Справа № 755/1638/22
"05" липня 2022 р. Дніпровський районний суд м. Києва у складі:
головуючого судді - Чех Н.А.,
за участі секретаря судового засідання - Буткевич Л.В.,
розглянувши в приміщенні Дніпровського районного суду м. Києва в порядку спрощеного провадження, цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення штрафних санкцій,
31.01.2022 року матеріали справи зареєстровано в Дніпровському районному суді м. Києва.
02.02.2022 року проведено автоматизований розподіл судової справи між суддями.
04.02.2022 року здійснено запит до Електронного реєстру територіальної громади м. Києва «ГІОЦ/КМДА» щодо відомостей про реєстрацію місця проживання та інші персональні дані відповідача.
10.02.2022 року надійшла відповідь з Електронного реєстру територіальної громади м. Києва «ГІОЦ/КМДА».
Згідно ухвали Дніпровського районного суду м. Києва від 18.02.2022 року відкрито провадження у справі в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін. Відповідачу був встановлений п`ятнадцятиденний строк з дня вручення вказаної ухвали подати відзив на позовну заяву.
Копію ухвали про відкриття провадження та копію позовної заяви з додатками направлено відповідачу за адресою, яка вказана у позовній заяві. В установлений судом строк відповідач відзив не подав.
Оскільки відповідач не позов відзив на позовну заяву, розгляд проводиться по матеріалах справи в заочному порядку.
Клопотання по суті спору та з процесуальних питань сторонами не подавалися.
Дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного.
В суді встановлено, що 08.02.2011 року Дніпровський районний суд м. Києва ухвалив рішення у справі № 2-323/1-2011, яким стягнув з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 борг за борговою розпискою у розмірі 368 495,26 грн. та судові витрати - 120,00 грн., всього - 368 615,26 грн. Рішення набуло законної сили. 02.03.2011 року видано виконавчий лист № 2-323/1-11.
17.03.2011 року державним виконавцем Відділу державної виконавчої служби Дніпровського районного управління юстиції у м. Києві на підставі виконавчого листа № 2-323/1-11 відкрито виконавче провадження № 25387886.
05.09.2013 року головним державним виконавцем Відділу державної виконавчої служби Дарницького районного управління юстиції у м. Києві на підставі виконавчого листа № 2-323/1-11 відкрито виконавче провадження № 39856211.
24.02.2021 року приватним виконавцем Виконавчого округу м. Києва Ляпіним Д.В. на підставі виконавчого листа № 2-323/2011 (1) відкрито виконавче провадження № 64627186.
Рішенням Дніпровського районного суду м. Києва від 13.03.2017 року у справі № 755/14777/16-ц з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 стягнуто суму інфляційних втрат та 3 % річних за період з 01.11.2010 року по 22.09.2016 року у розмірі 427 768,26 грн.

Рішенням Дніпровського районного суду м. Києва від 11.06.2019 року у справі № 755/3242/19 з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 стягнуто суму інфляційних втрат та 3 % річних за період з 01.09.2016 року по 01.01.2019 року у розмірі 151 832,46 грн.

Рішенням Дніпровського районного суду м. Києва від 03.11.2020 року у справі № 755/1700/20 з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 стягнуто суму інфляційних втрат та 3 % річних за період з 01.08.2019 року по 01.01.2020 року у розмірі 4 664,16 грн.

Рішенням Дніпровського районного суду м. Києва від 07.10.2021 року у справі № 755/11371/21 з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 стягнуто суму інфляційних втрат та 3 % річних за період з 01.01.2019 року по 01.08.2019 року та з 01.01.2020 року по 01.06.2021 рік у розмірі 75 112,46 грн.

Встановлено, що інфляція та 3 % річних були стягнуті з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 вказаними рішеннями у зв`язку із невиконанням ОСОБА_2 рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 08.02.2011 року.

Згідно з положеннями ч. 5 ст. 124 Конституції України судові рішення ухвалюються судами іменем України і є обов`язковими до виконання на всій території України.

Статтею 13 Закону України «Про судоустрій та статус суддів» передбачено обов`язковість виконання судових рішень, невиконання рішень суду тягне за собою відповідальність, установлену законом.

Відповідно до ст. 18 ЦПК України судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами. Невиконання судового рішення є підставою для відповідальності, встановленої законом.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

У справі «Бурдов проти Росії» від 7 травня 2002 року, Європейський суд з прав людини, вказав, що пунктом 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини й основоположних свобод кожному надано право звертатися до національного суду у разі виникнення спору про його цивільні права («право на суд»), одним із аспектів якого є право на доступ до правосуддя, що представляє собою право на порушення позовного провадження у національних судах з питань цивільно-правового характеру; але таке право на судовий захист було б ілюзорним, якби система правова держави-учасника Європейської конвенції не виключала, що судове рішення, яке набрало законної сили та є обов`язковим до виконання, залишалося б не виконаним. Також, визнається неприпустимим, що п. 1 ст. 6 Конвенції, деталізовано визначаючи процесуальні гарантії сторін на справедливий розгляд їх справи національним судом, не передбачав би захисту процесу виконання судових рішень. Європейський суд наголосив, що виконання рішення суду, яке ухвалене будь-яким національним судом, повинно розглядатись як складова «судового розгляду» .

У справі «Soering vs UK» від 07.07.1989 року Європейський суд з прав людини визначив, що Конвенція як основоположний правовий акт, що підтверджує, забезпечує та надає захист прав людини, визначає, що її гарантії мають бути реальними та дієвими. Також, будь-яке тлумачення гарантованих прав та свобод, повинно відповідати загальним положенням Конвенції, метою якої є забезпечення і талий розвиток цінностей демократичного суспільства. Тобто, на державі лежить безпосередній обов`язок дотримуватися прав та свобод особи і забезпечувати своєчасне та в повному обсязі виконання судових рішень, що набрали законної сили. Виконання будь-якого рішення суду є обов`язковою стадією процесу правосуддя, і як наслідок, повинна відповідати вимогам ст. 6 Конвенції.

Крім того, виконання судових рішень у цивільних справах є складовою права на справедливий суд. Також у справі «Горнсбі проти Греції» Європейський суд з прав людини зазначив, що виконання рішення, ухваленого будь-яким судом, має розцінюватись як складова частина судового розгляду.

Таким чином, процес примусового виконання судового рішення у цивільній справі необхідно розглядати як невід`ємну частину механізму судового захисту права в порядку цивільного судочинства оскільки мета цивільного судочинства, яка закріплена у ст. 1 ЦПК України в редакції 2004 року та у ст. 2 в редакції 2017 року (захист порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави) в повній мірі досягається лише в результаті виконання вимог судового рішення. Виконавче провадження є логічним продовженням судового розгляду та не може без нього існувати, як і сам судовий розгляд втрачає сенс без можливості звернення судового рішення до примусового виконання.

Провадження щодо примусового виконання судового рішення є проявом процесуального принципу обов`язковості судового рішення, без нього даний принцип перетворюється на просту декларацію.

По даній справі установлено, що боржник рішення суду не виконує.

Відповідно до ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмірне встановлений договором або законом.

Позивач просить стягнути з відповідача інфляцію та 3 % річних за невиконання грошового зобов`язання, яке покладене на нього рішенням суду. Згідно розрахунку за період з 01.06.2021 року по 31.12.2021 року інфляційні втрати становлять 13 444,12 грн., 3 % річних - 6 481,48 грн.

Враховуючи матеріали справи та норми законодавства, суд дійшов висновку, що вимоги позивача є обґрунтованими, доведеними, та підлягають задоволенню. Загальна сума коштів яка підлягає стягненню - 19 925,60 грн.

Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом.

Відповідач не скористався процесуальним правом висловити свої заперечення на позов та надати докази, які мали підтвердити належне виконання відповідачем грошових зобов`язань.

Відповідно до ст. 141 ЦПК України стороні, на користь якої постановлено рішення, суд присуджує з другої сторони всі судові витрати.

По даній справі позивач просить 4 000,00 грн. витрат на правову допомогу.

Згідно ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: 1) на професійну правничу допомогу; 2) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; 3) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; 4) пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду.

Відповідно до ст. 15 ЦПК України учасники справи мають право користуватися правничою допомогою. Представництво у суді як вид правничої допомоги здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом.

Статтею 137 ЦПК України визначено, що витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Поданій справі позивач просить стягнути витрати на послуги правника в сумі 4 000,00 грн.

На підтвердження витрат послуг адвоката надано Договір про надання правової допомоги від 12.11.2020 року, Додаткову угоду № 1 від 17.01.2022 року, Акт № 1 від 24.01.2022 року, квитанцію та свідоцтво про право на зайняття адвокатською діяльністю. Вивчивши надані стороною позивача докази, суд вважає, що витрати на оплату послуг адвоката в розмірі 4 000,00 грн. підлягають стягненню з відповідача на користь позивача.

Відповідно до ст. 141 ЦПК України стороні, на користь якої постановлено рішення, суд присуджує з другої сторони всі судові витрати.

Якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. Оскільки, позивач звільнена від сплати судового збору як особа, що має інвалідність ІІ групи з дитинства, з відповідача в дохід держави має бути стягнуто судовий збір в розмірі 992,40 грн.

На підставі вище викладеного та керуючись ст.ст. 2, 4, 12, 13, 76-78, 81, 141, 258, 259, 264, 265, 273, 280-284, 289, 354, 355 ЦПК України, суд -

вирішив:

Позовні вимоги по справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення штрафних санкцій - задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , адреса: АДРЕСА_1 ) на користь ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_2 , адреса: АДРЕСА_2 ) кошти в сумі 19 925,60 (дев`ятнадцять тисяч дев`ятсот двадцять п`ять гривень 60 копійок) та витрати на правничу допомогу - 4 000,00 грн.

Стягнути з ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , адреса: АДРЕСА_1 ) судовий збір у розмірі 992,40 (дев`ятсот дев`яносто дві гривні 40 копійок) грн. в дохід держави.

Апеляційна скарга на заочне рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення до суду апеляційної інстанції. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, яка подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом встановлених строків не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Дата складання повного судового рішення - 05.07.2022 року.

Суддя: