Дата документу 30.11.2022
Справа № 501/1731/21
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 листопада 2022 року Іллічівський міський суд Одеської області в складі:

головуючої судді - Петрюченко М.І.,

за участю секретаря судового засідання - Тейбаш Н.Д.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Чорноморську Одеської області цивільну справу за

позовом ОСОБА_1 ,

до

відповідача: ОСОБА_2 ,

третя особа: орган опіки та піклування Чорноморської міської ради Одеської області, місце знаходження: м.Чорноморськ, Одеської області, проспект Миру, буд. 33,

предмет та підстави позову: про усунення перешкод щодо участі матері у вихованні та спілкуванні з дітьми,

та за

зустрічним позовом ОСОБА_2

до

відповідача ОСОБА_1

третя особа: орган опіки та піклування Чорноморської міської ради Одеської області

предмет та підстави позову: про визначення місця проживання дітей та припинення стягнення аліментів

ухвалив рішення про наступне та

ВСТАНОВИВ:

І. Виклад позиції позивача та відповідача.

ОСОБА_1 03.06.2021 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_2 (третя особа: орган опіки та піклування Чорноморської міської ради Одеської області) про усунення перешкод щодо участі матері у вихованні та спілкуванні з дітьми, згідно якого просить суд:

- зобов`язати відповідача не чинити перешкоди у спілкуванні з дітьми ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 ;

- встановити позивачу для участі у вихованні та спілкуванні з дітьми ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 наступний графік: кожного понеділка, середи та п`ятниці з 18:00 - до 21:00; кожної суботи на неділі з 09.:00 до 18:00.

Позов обґрунтовано тим, що сторони по справі мають спільних дітей ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Після припинення шлюбних відносин, сторони не можуть досягнути згоди щодо графіку спілкування з дітьми.

На підставі викладеного позивач звернувся до суду з відповідним позовом.

ОСОБА_2 21.10.2021 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1 про визначення місця проживання дітей та припинення стягнення аліментів (а.с.99-103), який 10.11. (а.с.135-139 т.1), згідно якого просить суд:

- визначити місце проживання неповнолітньої ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 і малолітнього ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , з батьком ОСОБА_2 за місцем проживання за адресою: АДРЕСА_1 ;

- припинити стягнення з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , аліментів на утримання доньки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 і сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , на підставі судового наказу, виданого Іллічівським міським судом Одеської області 25 жовтня 2018 року у справі №501/2798/18;

- звільнити повністю ОСОБА_2 від сплати заборгованості за аліментами на підставі судового наказу, виданого Іллічівським міським судом Одеської області 25 жовтня 2018 року у справі №501/2798/18;

- вирішити питання про поворот виконання наказу, виданого Іллічівським міським судом Одеської області 25 жовтня 2018 року у справі № 501/2798/18, стягнувши з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 безпідставно стягнуті 18137,00 грн.;

- стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліменти на утримання дітей ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 і ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , в розмірі 1/3 частки від усіх видів заробітку (доходів), але не більше десяти прожиткових мінімумів на кожну дитину відповідного віку, з дня подачі цієї вимоги, тобто з 10 листопада 2021 року, до досягнення старшою дитиною ОСОБА_3 повноліття, тобто до ІНФОРМАЦІЯ_6 включно, а з 23 березня 2025 року - в розмірі ј частини від усіх видів заробітку (доходів), але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку, до досягнення ОСОБА_4 повноліття, тобто до ІНФОРМАЦІЯ_7 ;

- стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 судові витрати у вигляді судового збору та витрат на правову допомогу.

Позов обґрунтовано тим, що ОСОБА_1 та ОСОБА_2 є батьками двох дітей: доньки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 і сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 .

Шлюб між сторонами розірвано рішенням Іллічівського міського суду Одеської області 29 листопада 2018 року ( у справі №501/2710/18).

Після розірвання шлюбу сторони продовжували проживати в одній квартирі за адресою: АДРЕСА_1 , - яка належить сторонам на праві спільної часткової власності по Ѕ частки кожному. Батько продовжував піклувався про дітей, утримував їх матеріально.

Іллічівським міським судом на підставі заяви ОСОБА_1 з ОСОБА_2 стягнуто аліменти на утримання дітей (справа №501/2798/18, наказ від 25.10.2018).

На підставі зазначеного наказу суду в рамках виконавчого провадження за період часу з грудня 2018 року по червень 2019 року з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 стягнуто 18137,00 грн.

ОСОБА_2 звернувся до суду із заявою про скасування судового наказу, але ухвалою Іллічівського міського суду Одеської області від 09 серпня 2019 року йому відмовлено у прийнятті такої заяви.

Оскільки діти проживали з батьком ОСОБА_2 , який їх повністю утримував, останній не сплачував ОСОБА_1 аліменти, внаслідок чого державним виконавцем нараховано борг та винесені численні постанови про накладення штрафу, про встановлення тимчасових обмежень боржника.

З травня 2019 року ОСОБА_1 взагалі виїхала з квартири, а діти залишились проживати з батьком ОСОБА_2 , який забезпечив їм належні умови проживання, повною мірою займався їх вихованням, піклувався про їх здоров`я та розвиток.

ОСОБА_1 має ключі від квартири, де проживають діти, і має можливість навідувати дітей у будь-який час, в чому ОСОБА_2 не перешкоджає жодним чином. ОСОБА_1 здійснює тиск на дітей, через що між нею та дітьми склалися недобрі стосунки, діти навідріз не бажають спілкуватись з матір`ю. ОСОБА_1 не розуміє своєї поведінки, яка негативно впливає на відношення дітей до неї, але продовжує чинити тиск та залякування дітей.

Діти бажають проживати й надалі з батьком. З матір`ю ОСОБА_1 діти проживати категорично не бажають. Залякування, тиск, погрози з боку відповідачки створюють для дітей стресові ситуації, які унеможливлюють їх бажання проживати з матір`ю.

Діти на даний час перебувають в постійному емоційно-нестабільному стані через те, що матір наполягає, тисне на них, схиляючи їх до того , щоб вони проживали з нею. Батько схиляється до забезпечення саме інтересів дітей, намагається їх відгородити від конфліктів і стресів. З ним діти почувають себе захищеними і спокійними. ОСОБА_2 не чинив і не чинитиме в майбутньому жодних перешкод для спілкування відповідачки із дітьми і готовий зі свого боку усіма силами сприяти тому, щоб діти через розлучення батьків не були позбавлені піклування матері.

Позивач за зустрічним позовом стверджує, що так як діти постійно фактично проживали та проживають з батьком ОСОБА_2 , він самостійно матеріально їх утримує, можливе припинення стягнення аліментів з останнього на користь відповідачки, оскільки відсутні обставини, передбачені ст.181 СК України. Оскільки діти постійно проживали з батьком та перебували на його утриманні, а не на утриманні матері ОСОБА_1 , вказані обставини мають істотне значення, що є підставою для звільнення ОСОБА_2 від сплати заборгованості по аліментах.

На підставі викладеного, позивач звернуся до суду з відповідним позовом.

В судовому засіданні ОСОБА_1 просила суд задовольнити вимоги її первісного позову в повному обсязі з підстав, викладених у позові та відмовити в задоволенні зустрічного позову, посилаючись на його безпідставність.

Відповідач за первісним позовом та позивач за зустрічним ОСОБА_2 просив суд задовольнити вимоги зустрічного позову в повному обсязі з підстав, викладених у позові та відмовити в задоволенні первісного позову.

У подальшому сторони надали до суду заяви про розгляд справи без їх участі.

ІІ. Інші процесуальні дії у справі.

Згідно протоколу автоматизованого розподілу від 03.06.2021 справа розподілена для розгляду судді Петрюченко М.І. (а.с.39 т.1).

Ухвалою судді Іллічівського міського суду Одеської області Петрюченко М.І. від 15.06.2021 позовну заяву залишено без руху (а.с.48-49 т.1).

Ухвалою судді Іллічівського міського суду Одеської області Петрюченко М.І. від 08.07.2021 відкрито провадження по даній справі в порядку загального позовного провадження, призначено підготовче судове засідання (а.с.70-71 т.1).

Ухвалою Іллічівського міського суду від 05.07.2022 закрито підготовче провадження по справі, призначено справу до судового розгляду по суті (а.с.64-65).

Ухвалою Іллічівського міського суду Одеської області від 08.07.2021 відмовлено в забезпеченні позову (а.с.73-75 т.1).

Ухвалою Іллічівського міського суду Одеської області від 02.12.2021 зустрічний позов ОСОБА_2 до ОСОБА_1 (третя особа: орган опіки та піклування Чорноморської міської ради Одеської області) про визначення місця проживання дітей та припинення стягнення аліментів прийнято до спільного розгляду з первісним позовом (а.с.155 т.1).

Ухвалою Іллічівського міського суду Одеської області від 23.12.2021 закрито підготовче провадження у справі, призначено справу до судового розгляду по суті (а.с.164-165 т1.)

Судом на підставі частини другої статті 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.

ІІІ. Фактичні обставини, встановлені Судом та зміст спірних правовідносин.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 та ОСОБА_2 є батьками двох дітей: доньки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 і сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , що підтверджується копіями свідоцтв про народження (а.с.15-16 т.1).

Шлюб між сторонами розірвано рішенням Іллічівського міського суду Одеської області 29 листопада 2018 року (справа №501/2710/18), що підтверджується копією рішення (а.с.13-14 т.1).

Після розірвання шлюбу сторони продовжували проживати в одній квартирі за адресою: АДРЕСА_1 , яка належить сторонам на праві спільної часткової власності по Ѕ частки кожному, що підтверджується копією свідоцтва про право власності на квартиру (а.с.23 т.1).

Сторони по справі разом з дітьми зареєстровані в даній квартирі (а.с.105 т.1).

Іллічівським міським судом на підставі заяви ОСОБА_1 з ОСОБА_2 стягнуто аліменти на утримання дітей (справа №501/2798/18, наказ від 25.10.2018) (а.с.104 т.1)

На підставі зазначеного наказу суду відкрито виконавче провадження АСВП 57692389 та проводяться виконавчі дії, що підтверджується копіями постанов державного виконавця (а.с.107-122 т.1).

ОСОБА_2 звернувся до суду із заявою про скасування судового наказу, але ухвалою Іллічівського міського суду Одеської області від 09 серпня 2019 року йому відмовлено у прийнятті такої заяви (а.с.106 т.1).

Згідно заборгованості зі сплати аліментів, складеного заступником начальника Чорноморського міського відділу ДВС Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса), станом на 16.11.2020 заборгованість за судовим наказом становить 73143,62 грн. (а.с.107 т.1).

Згідно інформації щодо платежів з карткового рахунку вбачається, що за період з 17.12.2018 по 08.06.2019 ОСОБА_2 перерахував на рахунок ОСОБА_5 аліменти на утримання дітей у розмірі 18077,00 грн. (а.с.141-149 т.1).

Відповідно до висновку Чорноморської міської ради Одеської області, як органу опіки та піклування від 08.11.2021 доцільно встановити наступний графік ОСОБА_6 у спілкуванні з дітьми ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 : кожної середи, п`ятниці, неділі з 18:00 до 21:00 з урахуванням шкільних занять, графіку занять у гуртках, за попередньою домовленістю з батьком ОСОБА_2 та за бажанням дітей. Визнати місце проживання малолітнього ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 з батьком ОСОБА_2 (а.с.122-124 т.1).

ІV. Оцінка Суду.

Суд доходить до висновку про часткове задоволення позову про визначення способу участі матері у вихованні дітей з наступних підстав

Згідно ст.19 Сімейного Кодексу України, при розгляді судом спорів щодо участі одного з батьків у вихованні дитини, місця проживання дитини, позбавлення та поновлення батьківських прав, побачення з дитиною матері, батька, які позбавлені батьківських прав, відібрання дитини від особи, яка тримає її у себе не на підставі закону або рішення суду, управління батьками майном дитини, скасування усиновлення та визнання його недійсним обов`язковою є участь органу опіки та піклування.

За ч.1 ст.3 Конвенції про права дитини, ратифікованої Постановою Верховної Ради Української РСР від 27 лютого 1991 року № 789-XII, ч.7, 8 ст.7 СК України регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини.

Відповідно ст.ст.141, 151 СК України, мати, батько мають рівні права та обов`язки, щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків, щодо дитини; батьки мають переважне право перед іншими особами на особисте виховання дитини.

Відповідно до вимог ч.ч.4, 5 ст.19 СК України при розгляді судом спорів щодо участі одного з батьків у вихованні дитини, місця проживання дитини, позбавлення та поновлення батьківських прав, побачення з дитиною матері, батька, які позбавлені батьківських прав, відібрання дитини від особи, яка тримає її у себе не на підставі закону або рішення суду, управління батьками майном дитини, скасування усиновлення та визнання його недійсним обов`язковою є участь органу опіки та піклування. Орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи.

Відповідно до ч.2 ст.159 СК України, в окремих випадках, якщо це викликано інтересами дитини, суд може обумовити побачення з дитиною в присутності іншої особи. Під час вирішення спору щодо участі одного з батьків у вихованні дитини береться до уваги ставлення батьків до виконання своїх обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення, в тому числі стан психічного здоров`я одного з батьків, зловживання ним алкогольними напоями або наркотичними засобами.

Згідно з ч.6 ст.19 СК України, суд може не погодитися з висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини.

За змістом ст.12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд сприяє всебічному і повному з`ясуванню обставин справи: роз`яснює особам, які беруть участь у справі, їх права та обов`язки, попереджує про наслідки вчинення або не вчинення процесуальних дій і сприяє здійсненню їхніх прав у випадках, встановлених цим Кодексом.

Ураховуючи наведене, суд на підставі належним чином оцінених доказів дійшов висновку про часткове задоволення позовних вимог первісного позову ОСОБА_1 щодо визначення порядку спілкування матері з дітьми у спосіб, визначений рішенням органу опіки та піклування, з урахуванням режиму та інтересів дітей.

Щодо вимог зустрічного позову в частині визначення місця проживання дітей, суд керується наступним.

Відповідно до статті 160 СК України місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків. Місце проживання дитини, яка досягла десяти років, визначається за спільною згодою батьків та самої дитини. Якщо батьки проживають окремо, місце проживання дитини, яка досягла чотирнадцяти років, визначається нею самою.

За частинами першою, другою статті 161 цього Кодексу якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення.

Відповідно до висновку Чорноморської міської ради Одеської області, як органу опіки та піклування від 08.11.2021 доцільно визнати місце проживання малолітнього ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 з батьком ОСОБА_2 (а.с.122-124 т.1).

ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_8 виповнилось 14 років, вона була допитана судом щодо її місця проживання та визначилась щодо місця її проживання разом з батьком.

Таким чином, враховуючи, що на даний час визначення місця проживання дітей разом з батьком відповідають інтересам дітей, суд приходить до висновку про задоволення заявлених вимог.

Щодо вимог зустрічного позову про припинення стягнення аліментів, суд керується наступним.

Відповідно до ч.1 ст.8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку.

Згідно ст.180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Відповідно до частин 1, 2 статті 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікованапостановою Верховної Ради України №789-ХІІ від 27 лютого 1991 рокута набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Стаття 179 СК України передбачає, що аліменти, одержані на дитину, є власністю дитини. Той із батьків або інших законних представників дитини, на ім`я якого виплачуються аліменти, розпоряджається аліментами виключно за цільовим призначенням в інтересах дитини. Неповнолітня дитина має право брати участь у розпорядженні аліментами, одержаними на її утримання.

Відповідно дост.273СКУкраїни якщо матеріальний або сімейний стан особи, яка сплачує аліменти, чи особи, яка їх одержує, змінився, суд може за позовом будь-кого з них змінити встановлений розмір аліментів або звільнити від їх сплати. Суд може звільнити від сплати аліментів осіб, зазначених у статтях 267-271 цього Кодексу, за наявності інших обставин, що мають істотне значення.

Відповідно до п.17 Постанови № 3 Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», право на звернення до суду із заявою про стягнення аліментів і, відповідно, право на отримання аліментів має той з батьків, з ким проживає дитина.

З аналізу статтей вбачається, що припинення стягнення аліментів можливим є у тому випадку, коли одержувач аліментів, наприклад мати дитини не витрачає отримувані нею аліменти на дитину. У такому випадку відбувається припинення стягнення аліментів на ім`я одержувача аліментів - матері дитини. При цьому обов`язок батька - платника аліментів утримувати дитину не припиняється.

Способи захисту сімейних прав та інтересів встановлені ч.2 ст.18 СК України, згідно з нормами якої способами захисту сімейних прав та інтересів зокрема є припинення правовідношення, а також його анулювання.

Відтак, з урахуванням предмета даного спору (припинення стягнення аліментів на утримання дитини), однією з обставин, яка підлягає доказуванню у справі, є те, з ким саме з батьків проживає дитина на час звернення до суду з позовом і розгляду справи судом та ухвалення рішення по справі, зокрема з одержувачем аліментів чи з їх платником.

При вирішенні цього спору суд також враховує правовий висновок Верховного Суду, викладений у постанові від 04 вересня 2019 року (справа № 711/8561/16), відповідно до якого за своєю суттю аліменти - це кошти покликані забезпечити дитину усім необхідним для повноцінного розвитку, тому вони можуть бути стягнуті лише на користь того з батьків хто проживає із дитиною та бере більш активну участь у її вихованні.

Судом встановлено, що з травня 2019 року ОСОБА_1 виїхала з квартири, діти залишилися проживати з батьком ОСОБА_2 , що не заперечувалося у судовому засіданні сторонами по справі.

Відповідно ч.4 ст.273 ЦПК України, якщо після набрання рішенням суду законної сили, яким з відповідача присуджені періодичні платежі, зміняться обставини, що впливають на визначені розміри платежів, їх тривалість чи припинення, кожна сторона має право шляхом пред`явлення нового позову вимагати зміни розміру, строків платежів або звільнення від них.

Як встановлено діти проживають з батьком ОСОБА_2 та повністю знаходяться на його утриманні, тобто змінились обставини, що впливають на стягнення аліментів на користь ОСОБА_1 .

Враховуючи загальні принципи регулювання сімейних відносин, способи захисту сімейних прав, суд вважає за необхідне захистити порушене право позивача ОСОБА_2 шляхом припинення примусового стягнення на користь відповідача аліментів на утримання дітей, які стягуються на підставі судового наказу, виданого Іллічівським міським судом Одеської області 25 жовтня 2018 року у справі №501/2798/18.

Враховуючи вище викладене, позовні вимоги позивача про припинення стягнення аліментів на утримання неповнолітніх дітей, звільнення від сплати заборгованості за аліментами є обґрунтованими та такими що підлягають задоволенню.

Щодо вимоги повороту виконання наказу, виданого Іллічівським міським судом Одеської області, суд керується наступним.

Відповідно до рішення Конституційного Суду України від 02 листопада 2011 року у справі №13-рп/2011 поворот виконання рішення - це цивільна процесуальна гарантія захисту майнових прав особи, яка полягає у поверненні сторін виконавчого провадження в попереднє становище через скасування правової підстави для виконання рішення та повернення стягувачем відповідачу (боржнику) всього одержаного за скасованим (зміненим) рішенням.

Отже, поворот виконання - це повернення позивачем відповідачеві всього одержаного ним за скасованим чи зміненим рішенням суду.

Частиною другою статті 445 ЦПК України, що у справах про стягнення аліментів, а також у справах про стягнення заробітної плати чи інших виплат, що випливають з трудових правовідносин, поворот виконання не допускається незалежно від того, у якому порядку ухвалено рішення, за винятком випадків, коли рішення було обґрунтоване на підроблених документах або на завідомо неправдивих відомостях позивача.

Згідно зі ст.239 КЗпП України у разі скасування виконаних судових рішень про стягнення заробітної плати чи інших виплат, що випливають з трудових правовідносин, поворот виконання допускається лише тоді, коли скасоване рішення грунтувалося на повідомлених позивачем неправдивих відомостях або поданих ним підроблених документах.

Отже, чинне законодавство не допускає повороту виконання рішення суду у разі скасування виконаних судових рішень про стягнення аліментів. Для цієї категорії справ не має значення, в якому порядку ухвалено те рішення, яким було скасовано інше виконане рішення.

Оскільки правовідносини, що склались між сторонами випливають з сімейного законодавства щодо стягнення аліментів, не встановлено повідомлення позивачем неправдивих відомостей або подання ним підроблених документів, то з урахуванням суті спору, суд вважає, що заява про поворот виконання наказу, виданого Іллічівським міським судом Одеської області 25 жовтня 2018 року у справі № 501/2798/18 не підлягає задоволенню.

Щодо вимоги про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліментів на утримання дітей ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , і ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , в розмірі 1/3 частки від усіх видів заробітку (доходів), але не більше десяти прожиткових мінімумів на кожну дитину відповідного віку до досягнення старшою дитиною ОСОБА_3 повноліття, тобто до ІНФОРМАЦІЯ_6 включно, а з 23 березня 2025 року - в розмірі ј частини від усіх видів заробітку (доходів), але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку, до досягнення ОСОБА_4 повноліття, тобто до ІНФОРМАЦІЯ_7 , суд керується наступним.

У відповідності до статті 3 «Конвенції про права дитини» від 20 листопада 1989 року (далі Конвенція) в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

Статтею 18 Конвенції передбачено, що батьки несуть основну відповідальність за виховання дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування.

Згідно із статтею 180 Сімейного кодексу України (далі СК) батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Виходячи із змісту статті 181 СК за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина (частина третя).

Визначаючи розмір аліментів, які підлягають стягненню з відповідача Суд відповідно до статті 182 СК, враховує:

- стан здоров`я та матеріальне становище дітей;

- стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів;

- наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків;

- доказів про наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів;

- доказів про витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів;

- інші обставини, що мають істотне значення.

При цьому, в даних правовідносинах Суд знаходить, що розмір аліментів в частині стягнення з відповідача аліментів на утримання дітей необхідно визначити в частці від доходу відповідача, оскільки відповідну заяву подано одержувачем аліментів.

Також, Суд звертає увагу, що стаття 182 СК закріплює положення про те, що мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і дана норма закону не містить виключень на випадок стягнення аліментів у твердій грошовій формі, що мало місце в попередній редакції вказаної статті від 22 вересня 2005 року, яка втратила чинність.

На підставі викладеного, суд доходить до висновку про задоволення вимог зустрічного позову частково.

Обґрунтовуючи дане судове рішення, суд приймає до уваги вимоги ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» відповідно до якої суди застосовують при розгляді справи Конвенцію та практику Суду як джерело права та висновки Європейського суду з прав людини, зазначені в рішенні у справі «РуїсТоріха проти Іспанії» (RuizTorija v. Spain) від 9 грудня 1994 року, серія А, №303А, п.2958, згідно з яким Суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення.

Таке рішення суду буде відповідати вимогам Європейської Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, а саме ст.6 (право на справедливий суд), ст.13 (право на ефективний засіб юридичного захисту відповідача від неправомірних вимог позивача), ст.17 (заборона зловживання правами передбаченими цією Конвенцією), ст.1 Протоколу 1 (захист власності, право мирно володіти своїм майном).

Крім того, відповідно до ч.6 ст.81 ЦПК України, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно з ч.1 ст.76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до п.6 постанови Пленуму Верховного Суду України від 18.12.2009 №14 «Про судове рішення у цивільній справі», враховуючи принцип безпосередності судового розгляду, рішення може бути обґрунтоване лише доказами, одержаними у визначеному законом порядку та дослідженими в судовому засіданні.

Відповідно до рішення Європейського суду з прав людини в справі «Ващенко проти України» (Заява № 26864/03) від 26 червня 2008 року зазначено, що принцип змагальності полягає в тому, що суд уважно досліджує зауваження заявника, виходячи з сукупності наявних матеріалів в тій мірі, в якій він є повноважним вивчати заявлені скарги. Отже, у суду відсутні повноваження на вихід за межі принципу диспозитивності і змагальності та збирання доказів на користь однієї із зацікавлених сторін.

Згідно зі ст.263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (Серявін та інші проти України, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

З огляду на викладене вище, приймаючи до уваги фактичні обставини справи, суд дійшов висновку про відсутність підстав для надання оцінки решті доводів, наведених стороною по справі в обґрунтування власних правових позицій, оскільки їх дослідження судом у будь-якому випадку не матиме наслідком спростування висновків, до яких суд дійшов по тексту рішення вище щодо суті позовних вимог.

V. Розподіл судових витрат між сторонами.

Відповідно п.1 ч.2 ст.141 ЦПК України судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову на відповідача.

При подачі позову до суду позивач за зустрічним позовом сплатив судовий збір у розмірі 908,00 грн. (а.с.98 т.1), який у зв`язку із задоволенням позову підлягає стягненню з відповідача на користь позивача.

Крім того, відповідно до пункту 3 частини першої статті 133 ЦПК України до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.

Згідно з частиною другою статті 137 ЦПК України за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Частиною третьою вказаної статті ЦПК України для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

При стягненні витрат на правову допомогу слід враховувати, що особа, яка таку допомогу надавала, має бути адвокатом (стаття 6 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність») або іншим фахівцем у галузі права незалежно від того, чи така особа брала участь у справі на підставі довіреності, чи відповідного договору (статті 12, 46, 56 ЦПК України). Витрати на правову допомогу мають бути документально підтвердженні та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат. Таким чином, якщо стороною буде документально доведено, що нею понесені витрати на правову допомогу, а саме: надано договір на правову допомогу, акт приймання-передачі наданих послуг, платіжні документи про оплату таких послуг, розрахунок таких витрат, то у суду відсутні підстави для відмови у стягненні таких витрат стороні, на користь якої ухвалено судове рішення.

При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Зазначені критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрат на підставі статті 41 Конвенції. Зокрема, згідно з його практикою заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (Рішення ЄСПЛ у справі «East/West Alliance Limited» проти України»).

В матеріалах справи на підтвердження витрат про надання правової допомоги містяться:

- ордер серії ОД №621697 (а.с.113 т.1);

- договір про надання правової допомоги від 25.11.2020 (а.с.114 т.1);

- квитанція до прибуткового касового ордеру №459 від 25.11.2020 на суму 12 000,00 грн. (а.с.150 т.1).

Відповідно до розрахунку суми судових витрат, які позивач поніс у зв`язку із розглядом справи становить 12 000,00 грн. (а.с.140).

Разом з тим, вказаним розрахунком не вказано фактично надані послуги, загальний час, витрачений адвокатом та заявником не надано акту виконаних робіт за фактично надані послуги.

На підставі викладеного, суд доходить до висновку про відмову в стягненні витрат на правову допомогу.

Керуючись статтями 2, 5, 10-13, 18, 81, 258-259, 263-265, 280-282 Цивільного процесуального кодексу України, -

У Х В А Л И В:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 (третя особа: орган опіки та піклування Чорноморської міської ради Одеської області) про усунення перешкод щодо участі матері у вихованні та спілкуванні з дітьми - задовольнити частково.

Встановити наступний графік ОСОБА_6 у спілкуванні з дітьми ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 : кожної середи, п`ятниці, неділі з 18:00 до 21:00 з урахуванням шкільних занять, графіку занять у гуртках, за попередньою домовленістю з батьком ОСОБА_2 та за бажанням дітей.

В задоволенні решти вимог відмовити.

Зустрічний позов ОСОБА_2 до ОСОБА_1 (третя особа: орган опіки та піклування Чорноморської міської ради Одеської області) про визначення місця проживання дітей та припинення стягнення аліментів - задовольнити частково.

Визначити місце проживання неповнолітньої ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 і малолітнього ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , з батьком ОСОБА_2 за місцем проживання за адресою: АДРЕСА_1 .

Припинити стягнення з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , аліментів на утримання доньки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 і сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , на підставі судового наказу, виданого Іллічівським міським судом Одеської області 25 жовтня 2018 року у справі №501/2798/18.

Звільнити повністю ОСОБА_2 від сплати заборгованості за аліментами на підставі судового наказу, виданого Іллічівським міським судом Одеської області 25 жовтня 2018 року у справі №501/2798/18.

Стягнути з ОСОБА_1 на (РНОКПП: НОМЕР_1 ) на користь ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_2 ) аліменти на утримання дітей ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 і ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , в розмірі 1/3 частки від усіх видів заробітку (доходів), але не більше десяти прожиткових мінімумів на кожну дитину відповідного віку, з дня подачі цієї вимоги, тобто з 10 листопада 2021 року, до досягнення старшою дитиною ОСОБА_3 повноліття, тобто до ІНФОРМАЦІЯ_6 включно, а з 23 березня 2025 року - в розмірі ј частини від усіх видів заробітку (доходів), але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку, до досягнення ОСОБА_4 повноліття, тобто до ІНФОРМАЦІЯ_7 .

Стягнути з ОСОБА_1 (РНОКПП: НОМЕР_1 ) на користь ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_2 ) судові витрати по справі у розмірі 908,00 грн.

В задоволенні решти вимог відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Апеляційна скарга на заочне рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Повний текст рішення складено 30.11.2022.

Суддя Іллічівського міського суду

Одеської області М.І.Петрюченко