_____________________________________________________________________________________________________________________
Провадження № 2/947/1191/22
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21.02.2022 року

Київський районний суд м. Одеси в складі :

головуючого - судді Коваленко О.Б.,

за участю секретаря Маценко В.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Одесі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «МАНІФОЮ», про захист прав споживачів,

ВСТАНОВИВ:

У провадженні Київського районного суду м. Одеси знаходиться цивільна справа за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «МАНІФОЮ», про захист прав споживачів.

Позивач ОСОБА_1 у своїй позовній заяві зазначає наступне:

15.05.2021 року між ним та ТОВ «МАНІФОЮ» було укладено договір № 2325631 про надання фінансового кредиту у сумі 7500,00 грн.

Вважає Договір № 2325631 від 15.05.2021 року недійсним, зважаючи на наступне:

ТОВ «МАНІФОЮ» було надано фінансову послугу ОСОБА_1 шляхом обрання форми укладення договору за допомогою інформаційно- телекомунікаційної системи. Але ним не було підписано даний договір.

Згідно з ч. 2 ст. 639 ЦК України, якщо сторони домовилися укласти у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася.

Відповідно ч. 6 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію», відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому стішш_12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею.

Як зазначає ч. 1 ст. 12 Закону України «Про електронну комерцію», якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону_України "Про електронний цифровий підпис", за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного гіравочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.

Відповідно ст. 1047 ЦК України, договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

Згідно з ч. 1 ст. 1046 ЦК України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.

Договір про надання позики містить ознаки Кредитного договору.

Відповідно ч. 1 ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Як встановлює ч. 1 ст. 5 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг», фінансові послуги надаються фінансовими установами, а також, якщо це прямо передбачено законом, фізичними особами - підприємцями.

Відповідно ч. З ст. 5 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг», надавати фінансові кредити за рахунок залучених коштів має право на підставі відповідної ліцензії лише кредитна установа.

Відповідно ч. 2 ст. 7 Закону України «Про фінансові послуг и та державне регулювання ринків фінансових послуг», у разі якщо відповідно до закону надання певних фінансових послуг потребує ліцензування, фінансова установа має право на здійснення таких послуг лише після отримання відповідних ліцензій.

За своїми ознаками договір позики є реальним, оплатним або диспозитивно безоплатним, одностороннім, строковим або безстроковим.

За ст. 1046 ЦК України договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником, від кредитора певної грошової суми.

Письмова форма договору позики внаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, а й передачі грошової суми позичальнику.

Відповідно до ч.ч. 1,2 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами)».

Сума заборгованості складає 53615.00 грн. станом на дату звернення до суду. Проте немає пояснень щодо суми заборгованості за Договором № 2325631 від 15.05.2021 року у сумі 53615.00 грн., а саме, не надано пояснення щодо нарахування заборгованості за відсотками.

Тому, як видно із вищезазначеного, заявлені Кредитором суми процентів до стягнення не ґрунтуються на умовах договору і наданому самим же позивачем розрахунку, а тому і не підлягають задоволенню.

Іншого належного розрахунку, який би узгоджувався із матеріалами справи, умовами договору, Кредитор не представляв.

Документами, які можуть підтвердити наявність або відсутність заборгованості, а також встановлювати розмір зазначеної заборгованості, можуть бути виключно документи первинної бухгалтерської документації, оформлені згідно нормам ст. 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність», оскільки лише первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій та складені під час здійснення господарської операції - є правовою підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій.

Проте, Кредитором не надано позивачу первинних бухгалтерських документів відносно видачі кредита та його часткового погашення (платіжні доручення, меморіальні ордери, розписки, чеки, га ін.), тому не має підстав вважати, що розмір заборгованості мене перед Кредитором, а також суми відсотків, зазначені в розрахунку та довідці є правильними.

На момент звернення до суду сума заборгованості складає 53615.00 грн.

Розмір нарахованих відсотків, значно перевищує розмір тіла кредиту, а саме 7500 грн.

Згідно з ч. 3 ст.549 пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Проте розмір нарахованої пені, значно перевищує розмір заборгованості за кредитом.

Згідно з п.2, ст. 21 ЗУ «Про споживче кредитування» у договорах про споживчий кредит пеня за невиконання зобов`язання щодо повернення кредиту та процентів за ним не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня, та не може бути більшою за 15 відсотків суми простроченого платежу.

Сукупна сума неустойки (штраф, пеня), нарахована за порушення зобов`язань споживачем на підставі договору про споживчий кредит, не може перевищувати половини суми, одержаної споживачем за таким договором, і не може бути збільшена за домовленістю сторін.

Крім того, п. 5 ч. З ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів» передбачено, що встановлення вимоги щодо сплати споживачем непропорційно великої суми компенсації у разі невиконання ним зобов`язань за договором є несправедливими умовами, можуть бути визнані недійсними.

За даних обставин вважає, що договір № 2325631 від 15.05.2021 року укладений між ОСОБА_1 та Товариством з обмеженою відповідальністю «МАНІФОЮ» є недійсним та укладений з порушенням норм законодавства.

Відповідачем було подано відзив на позовну заяву, в якій було зазначено наступне.

15.05.2021 року в інформаційно-телекомунікаційній системі Товариства (веб- сайт https://mопеу4уоu.uа/) між ОСОБА_1 (Позичальник) та ТОВ «МАНІФОЮ» (Позикодавець) укладено Договір позики № 2325631, згідно з умовами якого Товариство надає Позичальнику кошти в сумі 7500,00 грн. у позику строком на 27 днів, у свою чергу, Позичальник бере на себе зобов`язання повернути позику та сплатити проценти за користування позикою.

Даний договір укладено відповідно до вимог ЗУ «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг», ЗУ «Про електронну комерцію», ЗУ «Про захист прав споживачів», Цивільного кодексу України, а також ПРАВИЛ НАДАННЯ КОШТІВ У ПОЗИКУ, В ТОМУ ЧИСЛІ І НА УМОВАХ ФІНАНСОВОГО КРЕДИТУ ТОВАРИСТВОМ З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ «МАНІФОЮ».

Перед укладенням Договору № 2325631 ТОВ «МАНІФОЮ» було надано всю необхідну інформацію щодо фінансової послуги відповідно до вимог ЗУ «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг» в редакції станом на дату виникнення цих правовідносин (ч. 2 ст. 12, ч. 4 ст. 121). Інформацію, передбачену ч. 2 ст. 12, ч. 4 ст. 121 ЗУ «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг» надано шляхом розміщення її у вільному доступі на офіційному веб-сайті ТОВ «МАНІФОЮ» https://mопеу4уоu.uа/.

Також на веб-сайті було розміщено сканкопію діючої станом на відповідну дату редакції Типового Договору позики та ПРАВИЛ НАДАННЯ КОШТІВ У ПОЗИКУ, В ТОМУ ЧИСЛІ І НА УМОВАХ ФІНАНСОВОГО КРЕДИТУ ТОВАРИСТВОМ З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ «МАНІФОЮ».

Будь-яких запитань щодо зазначеної інформації на сайті, умов надання позики, форми укладення Договору при поданні Заявки на укладення Договору та безпосередньо при укладенні Договору від ОСОБА_1 не надходило.

Для отримання фінансової послуги від Товариства Позичальником 03.10.2020 року створено Особистий кабінет в ІТС Товариства, що є його захищеною сторінкою та забезпечує отримання інформації, необхідної для укладення/виконання Договору (у тому числі постійний доступ до оригіналів договірної документації).

15.05.2021 року Позивачем здійснено вхід до Особистого кабінету та подано Заявку на отримання позики.

На підставі обраних Позичальником параметрів позики Товариством розміщено паспорт позики, який підписано Позичальником електронним підписом одноразовим ідентифікатором (надіслано Товариством на зареєстрований Позичальником в ІТС контактний номер телефону, підписаний Позивачем паспорт позики.

Товариством було опрацьовано заявку та прийнято рішення про надання позики, у результаті чого Позичальнику надано для ознайомлення та вивчення пропозицію укласти Договір позики - оферту, що містить усі передбачені чинним законодавством істотні умови та необхідні реквізити (подається у вигляді повного тексту Договору) в Особистому кабінеті Позичальника, яку було акцептовано Позичальником шляхом надсилання електронного повідомлення, підписаного електронним підписом одноразовим ідентифікатором, який було надіслано Товариством на зареєстрований Позичальником в ІТС контактний номер телефону

Оферта, що була надіслана Позичальнику, містила всі істотні умови Договору, розрахунки та процентні ставки, в тому числі загальну вартість позики та процентів. Позичальник, вивчаючи умови Оферти, міг прийняти рішення про її прийняття або відмову у її прийнятті, тим самим відмовитись від укладення Договору.

ОСОБА_1 було підписано електронне повідомлення про прийняття Оферти, відповідно - погоджено всі запропоновані Товариством умови Договору.

На зазначену Позичальником адресу електронної пошти, Товариством надіслано лист-повідомлення (підтвердження) про укладання Договору відповідного змісту згідно з вимогами ЗУ «Про електронну комерцію».

Згідно з ч. 6 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» прийняття споживачем умов договору та його підпис (акцепт) можуть бути надані шляхом у тому числі надсилання електронного повідомлення про прийняття (акцепт) такої пропозиції в електронній формі, що підписується у тому числі накладенням електронного підпису одноразовим ідентифікатором.

Також варто зазначити, що відповідно до ст. 12 ЗУ «Про електронну комерцію» підписом у сфері електронної комерції є електронний підпис одноразовим ідентифікатором, а згідно з ч. З ст. 5 ЗУ «Про електронну комерцію», правочин не може бути визнано недійсним у зв`язку з його вчиненням в електронній формі.

Окрім того, відповідно до ч. 12 ст. 11 ЗУ «Про електронну комерцію» електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному ст. 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі.

З моменту реєстрації Особистого кабінету в ІТС Товариства між ОСОБА_1 та Товариством укладено кілька Договорів позики, а саме: № 1219354 від 29.10.2020 року, № 1802184 від 28.02.2021 року, № 2078883 від 07.04.2021 року, № 2307929 від 12.05.2021 року та № 2325631 від 15.05.2021 року.

За Договорами позики № 1219354 від 29.10.2020 року, № 1802184 від 28.02.2021 року, № 2078883 від 07.04.2021 року та № 2307929 від 12.05.2021 року Позивачем виконано зобов`язання в повному обсязі та належним чином.

Щодо Договору позики № 2325631 відповідач вказує, що відповідно до його умов ТОВ «МАНІФОЮ» 15.05.2021 року було перераховано суму позики на вказані Позичальником банківські реквізити. У свою чергу, Позичальник зобов`язався повернути позику та сплатити проценти за користування позикою.

Однак Позивачем не було повернено позику у встановлений Договором строк, натомість пролонговано строк позики до 11.07.2021 року, з укладенням Додаткової угоди № 1 від 11.06.2021 року та сплати при цьому процентів за користування позикою, нарахованих станом на дату укладення Додаткової угоди.

Окрім того, Позивачем було прострочено виконання зобов`язання за укладеним Договором на 94 дні.

При цьому жодних звернень (на електронну пошту/юридичну адресу ТОВ «МАНІФОЮ») щодо неможливості виконання взятих на себе зобов`язань за укладеним Договором від ОСОБА_1 не надходило.

Разом з тим Товариством неодноразово проводились акції, згідно з умовами яких Позивачу пропонувались пільгові умови погашення заборгованості, в тому числі повне списання нарахованих процентів при сплаті суми позики в розмірі 7500,00 грн., про що Товариством надсилались повідомлення на зареєстрований Позивачем контактний номер телефону.

Однак Позивачем так і не було виконано зобов`язання за укладеним Договором, не зважаючи на запропоновані умови лояльності.

Відповідач стверджує, що умови Договору позики № 2325631 від 15.05.2021 року повністю відповідають вимогам ЗУ «Про захист прав споживачів» та є справедливими у розумінні цього закону.

Відповідно до п. 8.3.3 Договору позики № 2325631 від 15.05.2021 року Позичальник підтверджує, що в чіткій та зрозумілій формі отримав інформацію, передбачену ч. 2 ст. 12 ЗУ «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг», а також інформацію щодо своїх прав та обов`язків згідно з ЗУ «Про захист прав споживачів» та ЗУ «Про захист персональних даних». Уся інформація, що має бути надана Позичальнику відповідно до вимог діючого станом на дату виникнення правовідносин за Договором позики № 2325631 законодавства надана Позичальнику в повному обсязі (у вільному доступі на офіційному веб-сайті Товариства та в умовах Оферти, що описано вище). Перед укладенням Договору Позивачу була надана можливість вивчити відповідну інформацію та поставити будь-які питання. Додаткове роз`яснення викладеної інформації з ініціативи Товариства п. 8.3.3 Договору позики та іншими умовами Договору не передбачається та законом не вимагається.

Дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного.

Відповідно до ст. 1046 Цивільного кодексу України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.

Частинами 1-3 ст. 215 ЦК України передбачено, що підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами 1-3, 5 та 6 ст. 203 цього Кодексу. Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

Відповідно до ч. 1-2 ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Помилка внаслідок незнання закону чи неправильного його тлумачення однією зі сторін не є підставою для визнання правочину недійсним.

При укладенні Договору позики № 2325631 Позивачем було підтверджено, що він вивчив та повністю погоджується з умовами цього Договору позики, а також те, що Договір укладений на взаємовигідних умовах.

ТОВ «МАНІФОЮ» при укладенні Договору позики № 2325631 від 15.05.2021 року було проінформовано ОСОБА_1 щодо фінансової послуги відповідно до вимог законодавства, діючого станом на дату укладення Договору, до того ж було надано повний проект Договору перед його підписанням, можливість його вивчити, поставити будь-які питання та відмовитися від послуги. У свою чергу, Позивачем було повністю прийнято всі запропоновані умови без зауважень.

Положення Договору позики № 2325631 не суперечать чинному законодавству; окрім того, Позичальник підтвердив, що умови Договору він вивчив та повністю погоджується з ними (п. 8.3.6), а також, що Договір укладено на взаємовигідних умовах, в результаті зваженого рішення Сторін з урахуванням принципів розумності та справедливості (п. 8.4).

Позивачем не надано переконливих доводів щодо несправедливості умов Договору позики або щодо його недійсності.

За таких обставин суд приходить до висновку, що у задоволенні позову слід відмовити.

Керуючись ст.ст. 2, 5, 10, 13,76-81, 259, 263-265, 268, 352, 354 ЦПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

У задоволенні позову ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «МАНІФОЮ», про визнання недійсним договору № 2325631 від 15.05.2021 року - відмовити.

Рішення може бути оскаржено до Одеського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту рішення суду.

Повний текст рішення суду складено 21.02.2022 року.

Суддя Коваленко О. Б.