пункті 70 рішення від 18 січня 2001 року у справі "Чепмен проти Сполученого Королівства" (Chapman v. the United Kingdom"), заява № 27238/95, ЄСПЛ наголосив на тому, що в інтересах правової визначеності, передбачуваності та рівності перед законом він не повинен відступати від попередніх рішень за відсутності належної для цього підстави.

Відтак, судом достеменно встановлено, що в даній справі, предмет спору відсутній на час пред`явлення позову до суду та на теперішній час, оскільки між позивачами ОСОБА_1 і ОСОБА_2 та Приватним підприємством «ТУР-ЕЛЬ» відсутні спірні правовідносини щодо усунення перешкод у користуванні частиною спірної земельної ділянки.

В свою чергу, суд роз`яснює право Приватному підприємству «Перлина» право на звернення до суду з відповідною позовною заявою щодо усунення перешкод у користуванні частини земельної ділянки площею 0,0008 га, що розташована на Будацькій Косі Білгород-Дністровського району Одеської області, кадастровий номер: :05:002:0023 в загальному порядку.

Враховуючи вищезазначене та керуючись ст.ст. 255 ч. 1 п. 2, ч. 2, 256, 260, 261 ЦПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

Заяву адвоката Аваєвої Наталії Валеріївни про закриття провадження у справі за позовом ОСОБА_1 , ОСОБА_2 до Приватного підприємства «ТУР-ЕЛЬ», Треті особи Приватне підприємство «ПЕРЛИНА», Білгород-Дністровська районна державна адміністрація, Шабівська сільська рада Білгород-Дністровського району Одеської області про усунення перешкод у користуванні частиною земельної ділянки - задовольнити.

Провадження у справі за позовом ОСОБА_1 , ОСОБА_2 до Приватного підприємства «ТУР-ЕЛЬ», Треті особи Приватне підприємство «ПЕРЛИНА», Білгород-Дністровська районна державна адміністрація, Шабівська сільська рада Білгород-Дністровського району Одеської області про усунення перешкод у користуванні частиною земельної ділянки закрити на підставі п.2 ч.1 ст. 255 ЦПК України, тобто за відсутністю предмету спору.

Ухвала може бути оскаржена до Одеського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги.

Повний текст даної ухвали складено та проголошено 05 грудня 2022 року о 15 годині 00 хвилин.

Суддя: