ВАСИЛЬКІВСЬКИЙ МІСЬКРАЙОННИЙ СУД КИЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 362/4908/19
Провадження № 2/362/159/22
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

27.10.22 року Васильківський міськрайонний суд Київської області в складі:

головуючого судді Лебідь-Гавенко Г.М.,

за участі секретаря Берковської Д. С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Василькові Київської області в порядку загального позовного провадження цивільну справуза позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , треті особи: товариство з обмеженою відповідальністю «РОСВЕН ІНВЕСТ УКРАЇНИ», ОСОБА_3 , Служба у справах дітей та сім?ї Васильківської міської ради Київської області, про визнання недійсним договору купівлі-продажу,

в с т а н о в и в:

У серпні 2019 року представник ОСОБА_1 адвокат Шумило Н.М. звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 , треті особи: Публічне акціонерне товариство «Комерційний банк «Надра», ОСОБА_3 , в якому просила визнати недійсним договір купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1 , укладений 11 серпня 2008 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Ковальчук С.П., зареєстрований в реєстрі за №7649 та визнати за ОСОБА_1 право власності на вказану квартиру.

Обгрунтовуючи позовні вимоги представник позивача зазначала, що 20 січня 1993 року ОСОБА_1 купила квартиру АДРЕСА_1 (далі спірна квартира), що підтверджується договором купівлі-продажу копія якого додається, та відповідно стала власником зазначеної квартири, добросовісно нею володіла та розпоряджалася.

Вказувала, що в 2008 році до позивача звернулась її онука ОСОБА_4 з проханням позичити їй для бізнесу кошти в сумі понад 100 000 дол. США, про що позивач відмовила онуці, оскільки в неї таких коштів не було. Після чого онука запропонувала позивачу продати належну її спірну квартиру, про що позивач також відмовила, однак онука продовжувала наполегливо переконувати про прибутковість бізнесу, який вона запланувала.

Згодом онука запропонувала позивачу продати вказану квартиру відповідачу, яка була колишньою свекрухою ОСОБА_4 онуки позивача. Свої наміри онука пояснила позивачу таким чином, що відповідач отримає в банку кредит для купівлі спірної квартири у позивача, після цього вони вкладуть в бізнес кредитні кошти і швидко повернуть кредит, а відповідач не буде претендувати на спірну квартиру та переоформить її назад на позивача. Будучи під тиском та довгих умовлянь, позивач погодилася на укладення фіктивного договору купівлі-продажу квартири, будучи переконаною, що така купівлі-продаж не бути мати будь-яких правових наслідків для неї.

11 серпня 2008 року відповідач отримала в ВАТ КБ «Надра» в кредит кошти в сумі 122 012,00 дол. США згідно з укладеним між сторонами кредитним договором, уклала з позивачем договір купівлі-продажу спірної квартири, що посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Ковальчуком С. П. та передала банку спірну квартиру в іпотеку. При цьому, позивач не отримувала від відповідача будь-яких коштів за спірну квартиру та як розпорядилась остання отриманими кредитними коштами позивачу невідомо.

З часу укладення оспорюваного договору спірної квартири позивач вільно та безперешкодно володіла даною квартирою, сплачувала комунальні послуги, та навіть в силу свого похилого віку і забула про його укладення.

Ні відповідач, а ні будь-хто інший не заявляли будь-яких вимог до позивача щодо спірної квартири. Позивач як була власником нерухомого майна так і залишилася, що пітверджується архівною довідкою від 07 серпня 2019 року № 1464, виданою КП Київської обласної ради «Західне бюро технічної інвентаризації» згідно з якої станом на 31 грудня 2012 року спірна квартира належить на праві власності позивачу. Відповідач уклавши оспорюваний договір не провела його державну реєстрацію як це передбачено п.11 договору купівлі-продажу, отже фактично вона не набула права власності на спірну квартиру.

Крім того, зазначала, що в спірній квартирі зареєстровані малолітні діти: ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 та ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , яких народила онука позивача ОСОБА_4 та залишила їх позивачу, яка доглядає дітей разом зі своєю донькою - ОСОБА_3 , що є третьою особою. Рішеннями виконавчого комітету Васильківської міської ради від 28 травня 2019 року №194 та 197 і від 25 березня 2019 року № 111 та від 25 березня 2019 року № 112 і від 28 травня 2019 року № 195 та № 198 встановлено опіку над дітьми позбавленими батьківського піклування і призначено їх опікуном ОСОБА_3 та збережено за дітьми позбавленими батьківського піклування житло на праві користування спірну квартиру.

08 липня 2019 року до спірної квартири прийшли представники виконавчої служби та повідомили позивача про те, що вони повинні провести опис та арешт майна боржника, як з?ясувалося - борги відповідача по кредиту. Саме з цього часу позивач дізналася, що відповідач не сплатила борги за кредитним договором та не вирішила питання по квартирі з банком.

За таких обставин, представник позивача вважала, що оспорюваний договір порушує законні права позивача як власника спірної квартири та права на проживання в ній трьох малолітніх дітей.

Також, вважала, що оспорюваний правочин був укладений без додержання в момент його вчинення сторонами вимог передбачених ч. 1, 3 та 5 ст. 203 ЦК України, зокрема, зміст правочину суперечить нормам ЦК України, моральним засадам, під час вчинення правочину волевиявлення учасників правочину не було вільним і не відповідало їх внутрішній волі, правочин не був спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним, а відтак відповідно до ст. 215 ЦК України оспорюваний правочин має бути визнаний судом недійсним.

Ухвалою Васильківського міськрайонного суду Київської області від 30 вересня 2019 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито загальне позовне провадження у даній справі, призначено підготовче судове засідання (а.с.43-44).

Не погоджуючись з даним позовом, ОСОБА_2 подала відзив на позовну заяву, в якому зазначено, що позовні вимоги є необгрунтованими, незаконними та такими, що не відповідають задоволенню з огляду на наступне. Твердження позивача про те, що вона під тиском онуки погодилася на укладення фіктивного договору купівлі-продажу спірної квартири, будучи переконаною, що така купівля-продаж не буде мати будь-яких правових наслідків для неї не відповідають дійсності та спростовуються кредитним договором від 11.08.2008 року, укладеним між відповідачем та банком, згідно з яким відповідач вчинила дії на виконання правочину договору купівлі-продажу квартири, а саме отримала кредитні кошти, щоб розрахуватись з продавцем квартири, тобто з позивачем, та відповідно договором іпотеки від 11.08.2008 року. Посилання позивача на те, що вона не отримувала від відповідача коштів за спірну квартиру є безпідставними, оскільки не підтверджені жодними доказами та спростовується оспорюваним договором купівлі-продажу, згідно з яким позивач підтвердила факт одержання від покупця коштів за квартиру. Що стосується не проведення відповідачем державної реєстрації договору купівлі-продажу, то обов?язок вчинення державної реєстрації покладався на нотаріуса, шляхом внесення ним запису єдиної комп?ютерної бази даних Реєстру відповідно до Тимчасового порядку державної реєстрації правочинів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 26.05.2004 №671. Не вчинення нотаріусом дій щодо реєстрації в реєстрі договору купівлі-продажу не повинно порушувати право відповідача на володіння квартирою, яке виникло на підставі договору купівлі-продажу від 11.08.2008 року. Відтак, підстави вважати, що право власності на спірну квартиру до відповідача не перейшло у зв?язку з не проведенням державної реєстрації договору купівлі-продажу квартири від 11.08.2008 року, враховуючи наявну інформацію, що міститься в архівній довідці від 07.08.2019 №1464, що видана КП Київської обласної ради «Західне бюро технічної інвентаризації», на яку посилається позивач, відсутні. Крім того, зазначено, що відчуженням належної на праві власності квартири позивачу, яка є бабою, а не матір?ю малолітніх дітей, права дітей не порушені, оскільки діти мають право лише на проживання у спірній квартирі, що узгоджується з судовою практикою, зокрема, постановою Верховного Суду від 20.03.2019 справа № 1612/2343/12. Просила в задоволенні позову відмовити в повному обсязі (а.с.77-82).

Ухвалою Васильківського міськрайонного суду Київської області від 18.11.2020 року замінено у даній справі третю особу ПАТ «Комерційний Банк «Надра» на його правонаступника Товариство з обмеженою відповідальністю «РОСВЕН ІНВЕСТ Україна» (а.с.125-126).

Товариство з обмеженою відповідальністю «РОСВЕН ІНВЕСТ Україна» (далі ТОВ «РОСВЕН ІНВЕСТ Україна») подало відзив на позовну заяву, в якому зазначено, що вимоги позовної заяви є необгрунтованими та задоволенню з огляду на таке. 11.08.2008 року відповідач уклала з банком кредитний договір, цільове використання якого (п. 1.2 Договору) є проведення розрахунків за договором купівлі-продажу між позивачем та відповідачем за придбану останньою спірної квартири в позивача. Цього ж дня між позивачем та відповідачем укладено оспорюваний договір купівлі-продажу квартири, та відповідно на забезпечення кредитного договору банк уклав з відповідачем договір іпотеки, згідно з яким остання передала банку в іпотеку спірну квартиру, яку придбала в позивача. Відтак, твердження позивача про те, що вона не отримувала від відповідача будь-яких коштів за спірну квартиру, та що під час вчинення оспорюваного правочину волевиявлення учасників не було вільним і не відповідало їх внутрішній волі, а оспорюваний правочин не був спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним не підтверджено жодними доказами та спростовується нотаріально завіреним договором купівлі-продажу квартири від 11 серпня 2008 року, зокрема, п. 4, 13 оспорюваного позивачем договору та кредитним договором і договором іпотеки. Також, зазначено, що договір купівлі-продажу квартири посвідчено приватним нотаріусом, Київського міського нотаріального округу Ковальчуком С. П., зареєстровано в реєстрі за № 7649 та здійснена його державна реєстрація у Державний реєстр правочинів 11 серпня 2008 року, що відповідає вимогам ЦК України, отже доводи позивача про те, що оспорюваний договір порушує права позивача є необгрунтованими. Що стосується посилання позивача на те, що наявність оспорюваного договору порушує права на проживання в спірній квартирі малолітніх дітей, то такі твердження позивача також спростовуються оспорюваним нею договором купівлі-продажу, зокрема, п. 8 Договору. Враховуючи викладене, ТОВ «РОСВЕН ІНВЕСТ Україна» просило відмовити в задоволенні позову (а.с.136-140).

03.02.2021 року від представника ТОВ «РОСВЕН ІНВЕСТ Україна» Кашнура М. Л. надійшло клопотання про застосування строку позовної давності, в якому зазначено, що позивач пропустила строк позовної давності для звернення до суду для захисту свого порушеного права (а.с.135).

Представник позивача-адвокат Шумило Н.М. подала відповідь на відзив ТОВ «РОСВЕН ІНВЕСТ Україна», в якому вказано, що позивач не погоджується з доводами наведеними третьою особою у відзиві, свої позовні вимоги позивач підтримує в повному обсязі та вважає їх обгрунтованими, обставини на які позивач посилалася в позові підтверджуються матеріалами справи, з яких вбачається, в тому числі, що відповідач не набула права власності на спірну квартиру, яка перебуває наразі у власності позивача та, що оспорюваний договір був укладений без додержання в момент вчинення сторонами вимог передбачених ч.1, 3 та 5 ст. 203 ЦК України. Також, зазначено, що позивач звертає увагу суду на ту обставину, що спірна квартира в даному випадку не може рахуватись предметом іпотеки, оскільки як вбачається з договору іпотеки від 11 серпня 2008 року, укладеного між банком та відповідачем предметом іпотеки є спірна квартира, що стане власністю відповідача в майбутньому після державної реєстрації договору купівлі-продажу. Разом з цим, як вбачається з матеріалів справи, договір купівлі-продажу спірної квартири не був зареєстрований у встановленому порядку, відтак і право власності на неї у відповідача не виникло. Посилаючись на викладене у відповіді на відзив, представник позивача вважала, що оспорюваний правочин має бути визнаний судом недійсним (а.с.157-161).

Ухвалою Васильківського міськрайонного суду Київської області від 16 вересня 2021 року задоволено клопотання представника позивача - ОСОБА_8 , залучено до участі у даній справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору Службу у справах дітей та сім?ї Васильківської міської ради Київської області (а.с.195-196).

Ухвалою Васильківського міськрайонного суду Київської області від 16.06.2021 року закрито підготовче провадження та призначено дану справу до розгляду по суті (а.с. 181-182).

13.09.2022 року від представника ТОВ «РОСВЕН ІНВЕСТ Україна» - Порчинського О.І. надійшло до суду клопотання, в якому представник третьої особи зазначив, що проти позовних вимог заперечує та просить в задоволенні позову відмовити в повному обсязі. Також просить дану справу розглядати за відсутності представника третьої особи (а.с. 224).

15.09.2022 року начальник Служби у справах дітей та сім?ї Васильківської міської ради Київської області Гарковенко В.Г. подав до суду заяву, в якій зазначив, що позовні вимоги підтримує та просить їх задовольнити, оскільки в спірній квартирі зареєстровано місце проживання трьох дітей: ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_5 та ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_6 . Також просив розглядати дану справу без його участі (а.с.227).

15.09.2022 року ОСОБА_3 та представник позивача адвокат Шумило Н.М. подали до суду заяви, в яких зазначили, що позовні вимоги підтримують в повному обсязі та просять їх задовольнити. Також просили розглядати справу без участі позивача та його представника, та третьої особи - ОСОБА_3 (а.с. 228-229).

У судове засідання сторони не з`явилися, про день та час розгляду справи були повідомлені належним чином.

Суд, дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, враховуючи відзиви на позовну заяву відповідачів, відповідь на відзив позивача, відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права, дійшов висновку, що позов задоволенню не підлягає виходячи з наступного.

Відповідно не підлягає до ч. 1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Згідно до ч. 1 ст. 19 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється порядку іншого судочинства.

Судом встановлено, що відповідно до копії договору купівлі-продажу від 20 січня 1993 року, посвідченого державним нотаріусом Васильківської державної нотаріальної контори Тарасовою Л.Г., за реєстровим номером 2-185, ОСОБА_1 на праві власності належала квартира АДРЕСА_1 (а.с.9).

11 серпня 2008 року ОСОБА_2 (Позичальник) уклала з Відкритим акціонерним товариством комерційний банк «Надра» (далі -ВАТ КБ «Надра» та/або Банк) кредитний договір № 410/П/27/2008-840, згідно з яким Банк надав Позичальнику в кредит кошти в сумі 122 012,00 дол. США, з цільовим використанням кредиту проведення розрахунків по договору купівлі-продажу квартири за адресою: АДРЕСА_2 , зі сплатою 14,49% річних за користування кредитними коштами, зі строком повернення кредиту до 08 серпня 2025 року, що підтверджується кредитним договором від 11 серпня 2008 року № 410/П/27/2008-840 (а.с.11-13).

11 серпня 2008 року ОСОБА_1 (Продавець) та ОСОБА_2 (Покупець) уклали договір купівлі-продажу квартири (далі Договір), що посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Ковальчуком С. П., зареєстрований в реєстрі за №7649, згідно з яким предметом купівлі-продажу є квартира АДРЕСА_1 (далі квартира), що підтверджується копією зазначеного договору (а.с.10).

Із вказаного Договору вбачається, що ОСОБА_1 зареєстрована та проживає в квартирі АДРЕСА_1 (далі квартира).

Пунктом 3 вказаного Договору передбачено, що за погодженням сторін продаж квартири вчинено за 678 103 грн 00 коп., що за офіційним курсом гривні до дол. США, встановленим НБУ на день укладення цього договору (484 грн = 100 дол США) становить 140 103 дол. США 93 центи, які повністю сплачені Продавцю до підписання цього договору.

Згідно з пунктом 4 Договору сторони договору, Продавець, своїми підписами під цим договором підтверджують факт повного розрахунку за продану квартиру, одержання від Покупця грошей у сумі 678 103 грн 00 коп. та відсутність по відношенню до нього будь-яких претензій фінансового характеру.

У пункті 8 Договору Продавець стверджувала, що внаслідок продажу квартири не буде порушено прав та законних інтересів інших осіб, в тому числі неповнолітніх, малолітніх, непрацездатних дітей та інших осіб, яких Продавці зобов?язані утримувати за законом чи договором.

Пунктом 11 Договору визначено, що договір вважається укладеним з моменту нотаріального посвідчення, а право власності на квартиру у Покупця виникає з моменту державної реєстрації цього договору.

Відповідно до пункту 13 Договору Продавець та Покупець, однаково розуміють значення та умови цієї угоди та її правові наслідки, та підтверджують дійсність намірів при її укладанні, а також те, що вона не носить характеру мнимої та удаваної і не є зловмисною.

Зазначений договір підписаний сторонами Договору, в якому наявні їхні підписи, що визнається та не оспорюється його сторонами.

11 серпня 2008 року на забезпечення виконання зобов?язання за кредитним договором № 410/П/27/2008-840 ВАТ КБ «Надра» та ОСОБА_2 (Іпотекодавець) уклали договір іпотеки, згідно з яким предметом іпотеки є квартира АДРЕСА_1 , що стане власністю Іпотекодавця в майбутньому після державної реєстрації договору купівлі-продажу, що укладений між Іпотекодавцем та ОСОБА_1 , посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Ковальчуком С.П., за реєстровим №7649 та внесений у Державний реєстр правочинів 11 серпня 2008 року, що підтверджується договором іпотеки від 11 серпня 2008 року (14-15).

Зазначений договір іпотеки посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Ковальчуком С.П., зареєстрований в реєстрі за №7652 та накладено заборону на відчуження майна, що є предметом іпотеки, та відповідно зареєстровано в реєстрі №7653.

Згідно з копією довідки про склад зареєстрованих осіб від 16.10.2018 року №11116, виданої Відділом з питань реєстрації місця проживання виконавчого комітету Васильківської міської ради Київської області в квартирі АДРЕСА_1 зареєстровано 4 особи: ОСОБА_4 , 1986 р.н., ОСОБА_5 , 2006 р.н., ОСОБА_6 , 2010 р.н., ОСОБА_7 , 2012 р.н. (а.с.21).

Вказана копія довідки не містить даних з якого часу ОСОБА_4 , 1986 р.н., ОСОБА_5 , 2006 р.н., ОСОБА_6 , 2010 р.н., ОСОБА_7 , 2012 р. н. зареєстровані в зазначеній квартирі.

Рішенням Васильківського міськрайонного суду Київської області від 19.12.2018 року в справі №362/3385/18 ОСОБА_4 - мати дітей: ОСОБА_5 , 2006 р.н., ОСОБА_6 , 2010 р.н., ОСОБА_7 , 2012 р.н. позбавлена батьківських прав на дітей.

28 травня 2019 року та 25 березня 2019 року над малолітніми дітьми: ОСОБА_5 , 2006 р.н., ОСОБА_6 , 2010 р.н., ОСОБА_7 , 2012 р.н. встановлено опіку та призначено їх опікуном ОСОБА_3 , яка проживає в АДРЕСА_3 , згідно з рішеннями виконавчого комітету Васильківської міської ради Київської області №№111, 194 та 197 (а.с.22-24).

Разом з цим, 25 березня 2019 року та 28 травня 2019 року виконавчий комітет Васильківської міської ради Київської області своїми рішеннями №№ 112, 195 та 198 вирішив: зберегти за дітьми житло на праві користування за адресою: АДРЕСА_2 , визначити місце зберігання речей вжитку за цією ж адресою та призначив опікуном над житлом і майном малолітніх дітей їхню бабусю, ОСОБА_3 , поклавши на неї відповідальність за збереження житла і майна малолітніх (а.с. 27, 29, 31).

Із вказаних рішень виконавчого комітету Васильківської міської ради Київської області вбачається, що ОСОБА_3 є бабусею малолітніх дітей: ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_7 , ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_8 та ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_9 та їхнім опікуном.

ОСОБА_3 є третьою особою в даній справі, та є донькою позивача, як зазначає в позовній заяві сама позивач.

Таким чином, позивач є прабабусею малолітніх дітей: ОСОБА_5 , 2006 р.н., ОСОБА_6 , 2010 р.н., ОСОБА_7 , 2012 р. н.

08.07.2019 року заступником начальника відділу державної виконавчої служби Васильківського міськрайонного управління юстиції у Київській області при примусовому виконанні виконавчого листа №591/1342, виданого 03.06.2014 про стягнення з ОСОБА_2 на користь ВАТ КБ «Надра» боргу проведено опис квартири і накладено арешт за адресою: АДРЕСА_2 , що підтверджується постановою про опис та арешт майна боржника від 08.07.2019 року (а.с.34-35).

Відповідно до Архівної довідки від 07.08.2019 р. №1464, виданою Комунальним підприємством Київської обласної ради «Західне бюро технічної інвентаризації» станом на 31.12.2012 р. за адресою: АДРЕСА_2 на праві приватної власності зареєстровано на ім?я ОСОБА_1 , згідно з договором купівлі-продажу квартири посвідченого ОСОБА_9 , державним нотаріусом Васильківської державної нотаріальної контори 20.01.1993 р. р.2-185, номер запису:5488 в книзі 50 стор.1 (а.с.32).

Згідно з копією довідки від 06.08.2019 №66, виданої Васильківською дільницею ТОВ «МЖЦ» ОСОБА_1 за адресою: АДРЕСА_2 про те, що станом на 01.08.2019 року заборгованості за послугу з управління багатоквартирним будинком немає (а.с. 33).

Відповідно до інформації наданої Товариством з обмеженою відповідальністю «Київоблгаз Збут» на 07.08.2019 р., особовий рахунок НОМЕР_1 , абонент ОСОБА_1 , АДРЕСА_2 , заборгованість відсутня (а.с.33).

Згідно з Інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об?єктів нерухомого майна щодо об?єкта нерухомого майна станом на 03.10.2022 № 311443266, наданою представником позивача, в зазначених реєстрах щодо квартири АДРЕСА_1 міститься така інформація, зокрема:

- у Відомостях з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, Актуальна інформація про державну реєстрацію іпотеки, Номер запису про іпотеку:36570872 (спеціальний розділ), Дата, час державної реєстрації: 11.08.2008, Державний реєстратор: приватний нотаріус Черленюх Л.В., Київський міський нотаріальний округ, м. Київ, Підстава для державної реєстрації: Договір Іпотеки, серія та номер:7653, виданий 11.08.2008, видавник: ОСОБА_10 , Підстава внесення запису: Рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер:52319191 від 21.05.2020, приватний нотаріус Черленюх Л.В., Київський міський нотаріальний округ, м. Київ, Відомості про основне зобов?язання: Строк виконання основного зобов?язання: 08.08.2025, розмір основного зобов?язання: 122012,00 дол. США, Відомості про суб?єктів: Боржник: ОСОБА_2 , Іпотекодержатель: ТОВ «РОСВЕН ІНВЕСТ УКРАЇНА», Відомості про реєстрацію до 01.01.2013 р: Державний реєстр іпотек, реєстраційний номер іпотеки: 7722994, 11.08.2008, реєстратор: Київський міський нотаріальний округ.Актуальна інформація про об?єкт нерухомого майна, квартира, Адреса: АДРЕСА_2 ;

- у Відомостях про права власності, Дата прийняття рішення про державну реєстрацію: 07.08.2008, ПІБ: ОСОБА_1 , Форма власності: приватна, Підстава виникнення права власності: договір купівлі-продажу, 2-185, 20.01.1993, Васильківська держконтора;

- у Відомостях з Єдиного реєстру заборон відчуження об?єктів нерухомого майна, Тип обтяження: заборона на нерухоме майно, Реєстраційний номер обтяження: 7723013, Зареєстровано: 11.08.2008 за № 772013 реєстратором: Приватний нотаріус Ковальчук С.П., Підстава обтяження: договір іпотеки, 7653, 11.08.2008, ОСОБА_10 , Об?єкт обтяження квартира за адресою: АДРЕСА_2 , Власник: ОСОБА_2 , Заявник: ВАТ КБ «Надра» (а.с.236).

Цивільним законодавством регулюються особисті немайнові та майнові відносини (цивільні відносини), засновані на юридичній рівності, вільному волевиявленні, майновій самостійності їх учасників (ч. 1 ст.1 ЦК України).

Частиною 1 ст. 15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Відповідно до ч. 1 ст. 16 ЦК України, ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому законом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Статтею 655 ЦК України встановлено, що за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Частиною 1 ст. 202 ЦК України передбачено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Така дія повинна бути правомірною, а її неправомірність є підставою для визнання правочину недійсним.

Відповідно до положень ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені ч. ч. 1-3, 5, 6 ст. 203 ЦК України.

Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається.

Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

Статтею 203 ЦК України визначено, що зміст правочину не може суперечити ЦК України, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам.

Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності.

Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі

Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Згідно зі ст. 234 ЦК України фіктивним є правочин, який вчинено без наміру створення правових наслідків, які обумовлювалися цим правочином.

Фіктивний правочин визнається судом недійсним.

Для визнання правочину фіктивним необхідно встановити наявність умислу всіх сторін правочину. У разі, якщо на виконання правочину було передано майно, такий правочин не може бути кваліфікований як фіктивний.

Отже, фіктивний правочин характеризується тим, що сторони вчиняють такий правочин лише для виду, знаючи заздалегідь, що він не буде виконаним; вчиняючи фіктивний правочин, сторони мають інші цілі, ніж ті, що передбачені правочином. Фіктивним може бути визнаний будь-який правочин, якщо він не має на меті встановлення правових наслідків.

Ознака вчинення його лише для вигляду повинна бути властива діям обох сторін правочину. Якщо одна сторона діяла лише для вигляду, а інша - намагалася досягти правового результату, такий правочин не може бути фіктивним.

У фіктивних правовідносинах внутрішня воля сторін не відповідає зовнішньому її прояву.

Позивач, який звертається до суду з позовом про визнання правочину фіктивним, повинен довести суду відсутність в учасників правочину наміру створити юридичні наслідки.

Подібна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 14 лютого 2018 року у справі № 379/1256/15-ц (провадження № 61-1300св18), від 08 лютого 2018 року у справі № 756/9955/16-ц (провадження № 61-835св17).

Для визнання правочину фіктивним необхідно встановити наявність умислу всіх сторін правочину. Судам необхідно враховувати, що саме по собі невиконання правочину сторонами не означає, що укладено фіктивний правочин. Якщо сторонами не вчинено будь-яких дій на виконання такого правочину, суд ухвалює рішення про визнання правочину недійсним без застосування будь-яких наслідків. У разі, якщо на виконання правочину було передано майно, такий правочин не може бути кваліфікований як фіктивний.

Основними ознаками фіктивного правочину є: введення в оману (до або в момент укладення угоди) третьої особи щодо фактичних обставин правочину або дійсних намірів учасників; свідомий намір невиконання зобов`язань договору; приховування справжніх намірів учасників правочину.

Аналогічні висновки викладені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 03 липня 2019 року у справі № 369/11268/16-ц (провадження № 14-260цс19), постановах Верховного Суду від 13 березня 2019 року в справі № 757/12646/16, від 28 лютого 2018 року у справі №909/330/16, від 01 листопада 2018 року в справі № 910/18436/16.

Однією з основоположних засад цивільного законодавства є добросовісність (п. 6 ч. 1 ст. 3 ЦК України) й дії учасників цивільних правовідносин мають бути добросовісними. Тобто відповідати певному стандарту поведінки, що характеризується чесністю, відкритістю і повагою інтересів іншої сторони договору або відповідного правовідношення.

Відповідно до положень ч. ч. 3 та 4 ст. 334 ЦК України (у редакції станом на 11 серпня 2008 року - дату укладення оспорюваного договору купівлі- продажу) право власності на майно за договором, який підлягає нотаріальному посвідченню, виникає у набувача з моменту такого посвідчення або з моменту набрання законної сили рішенням суду про визнання договору, не посвідченого нотаріально, дійсним. Якщо договір про відчуження майна підлягає державній реєстрації, право власності у набувача виникає з моменту такої реєстрації.

Частиною 3 ст. 640 ЦК України (в редакції станом на 11 серпня 2008 року - дату укладення оспорюваного договору купівлі-продажу) передбачено, що договір, який підлягає нотаріальному посвідченню або державній реєстрації, є укладеним з моменту його нотаріального посвідчення або державної реєстрації, а в разі необхідності і нотаріального посвідчення, і державної реєстрації з моменту державної реєстрації.

Відповідно до ст. 657 ЦК України договір купівлі-продажу земельної ділянки, єдиного майнового комплексу, житлового будинку (квартири) або іншого нерухомого майна укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню та державній реєстрації.

Згідно положень ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до положень ч. 3 ст.12, ч.1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно з ч.6 ст. 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

У ч. 1 ст. 89 ЦПК України визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Заявляючи позовні вимоги до відповідача, позивач просить визнати договір купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1 , укладений між сторонами, недійсним, оскільки вважає, що зазначений договір купівлі-продажу був укладений без додержання в момент його вчинення сторонами вимог передбачених ч.1, 3 та 5 ст.203 ЦК України.

Як встановлено судом і вбачається з наданих позивачем доказів, що містяться в матеріалах справи, оспорюваний договір купівлі-продажу квартири укладений між позивачем і відповідачем 11 серпня 2008 року (а.с.10).

Цього ж дня, задля виконання вказаного правочину договору купівлі-продажу квартири, відповідач уклала з ВАТ КБ «Надра» кредитний договір№ 410/П/27/2008-840, згідно з яким відповідач отримала кредитні кошти в сумі 122 012,00 дол. США (а.с.11-12).

У розділі 1 кредитного договору визначено цільове використанням кредиту -проведення розрахунків по договору купівлі-продажу - квартири за адресою: АДРЕСА_2 .

У розділі 2 кредитного договору сторонами також погоджено передачу позичальником в іпотеку банку нерухомого майна, яке має бути передане позичальнику продавцем відповідно до умов договору купівлі-продажу.

Отже, відповідач уклавши 11 серпня 2008 року кредитний договір з банком вчинила дії задля виконання правочину договору купівлі-продажу квартири, який цього ж дня був укладений між позивачем і відповідачем, нотаріально посвідчений та зареєстрований в реєстрі.

У пункті 3 договору купівлі-продажу від 11 серпня 2008 року сторони погодили суму за яку буде вчинено продаж квартири.

Згідно з пунктом 3 договору продаж квартири вчинено за 678 103 грн 00 коп., що за офіційним курсом гривні до долару США, встановленим НБУ на день укладення цього договору становить 140 103 дол. США 93 центи, які повністю сплачені продавцю до підписання цього договору (а.с.10).

Пунктом 4 вказаного договору визначено, що Продавець, своїм підписом під цим договором підтверджує факт повного розрахунку за продану квартиру, одержання від покупця-відповідача грошей у сумі 678 103 грн 00 коп. та відсутність по відношенню до покупця-відповідача будь-яких фінансових претензій.

У пункті 13 договору купівлі-продажу визначено, що Покупець та Продавець однаково розуміють значення та умови цієї угоди, тобто яку вона укладають, та її правові наслідки, та підтверджують дійсність намірів при її укладанні, а також те, що вона не носить характеру мнимої та удаваної і не є зловмисною (пункт 13 договору).

Договір купівлі-продажу квартири від 11 серпня 2008 року підписаний Продавцем - позивачем та Покупцем - відповідачем, в якому наявні їхні підписи, що визнається та не оспорюється його сторонами.

Зазначений договір купівлі-продажу квартири нотаріально посвідчений та зареєстрований в реєстрі за № 7649 (а.с.10 зворот).

За таких обставин, доводи позовної заяви про те, що зміст оспорюваного правочину суперечить нормам ЦК України, та що під час вчинення оспорюваного правочину волевиявлення учасників не було вільним і не відповідало їх внутрішній волі, та що оспорюваний правочин не був спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним, та, що позивач не отримувала від відповідача коштів за спірну квартиру спростовуються як кредитним договором, укладеним 11 серпня 2008 року між відповідачем та ВАТ КБ «Надра» так і самим договором купівлі-продажу від 11 серпня 2008 року, укладеним між позивачем та відповідачем.

Інших доказів на підтвердження доводів позовної заяви, які б свідчили про те, що під час укладення договору купівлі-продажу не було дотримано сторонами вимог, встановлених ч. ч.1, 3 та 5 ст. 203 ЦК України, позивач не надала і матеріали справи таких доказів не містять.

Оскільки матеріали справи не містять доказів на підтвердження доводів позовної заяви про те, що під час укладення договору купівлі-продажу не було дотримано сторонами вимог, встановлених ч. ч.1, 3 та 5 ст. 203 ЦК України, а навпаки ці доводи позивача спростовуються наявними в матеріалах належними та допустимими доказами (кредитним договором, оспорюваним договором купівлі-продажу), відтак суд вважає, що підстави, передбачені ст. 215 ЦК України для визнання оспорюваного правочину недійсним, відсутні.

У зв?язку з відмовою в задоволенні основної позовної вимоги про визнання правочину недійсним, позовна вимога про визнання права власності, що є похідною вимогою, також задоволенню не підлягає.

Доводи позовної заяви про те, що після укладення оспорюваного договору спірної квартири позивач продовжувала вільно та безперешкодно володіти цією квартирою, сплачувати комунальні послуги не мають правового значення з огляду на те, що згідно з договором купівлі-продажу від 11 серпня 2008 року позивач відчужила належну їй на праві власності квартиру відповідачу.

Користування позивачем квартирою, в тому числі здійснення нею оплати за комунальні послуги, після її відчуження позивачем відповідачу за договором купівлі-продажу, як і наявність даних про те, що станом на 31 грудня 2012 року спірна квартира належить позивачу, що містяться в архівній довідці від 07.08.2019 №1464, виданій КП Київської обласної ради «Західне бюро технічної інвентаризації», на яку посилається позивач, не свідчить про те, що позивач залишилася власником цієї квартири в розумінні ст. ст. 316, 317, 319 ЦК України.

Посилання позивача на те, що договір купівлі-продажу вчинено без реєстрації права власності не ґрунтується на законі, оскільки законодавство, яке було чинне на момент виникнення спірних правовідносин, пов`язувало виникнення права власності на майно саме з моментом реєстрації договору, а не реєстрацією права власності на таке майно.

Аналогічний висновок міститься в постанові Верховного Суду від 31 березня 2021 року в справі №201/2832/19.

Доводи позивача про те, що наявність оспорюваного договору купівлі-продажу порушує права позивача та права на проживання в ній трьох малолітніх дітей не заслуговують на увагу, оскільки вони не грунтуються на вимогах закону та спростовуться встановленими, на підставі поданих сторонами належних та допустимих доказів, судом обставинами.

Чинним законодавством не передбачено обмежень при реалізації права власника на розпорядження майном в залежності від того чи мають право на користування ним інші особи, зокрема, малолітні, якщо власник не є їх батьком (матір`ю) або ж особою, яка замінює останніх.

Вказана правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 08 червня 2021 року у справі №607/8145/18 (провадження №61-6249св20), від 06 травня 2019 року у справі № 639/5828/15-ц (провадження № 61-29627св18), від 06 листопада 2019 року у справі № 346/432/16-ц (провадження № 61-29148св18) та від 19 червня 2019 року у справі № 695/2714/15-ц (провадження № 61- 29000св18).

Як встановлено судом, позивач не є матір`ю або ж особою, яка замінює останню малолітнім дітям, вона є прабабусею малолітнім дітям, і будучи власником спірної квартири розпорядилась належним їй майном на свій розсуд.

За таких обставин, права позивача та права на проживання в спірній квартирі трьох малолітніх дітей наявністю оспорюваного договору купівлі-продажу не порушуються.

Щодо позовної давності, про застосування якої заявляв представник третьої особи ОСОБА_11 , суд зазначає про наступне.

Відповідно до ст.256 ЦК позовна давність це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Загальна позовна давність установлюється тривалістю в 3 роки (ст.257 ЦК).

За змістом частини 3, 4 статті 267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

При цьому, відповідно до ч.1 ст.261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

У позовні заяві позивач зазначала, що 08 липня 2019 року до спірної квартири прийшли представники виконавчої служби та повідомили її про те, що вони повинні провести опис та арешт майна боржника. Саме цього дня позивач довідалася, що відповідач не сплатила борги за кредитним договором та не вирішила питання по квартирі з Банком.

Оскільки про наявність боргу відповідача внаслідок невиконання зобов?язань за кредитним договором позивачу стало відомо 08 липня 2019 року лише після проведення представниками виконавчої служби опису та арешту спірної квартири, а днем звернення позивача до суду з позовом 20 серпня 2019 року, отже із даним позовом позивач звернулася в межах позовної давності.

Виходячи, зі встановлених, на підставі поданих сторонами належних та допустимих доказів, досліджених і оцінених кожен окремо та в їх сукупності, обставин справи та враховуючи норми матеріального права, що регулюють спірні правовідносини, суд дійшов висновку про відмову в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 про визнання недійсним договору купівлі-продажу квартири та визнання права власності на квартиру.

Розподіляючи судові витрати суд керується положеннями статтею 141 ЦПК України.

На підставі вищевикладеного, керуючись статтями 15, 16, 202, 203, 215, 234, 256, 257, 261, 640, 655, 657 ЦК України, статтями 4, 10-12, 76-80, 141, 258, 259, 263-265, 352, 354, 355 ЦПК України, суд,

у х в а л и в:

У задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , треті особи: товариство з обмеженою відповідальністю «РОСВЕН ІНВЕСТ УКРАЇНИ», ОСОБА_3 , Служба у справах дітей та сім?ї Васильківської міської ради Київської області, про визнання недійсним договору купівлі-продажу - відмовити.

Рішення суду може бути оскаржено в апеляційному порядку до Київського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги в тридцяти денний строк з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя Г.М. Лебідь-Гавенко