Ухвала

30 листопада 2022 року

місто Київ

справа № 759/23414/20

провадження № 61-11583ск22

Верховний Суд, який діє у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду Погрібного С. О. (суддя-доповідач), Гулейкова І. Ю., Ступак О. В., вирішуючи питання про відкриття касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1

на рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 24 січня 2022 року та постанову Київського апеляційного суду від 28 вересня 2022 року

у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Бучанської районної державної адміністрації Київської області, третя особа - Товариство з обмеженою відповідальністю «ЖИТЛОІНДБУД-2», про визнання незаконними дій органу державної влади та скасування містобудівних умов та обмежень забудови земельної ділянки,

ВСТАНОВИВ:

І. ФАБУЛА СПРАВИ

Стислий виклад позиції позивача

ОСОБА_1 у грудні 2020 року звернулася до суду з позовом до Києво-Святошинської районної державної адміністрації Київської області, у якому просила:

- визнати незаконними дії Відділу містобудування та архітектури Києво-Святошинської районної державної адміністрації Київської області щодо складення та надання з порушенням вимог законодавства будівельних норм, стандартів і правил містобудівних умов та обмежень забудови земельної ділянки від 29 грудня 2016 року № 356/2016, щодо земельної ділянки, площею 1, 80 га, кадастровий номер :01:049:0048, розташованої на АДРЕСА_1 ;

- скасувати містобудівні умови та обмеження забудови земельної ділянки від 29 грудня 2016 року № 356/2016, які складені та надані Відділом містобудування та архітектури Києво-Святошинської районної державної адміністрації Київської області щодо земельної ділянки, площею 1, 80 га, розташованої на АДРЕСА_1 .

Стислий виклад змісту рішень судів першої та апеляційної інстанцій

Рішенням від 24 січня 2022 року Києво-Святошинський районний суд Київської області відмовив у задоволенні позову ОСОБА_1 .

Постановою від 28 вересня 2022 року Київський апеляційний суд залишив без задоволення апеляційну скаргу ОСОБА_1 , рішення

Києво-Святошинського районного суду Київської області від 24 січня 2022 року - без змін.

ІІ. ВИМОГИ та АРГУМЕНТИ УЧАСНИКІВ СПРАВИ

ОСОБА_1 23 листопада 2022 року подала до Верховного Суду касаційну скаргу, у якій просить скасувати рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 24 січня 2022 рокута постанову Київського апеляційного суду від 28 вересня 2022 року, ухвалити нове рішення, яким позов задовольнити.

Визначення заявником підстав касаційного оскарження

Провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи (частина третя статті 3 ЦПК України).

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 389 ЦПК України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити у касаційному порядку рішення суду першої інстанції після апеляційного перегляду справи та постанову суду апеляційної інстанції, крім судових рішень, визначених у частині третій цієї статті.

Пунктами 1-4 частини другої статті 389 ЦПК України визначено, що підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пункті 1 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно у випадках, врегульованих процесуальним законом.

Вивчивши зміст касаційної скарги, Верховний Суд встановив, що у касаційній скарзі заявник визначила підстави касаційного оскарження відповідно до вимог статті 389 ЦПК України.

Заявник, наполягаючи на тому, що суди першої та апеляційної інстанцій неправильно застосували норми матеріального права та порушили норми процесуального права, як підстави касаційного оскарження судових рішень визначила те, що:

- (1) суди першої та апеляційної інстанцій в оскаржуваних рішеннях застосували норми права без урахування правових висновків, викладених у постановах Верховного Суду від 11 грудня 2018 року у справі № 910/8122/17, від 28 серпня 2019 року у справі № 539/369/19, від 02 жовтня 2019 року у справі № 826/9432/17, від 21 жовтня 2019 року у справі № 826/3820/18, від 25 червня 2020 року у справі № 826/11374/15, від 11 серпня 2020 року у справі № 821/837/17, від 27 липня 2021 року у справі № 540/2450/18, від 02 листопада 2021 року у справі № 420/2719/20, від 24 листопада 2021 року у справі № 1340/3880/18, згідно з якими право на захист порушеного конституційного права на безпечне довкілля належить кожному та може реалізовуватися громадянами особисто або спільно - через об`єднання громадян (громадськість);

- (2) суди першої та апеляційної інстанцій в оскаржуваних рішеннях застосували норми права без урахування правових висновків, викладених у постановах Верховного Суду від 15 серпня 2019 року у справі № 822/450/16, від 30 липня 2020 року у справі № 524/2422/17, щодо порушення прав та інтересів осіб внаслідок складення та надання містобудівних умов та обмежень і права на їх оскарження;

- (3) суди першої та апеляційної інстанцій в оскаржуваних рішеннях застосували норми права без урахування правових висновків, викладених у постановах Верховного Суду від 20 вересня 2019 року у справі № 607/15910/15-а, від 20 вересня 2019 року у справі № 606/2381/15-а, від 22 січня 2020 року у справі № 682/3063/18,від 11 серпня 2020 року у справі № 187/687/16-а, від 12 жовтня 2020 року у справі № 9901/263/20, від 24 жовтня 2019 року у справі № 326/1062/16-а, відповідно до яких у випадку, якщо порушуються права територіальних громад, то будь-який з членів таких громад має право оскаржити відповідну дію чи рішення суб`єкта владних повноважень у суді, оскільки порушення прав місцевого самоврядування неминуче призводить до порушення прав кожного мешканця відповідного муніципального утворення;

- (4) суди першої та апеляційної інстанцій в оскаржуваних рішеннях застосували норми права без урахування правових висновків, викладених у постанові Верховного Суду від 22 грудня 2021 року у справі № 640/3277/19, в якій зазначено, що сформульовані доводи про наявність у позивача порушеного права через невідповідність містобудівних умов та обмежень вимогам чинного законодавства, то такі доводи потрібно перевіряти в межах надання оцінки правильності висновків судів попередніх інстанцій за наслідками розгляду спору по суті, оскільки вони нерозривно пов`язані з необхідністю з`ясування правильності застосування норм матеріального права та дотримання норм процесуального права судами під час вирішення питання щодо наявності або відсутності порушень законодавства при видачі цих містобудівних умов та обмежень;

- (5) суди першої та апеляційної інстанцій в оскаржуваних рішеннях застосували норми права без урахування правових висновків, викладених у постанові Верховного Суду від 04 вересня 2019 року у справі № 826/13852/17, відповідно до яких містобудівні умови та обмеження, які не відповідають генеральному плану населеного пункту та іншій містобудівній документації на місцевому рівні, не можуть вважатися такими, що враховують при плануванні та забудові територій громадські та приватні інтереси власників будівель, що оточують місце будівництва, а тому порушують основи містобудування, визначені статтею 5 Закону України «Про основи містобудування» та статтею 2 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності»;

- (6) суди першої та апеляційної інстанцій в оскаржуваних рішеннях застосували норми права без урахування правових висновків, викладених у постанові Верховного Суду від 22 квітня 2020 року у справі № 725/5630/15-ц, у яких визначено, що невідповідність державним будівельним нормам є підставою для скасування містобудівних умов та обмежень;

- (7) суди першої та апеляційної інстанцій не надали оцінки доказам, наявним у матеріалах справи;

- (8) суди першої та апеляційної інстанцій не дослідити обставини, які мають значення для вирішення справи.

Отже, серед підстав касаційного оскарження рішень судів першої та апеляційної інстанцій заявником зазначені ті підстави, які згадані у пункті 1 частини другої статті 389 ЦПК України, пункті 1 частини третьої статті 411 ЦПК України, що свідчить про виконання нею вимог пункту 5 частини другої статті 392 ЦПК України щодо форми та змісту касаційної скарги.

ІІІ. ЗАГАЛЬНІ ВИСНОВКИ ЩОДО ВІДКРИТТЯ КАСАЦІЙНОГО ПРОВАДЖЕННЯ

Касаційна скарга подана з дотриманням вимог статті 392 ЦПК України, а наведені підстави касаційного оскарження відповідають положенням статті 389 ЦПК України.

Суд не встановив наявності достатніх й обґрунтованих підстав для залишення касаційної скарги без руху, повернення касаційної скарги чи відмови у відкритті касаційного провадження.

Керуючись статтями 389, 390, 392, 394, 395 ЦПК України, Верховний Суд

УХВАЛИВ:

Відкрити касаційне провадження у справі.

Витребувати із Києво-Святошинського районного суду Київської області цивільну справу № 759/23414/20 за позовом ОСОБА_1 до Бучанської районної державної адміністрації Київської області, третя особа - Товариство з обмеженою відповідальністю «ЖИТЛОІНДБУД-2», про визнання незаконними дій органу державної влади та скасування містобудівних умов та обмежень забудови земельної ділянки.

Надіслати учасникам справи копії касаційної скарги та доданих до неї документів, роз`яснити їм право подати відзив на касаційну скаргу, який за формою і змістом має відповідати вимогам статті 395 ЦПК України, у строк тривалістю в двадцять днів від моменту отримання копії цієї ухвали суду.

Провести попередній розгляд справи колегією у складі трьох суддів.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді С. О. Погрібний

І. Ю. Гулейков

О. В. Ступак