П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

29 червня 2022 року м. Київ

Справа №752/19285/21

Провадження № 22-ц/824/4847/2022

Резолютивна частина постанови оголошена 29 червня 2022 року

Повний текст постанови складено 30 червня 2022 року

Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

судді-доповідача Стрижеуса А.М.,

суддів: Поливач Л.Д., Шкоріної О.І.

секретаря: Журавльова Д.Д.

учасники справи: позивач ОСОБА_1 ,

відповідач Державне підприємство «Національна атомна енергогенеруюча компанія «Енергоатом»,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційними скаргамипредставника Державного підприємства «Національна атомна енергогенеруюча компанія «Енергоатом» - Пальченко Олександри Андріївни на рішення Голосіївського районного суду міста Києва від 02 грудня 2021 року, та додаткове рішення Голосіївського районного суду міста Києва від 20 січня 2022 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Державного підприємства «Національна атомна енергогенеруюча компанія «Енергоатом» про скасування наказу про звільнення, поновлення на посаді, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу,

В С Т А Н О В И В:

Історія справи

Короткий зміст позовних вимог

31 липня 2021 року ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом до Державного підприємства «Національна атомна енергогенеруюча компанія «Енергоатом» (далі -

ДП «НАЕК «Енергоатом») про скасування наказу про звільнення, поновлення на посаді, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу.

Позовні вимоги мотивовано тим, що 19 лютого 2019 року відповідно до наказу

№ 171-к від 15 лютого 2019 року ОСОБА_1 прийнятий на роботу на посаду провідного бухгалтера-ревізора відділу контрольних заходів підрозділів неосновного виробництва департаменту з проведення контрольних заходів Дирекції з контрольно-ревізійної роботи ДП «НАЕК «Енергоатом».

04 березня 2021 року ОСОБА_1 попереджено про вивільнення з пропозицією розглянути вакантні посади, які є в наявності у компанії.

04 березня 2021 року ОСОБА_1 видано направлення № 193/01-07 на вакантну посаду провідного бухгалтера-ревізора відділу контрольних заходів підрозділів неосновного виробництва департаменту з контрольно-ревізійної роботи Дирекції з контрольно-ревізійної роботи, економічної безпеки та комплаєнс політики, яке позивачем передано Директору з контрольно-ревізійної роботи, економічної безпеки та комплаєнс політики, та зареєстровано 09 березня 2021 року.

05 квітня 2021 року на адресу профспілкового комітету направлено подання про надання згоди на звільнення позивача у зв?язку із скороченням штату за пунктом 1 частини першої статті 40 КЗпП України.

15 травня 2021 року позивач отримав направлення на вакантні посади в Дирекції з контрольно-ревізійної роботи, економічної безпеки та комплаєнс політики, яке подано та зареєстровано 18 травня 2021 року.

19 травня 2021 року адресу профспілкового комітету повторно направлено подання про надання згоди на звільнення позивача у зв?язку із скороченням штату за пунктом 1 частини першої статті 40 КЗпП України.

За результатами засідання профспілкового комітету 24 травня 2021 року прийнято рішення про не надання згоди на звільнення позивача за скороченням штату за пунктом 1 частини першої статті 40 КЗпП України у зв?язку із наявністю вакантної посади, на яку позивач був направлений.

20 травня 2021 року позивачем подано три заяви відповідачу про забезпечення посадою.

Наказом відповідача № 674-к від 28 травня 2021 року ОСОБА_1 звільнено з роботи 31 травня 2021 року у зв?язку із скороченням посади на підставі пункту 1 частин першої статті 40 КЗпП України.

02 липня 2021 року згідно наказу № 858-к до наказу № 674-к від 28 травня

2021 року внесено часткові зміни, згідно яких датою звільнення позивача вважати

02 липня 2021 року.

Позивач зазначав, що його звільнення відбулось незаконно, відповідач позбавив позивача права на працю.

ОСОБА_1 просив:

- скасувати наказ тимчасово виконуючого обов?язки Президента ДП «НАЕК «Енергоатом» № 858-к від 02 липня 2021 року в частині звільнення ОСОБА_1 ;

- скасувати наказ тимчасово виконуючого обов?язки Президента ДП «НАЕК «Енергоатом» № 674-к від 28 травня 2021 року в частині звільнення ОСОБА_1 ;

- поновити ОСОБА_1 на посаді провідного бухгалтера-ревізора відділу контрольних заходів підрозділів неосновного виробництва департаменту з проведення контрольних заходів Дирекції з контрольно-ревізійної роботи ДП «НАЕК «Енергоатом»;

- стягнути з ДП «НАЕК «Енергоатом» на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу з 02 липня 2021 року до дня поновлення на роботі.

Ухвалою Голосіївського районного суду міста Києва від 08 вересня 2021 року відкрито провадження у справі за позовом ОСОБА_1 до ДП «НАЕК «Енергоатом» про скасування наказу про звільнення, поновлення на посаді, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та вирішено розглядати справу за правилами загального позовного провадження.

19 жовтня 2021 року позивачем ОСОБА_1 подано заяву про збільшення позовних вимог, в якій просив:

- скасувати наказ тимчасово виконуючого обов?язки Президента ДП «НАЕК «Енергоатом» № 858-к від 02 липня 2021 року в частині звільнення ОСОБА_1 ;

- скасувати наказ тимчасово виконуючого обов?язки Президента ДП «НАЕК «Енергоатом» № 674-к від 28 травня 2021 року в частині звільнення ОСОБА_1 ;

- поновити ОСОБА_1 на посаді провідного бухгалтера-ревізора відділу контрольних заходів підрозділів неосновного виробництва департаменту з проведення контрольних заходів Дирекції з контрольно-ревізійної роботи ДП «НАЕК «Енергоатом»;

- стягнути з ДП «НАЕК «Енергоатом» на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу з 02 липня 2021 року до дня поновлення на роботі;

- стягнути з ДП «НАЕК «Енергоатом» на користь ОСОБА_1 моральну шкоду у розмірі 50 000,00 грн.

Аргументи сторони відповідача

15 жовтня 2021 року від представника відповідача надійшов відзив на позов, в якому представник відповідача просив відмовити у задоволенні позовних вимог повністю.

Відзив мотивовано тим, що з метою оптимізації адміністративних та виробничих витрат в умовах реалізації Закону України «Про ринок електричної енергії», відповідно до затвердженого фінансового плану ДП «НАЕК «Енергоатом» на 2020 рік та з урахуванням узгодженої з Міністерством енергетики України загальної організаційної структури ДП «НАЕК «Енергоатом», відповідачем видано наказ від 05 жовтня 2020 року № 798 «Про затвердження організаційної структури та штатного розпису ДП «НАЕК «Енергоатом». Вказаним наказом з 05 жовтня 2020 року затверджено та введено в дію організаційну структуру та штатний розпис ДП «НАЕК «Енергоатом». Внаслідок змін в організаційній структурі та штатному розписі ДП «НАЕК «Енергоатом» відбулась ліквідація структурного підрозділу «дирекція з контрольно-ревізійної роботи», у якому працював відповідач.

Відповідачем було дотримано процедуру розірвання трудового договору за пунктом 1 частин першої статті 40 КЗпП України під час звільнення позивача, зокрема, позивач був попереджений про майбутнє вивільнення під розпис 04 березня 2021 року за два місяці до дати звільнення, та одночасно з попередженням про вивільнення позивачу були запропоновані наявні вакансії станом на 02 березня 2021 року та 03 березня

2021 року, з якими позивач ознайомився під розпис 04 березня 2021 року. Також,

24 травня 2021 року на електронну пошту позивача направлено список вакансій станом на 24 травня 2021 року. Щодо не призначення позивача на посади, які були обрані останнім, представник відповідача зазначає, що при розгляді вказаних у позові заяв ОСОБА_1 були враховані кваліфікація, досвід, ставлення до роботи позивача та інші критерії, які слугували підставою незгоди призначення позивача на обрані ним посади.

Враховуючи, що підрозділ, у якому працював позивач, було повністю ліквідовано та створено новий структурний підрозділ, положення частини першої статті 42 КЗпП України не підлягають застосуванню.

Відповідачем було дотримано вимоги статті 43 КЗпП України, оскільки у рішеннях профспілкового комітету відсутні відповідні посилання та правове обґрунтування відмови у наданні згоди на звільнення позивача.

08 листопада 2021 року до суду надійшли заперечення представника відповідача на заяву про збільшення позовних вимог.

01 грудня 2021 року представником відповідача подано заперечення.

Додаткові аргументи сторони позивача

01 листопада 2021 року до суду надійшла відповідь на відзив від позивача, в якій позивач вказав, що тричі звертався до відповідача із заявами про забезпечення позивача будь-якою посадою, враховуючи достатню кількістю вакантних місць, однак, відповіді на заяви не отримав. Крім того, зазначив, що твердження відповідача щодо відсутності бажання позивача зайняти будь-яку іншу окрім запропонованих, є безпідставними та необґрунтованими. Твердження щодо невідповідності кваліфікації, освітнього рівня позивача є недоречними та суперечать наданим в матеріали справи документам. Також, позивач заперечує доводи відповідача щодо неможливості застосування до правовідносин положень частини першої статті 42 КЗпП України, оскільки з поданих документів вбачається, що у структурному підрозділі відбулось лише скорочення чисельності та штату працівників дирекції.

Короткий зміст оскаржуваних судових рішень

Рішенням Голосіївського районного суду міста Києва від 02 грудня 2021 року позовні вимоги ОСОБА_1 до ДП «НАЕК «Енергоатом» про скасування наказу про звільнення, поновлення на посаді, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу задоволено частково.

Скасовано наказ тимчасово виконуючого обов?язки Президента ДП «НАЕК «Енергоатом» № 674-к від 28 травня 2021 року в частині звільнення ОСОБА_1 .

Скасовано наказ тимчасово виконуючого обов?язки Президента ДП «НАЕК «Енергоатом» № 858-к від 02 липня 2021 року в частині звільнення ОСОБА_1 .

Поновлено ОСОБА_1 на посаді провідного бухгалтера-ревізора відділу контрольних заходів підрозділів неосновного виробництва департаменту з проведення контрольних заходів Дирекції з контрольно-ревізійної роботи ДП «НАЕК «Енергоатом».

Стягнуто з ДП «НАЕК «Енергоатом» на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу у розмірі 229 370,40 грн.

Стягнуто з ДП «НАЕК «Енергоатом» на користь ОСОБА_1 моральну шкоду у розмірі 5 000,00 грн.

Стягнуто з ДП «НАЕК «Енергоатом» на користь ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 2 343,70 грн.

Рішення суду мотивовано тим, що звільнення позивача відбулося із порушенням вимог чинного трудового законодавства, а тому спірний наказ про звільнення підлягає скасуванню. У зв?язку із цим, суд на підставі статті 235 КЗпП України дійшов висновку про наявність підстав для стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, який розрахований судом відповідно до Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08 лютого 1995 року № 100 (із змінами і доповненнями). Щодо моральної шкоди, суд першої інстанції вказав, що заявлений розмір позивачем є неприйнятним та завищеним, а врахувавши характер і обсяг завданих позивачу моральних страждань суму морального відшкодування, що належить до відшкодування, суд визначив у розмірі 5 000,00 грн.

Додатковим рішенням Голосіївського районного суду міста Києва від 20 січня

2022 року допущено до негайного виконання рішення в частині поновлення

ОСОБА_1 на посаді провідного бухгалтера-ревізора відділу контрольних заходів підрозділів неосновного виробництва департаменту з проведення контрольних заходів Дирекції з контрольно-ревізійної роботи ДП «НАЕК «Енергоатом» та в частині виплати середньомісячної заробітної плати за один місяць.

Додаткове рішення мотивовано наявністю, передбачених частиною першою статті 270 ЦПК України підстав, для ухвалення у справі додаткового рішення, оскільки під час ухвалення основного рішення судом не було вирішено питання щодо допуску до негайного виконання рішення в частині поновлення на роботі та стягнення середньомісячної заробітної плати за один місяць, як того вимагають пункти 2, 4 частини першої статті 430 ЦПК України.

Додатковим рішенням Голосіївського районного суду міста Києва від 20 січня

2022 року стягнуто з ДП «НАЕК «Еенргоатом» на користь ОСОБА_1 10 450,00 грн витрат на правову допомогу.

Додаткове рішення мотивовано наявністю, передбачених частиною першою статті 270 ЦПК України підстав, для ухвалення у справі додаткового рішення що стосується судових витрат на професійну правничу допомогу, яка судом визначена в розмірі 10 450,00 грн.

Короткий зміст вимог та доводів апеляційних скарг

06січня 2022 року представник ДП «НАЕК «Енергоатом» - Пальченко О. А. подала до Київського апеляційного суду апеляційну скаргу, у якій, посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення судом норм процесуального права, просить скасувати рішення Голосіївського районного суду міста Києва від 02 грудня 2021 року у частині задоволених позовних вимог та ухвалити в цій частині нове рішення про відмову у задоволенні позову.

Апеляційна скарга мотивована тим, що розірвання трудового договору з позивачем за пунктом 1 частини першої статті 40 КЗпП України відбувалось з дотриманням визначеної трудовим законодавством процедури, так як останнього було завчасно повідомлено про майбутнє звільнення. Відповідачем одночасно було запропоновано всі наявні вакантні посади. Переведення позивача на посади, зазначені у направленнях від 04 березня 2021 року № 193/01-07 та від 18 травня 2021 року № 310/01-07 у дирекцію з контрольно-ревізійної роботи, економічної безпеки та комплаєнс політики ДП «НАЕК «Енергоатом», не відбулось у зв?язку з тим що при розгляді цих направлень керівник цього структурного підрозділу не погодив кандидатуру позивача, враховуючи його кваліфікацію, досвід, ставлення до роботи та інші критерії. Заявник вказує, що судом не правильно застосовано частину сьому статті 43 КЗпП України та частину шосту статті 39 Закону України «Про професійні спілки, їх права та гарантії діяльності», оскільки не було враховано, що у протоколі засідання профспілкового органу від 19 квітня 2021 року № 19 взагалі відсутня згода чи не згода на звільнення позивача. заявник вказує, що позивачем було пропущено строк звернення до суд уз вимогами про стягнення моральної шкоди.

26 січня 2022 року представник ДП «НАЕК «Енергоатом» - Пальченко О. А. подала до Київського апеляційного суду апеляційну скаргу, у якій, посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення судом норм процесуального права, просить скасувати додаткове рішення Голосіївського районного суду міста Києва від 20 січня 2022 року, у разі, якщо апеляційний суд дійде висновку про відсутність підстав для скасування додаткового рішення, зменшити витрати на правову допомогу.

Апеляційна скарга мотивована тим, що стороною позивача до закінчення судових дебатів у справі не було зроблено заяви про судові витрати, а відтак висновок суду першої інстанції про наявність підстав для стягнення 10 450,00 грн витрат на правову допомогу є помилковим. При цьому, заявник також зазначає, що 10 450,00 грн є необґрунтованим розміром, непропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, неспівмірний із складністю справи та явно завищений.

Рух апеляційної скарги та матеріалів справи

Згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями

від 06 січня 2022 року апеляційну скаргу представника ДП «НАЕК «Енергоатом» - Пальченко О. А. на рішення Голосіївського районного суду міста Києва від 02 грудня 2021 року передано судді-доповідачу.

Ухвалою Київського апеляційного суду від 12січня 2022 року відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою представника ДП «НАЕК «Енергоатом»- Пальченко О. А. на рішення Голосіївського районного суду міста Києва від 02 грудня 2021 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ДП «НАЕК «Енергоатом» про скасування наказу про звільнення, поновлення на посаді, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу.

Витребувано з Голосіївського районного суду міста Києва матеріали цивільної справи № 752/19285/21 за позовом ОСОБА_1 до ДП «НАЕК «Енергоатом» про скасування наказу про звільнення, поновлення на посаді, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу.

Згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями

від 26 січня 2022 року апеляційну скаргу представника ДП «НАЕК «Енергоатом» - Пальченко О. А. на додаткове рішення Голосіївського районного суду міста Києва від 20 січня 2022 року передано судді-доповідачу.

10 травня 2022 року матеріали цивільної справи № 752/19285/21надійшли до Київського апеляційного суду.

Ухвалою Київського апеляційного суду від 12 травня 2022 року відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою представника ДП «НАЕК «Енергоатом»- Пальченко О. А. на додаткове рішення Голосіївського районного суду міста Києва від 20 січня 2022 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ДП «НАЕК «Енергоатом» про скасування наказу про звільнення, поновлення на посаді, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу.

Ухвалою Київського апеляційного суду від 25 травня 2022 року справу призначено до розгляду з викликом учасників справи.

Доводи інших учасників справи

У відзиві на апеляційні скарги представник позивача ОСОБА_1 адвокат Цибульський В.В. заперечував проти доводів апеляційних скарг, посилаючись на необґрунтованість та безпідставність викладених у них обставин.

Позиція Київського апеляційного суду

В судовому засіданні представник ДП «НАЕК «Енергоатом» підтримав доводи апеляційних скарг.

Представник позивача ОСОБА_1 адвокат Цибульський В.В., проти доводів апеляційних скарг заперечував, посилаючись на законність та обґрунтованість ухвалених по справі рішень.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи апеляційних скарг, врахувавши аргументи, наведені у відзиві на апеляційні скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційні скарги підлягають залишенню без задоволення з огляду на таке.

Частинами першою-третьою статті 367 ЦПК України встановлено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.

Фактичні обставини справи

Встановлено, що згідно наказу ДП «НАЕК «Енергоатом» № 171-к від 15 лютого 2019 року ОСОБА_1 прийнято на роботу на посаду провідного бухгалтера-ревізора відділу контрольних заходів підрозділів неосновного виробництва департаменту з проведення контрольних заходів Дирекції з контрольно-ревізійної роботи.

Наказом ДП «НАЕК «Енергоатом» № 798 від 05 жовтня 2020 року затверджено та введено в дію організаційну структуру ДП «НАЕК «Енергоатом»; затверджено та введено в дію штатний розпис Дирекції ДП «НАЕК «Енергоатом».

04 березня 2021 року ОСОБА_1 отримав попередження про наступне вивільнення, згідно змісту якого відповідно до наказу ДП «НАЕК «Енергоатом» від

05 жовтня 2020 року № 798 ОСОБА_1 попереджено про вивільнення у зв?язку скороченням чисельності та штату працівників Дирекції ДП «НАЕК «Енергоатом». Запропоновано розглянути вакантні посади, які є в наявності у Компанії. На попереджені наявний підпис ОСОБА_1 про ознайомлення з останнім.

04 березня 2021 року ДП «НАЕК «Енергоатом» видано направлення № 193/01-07, адресоване директору з контрольно-ревізійної роботи, економічної безпеки та комплаєнс політики Скопичу О.Д. , згідно змісту якого направлено претендента ОСОБА_1 на вакантну посаду провідного бухгалтера-ревізора відділу контрольних заходів підрозділів неосновного виробництва департаменту з контрольно-ревізійної роботи Дирекції з контрольно-ревізійної роботи, економічної безпеки та комплаєнс політики.

05 квітня 2021 року т.в.о. президента ДП «НАЕК «Енергоатом» П. Котіним направлено подання Профспілковому комітету Дирекції ДП «НАЕК «Енергоатом», в якому останній просив надати згоду на звільнення ОСОБА_1 за скороченням штату за пунктом 1 частини першої статті 40 КЗпП України.

19 квітня 2021 року відбулось засідання профспілкового комітету працівників Дирекції ДП «НАЕК «Енергоатом» на якому прийнято рішення, оформлене протоколом, про повернення роботодавцю подання без розгляду у зв?язку із працевлаштуванням/переведенням працівника на вакантну посаду.

18 травня 2021 року ДП «НАЕК «Енергоатом» видано направлення № 310/01-07, адресоване директору з контрольно-ревізійної роботи, економічної безпеки та комплаєнс політики Скопичу О.Д. , згідно змісту якого направлено претендента ОСОБА_1 на вакантні посади:

- начальника відділу контрольних заходів енергогенеруючих підрозділів, ВП «Складське господарство» та ВП «Атомкомплект» департаменту з контрольно-ревізійної роботи Дирекції контрольно-ревізійної роботи, економічної безпеки та комплаєнс політики;

- провідного бухгалтера-ревізора відділу контрольних заходів енергогенеруючих підрозділів, ВП «Складське господарство» та ВП «Атомкомплект» департаменту з контрольно-ревізійної роботи Дирекції контрольно-ревізійної роботи, економічної безпеки та комплаєнс політики;

- старшого бухгалтера-ревізора відділу контрольних заходів підрозділів неосновного виробництва департаменту з контрольно-ревізійної роботи Дирекції контрольно-ревізійної роботи, економічної безпеки та комплаєнс політики.

На вказаному направленні міститься згода позивача ОСОБА_1 на переведення на посаду провідного бухгалтера-ревізора відділу контрольних заходів енергогенеруючих підрозділів, ВП «Складське господарство» та ВП «Атомкомплект» департаменту з контрольно-ревізійної роботи Дирекції контрольно-ревізійної роботи, економічної безпеки та комплаєнс політики.

19 травня 2021 року виконавчий директор з персоналу ДП «НАЕК «Енергоатом»

О. Бояринцев повторно звернувся до профспілкового комітету Дирекції ДП «НАЕК «Енергоатом» із поданням про надання згоди на звільнення ОСОБА_1 з посади за скороченням штату за пунктом 1 частини першої статі 40 КЗпП України.

24 травня 2021 року відбулось засідання профспілкового комітету працівників Дирекції ДП «НАЕК «Енергоатом» на якому прийнято рішення, оформлене протоколом, яким відмовлено у наданні згоди на звільнення ОСОБА_1 у зв?язку із наявністю вакантної посади, на яку працівник був направлений та погодився.

Рішення обґрунтовано тим, що ОСОБА_1 надав копію направлення

(№ 310/01-07 від 18 травня 2021 року) адресоване директору з контрольно-ревізійної роботи, економічної безпеки та комплаєнс політики, в якому ОСОБА_1 направлено на вакантні посади для працевлаштування, як претендента. ОСОБА_1 погодився на вакантну посаду провідного бухгалтера-ревізора відділу контрольних заходів енергогенеруючих підрозділів, ВП «Складське господарство» та ВП «Атомкомплект» департаменту з контрольно-ревізійної роботи Дирекції контрольно-ревізійної роботи, економічної безпеки та комплаєнс політики (зазначено на направленні (№ 310/01-07 від

18 травня 2021 року). Відмітку про результат розгляду направлення керівником вказаного підрозділу не проставлено.

Наказом ДП «НАЕК «Енергоатом» № 674-к від 28 травня 2021 року звільнено провідного бухгалтера-ревізора відділу контрольних заходів підрозділів неосновного виробництва департаменту з проведення контрольних заходів Дирекції з контрольно-ревізійної роботи ОСОБА_1 з роботи 31 травня 2021 року у зв?язку із скороченням посади за пунктом 1 частини першої статті 40 КЗпП України з виплатою вихідної допомоги у розмірі його середньомісячної заробітної плати згідно статті 44 КЗпП України.

Наказом ДП «НАЕК «Енергоатом» № 858-к від 02 липня 2021 року внесено часткові зміни до наказу ДП «НАЕК «Енергоатом» № 674-к від 28 травня 2021 року та датою звільнення ОСОБА_1 вважати 02 липня 2021 року.

Мотиви з яких виходить суд та застосовані норми матеріального права

Вирішуючи спір, суд першої інстанції дійшов таких висновків:

- звільнення позивача за пунктом 1 частини першої статті 40 КЗпП України є незаконним, оскільки відповідач не запропонував вакантні посади;

- звільнення позивача відбулося без попередньої згоди виборного профспілкового органу первинної профспілкової організації.

Колегія суддів погоджується з таким висновком.

У частинах першій, другій та п`ятій статті 263 ЦПК України встановлено, що судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Зазначеним вимогам закону оскаржуване судове рішення відповідає.

Рішення суду як найважливіший акт правосуддя покликане забезпечити захист гарантованих Конституцією Україниправ і свобод людини та здійснення проголошеного Основним Законом України принципу верховенства права.

Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором (частина перша статті 5 ЦПК України).

Суд, здійснюючи правосуддя на засадах верховенства права, забезпечує кожному право на справедливий суд та повагу до інших прав і свобод, гарантованих Конституцією і законами України, а також міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України (стаття 2 Закону України «Про судоустрій і статус суддів»).

Обов`язком суду при розгляді справи є дотримання вимог щодо всебічності, повноти й об`єктивності з`ясування обставин справи та оцінки доказів.

Усебічність та повнота розгляду передбачає з`ясування усіх юридично значущих обставин та наданих доказів з усіма притаманними їм властивостями, якостями та ознаками, їх зв`язків, відносин і залежностей. Усебічне, повне та об`єктивне з`ясування обставин справи забезпечує, як наслідок, постановлення законного й обґрунтованого рішення.

Надаючи оцінку аргументам, наведеним в апеляційній скарзі, Київський апеляційний суд виходить із такого.

В оцінці доводів апеляційної скарги Київський апеляційний суд застосовує системний аналіз норм КЗпП України.

У статті 4 КЗпП України передбачено, що законодавство про працю складається з цього Кодексу та інших актів законодавства України, прийнятих відповідно до нього.

Однією з гарантій забезпечення права громадян на працю є передбачений у статті 5-1 КЗпП України правовий захист від необґрунтованої відмови у прийнятті на роботу і незаконного звільнення, а також сприяння у збереженні роботи.

Згідно з пунктом 1 частини першої статті 40 КЗпП України трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом лише у випадках змін в організації виробництва і праці, в тому числі ліквідації, реорганізації, банкрутства або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників.

Частиною другою статті 40 КЗпП України передбачено, що звільнення з підстав, зазначених у пунктах 1, 2 і 6 цієї статті, допускається, якщо неможливо перевести працівника, за його згодою, на іншу роботу.

Згідно з частинами першою та третьою статті 49-2 КЗпП України про наступне вивільнення працівників персонально попереджають не пізніше ніж за два місяці. Одночасно з попередженням про звільнення у зв`язку із змінами в організації виробництва і праці власник або уповноважений ним орган пропонує працівникові іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації.

В оцінці правомірності звільнення позивача на підставі пункту 1 частини першої статті 40 КЗпП України Київський апеляційний суд виходить з того, що суди зобов`язані були з`ясувати, чи дійсно у відповідача мали місце зміни в організації виробництва і праці, зокрема, ліквідація, реорганізація або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників, чи додержано власником або уповноваженим ним органом норми законодавства, що регулюють вивільнення працівника, які є докази щодо змін в організації виробництва і праці, про те, що працівник відмовився від переведення на іншу роботу або що власник, або уповноважений ним орган не мав можливості перевести працівника, за його згодою, на іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації.

Виходячи з тлумачення частини першої статті 40, частин першої та третьої статті 49-2 КЗпП України, власник або уповноважений ним орган одночасно з попередженням про звільнення у зв`язку зі змінами в організації виробництва і праці зобов`язаний запропонувати працівникові всі наявні вакантні посади, які він може обіймати відповідно до своєї кваліфікації.

Оскільки обов`язок з працевлаштування працівника покладається на власника з дня попередження про вивільнення до дня розірвання трудового договору, за змістом частини третьої статті 49-2 КЗпП України роботодавець вважається таким, що виконав цей обов`язок, якщо працівникові були запропоновані всі інші вакантні посади (інша робота), які з`явилися на підприємстві протягом цього періоду і які існували на день звільнення.

З матеріалів справи відомо, що наказом ДП «НАЕК «Енергоатом» № 798 від 05 жовтня 2020 року затверджено та введено в дію організаційну структуру ДП «НАЕК «Енергоатом»; затверджено та введено в дію штатний розпис Дирекції ДП «НАЕК «Енергоатом»; наказано організувати відповідно до вимог трудового законодавства України роботу щодо переведення/переміщення працівників та роботу щодо працівників, стосовно яких змінюються істотні умови праці або посади яких скорочуються.

Таким чином встановлено, що у відповідача відбулися зміни в організації виробництва і праці, які супроводжувалися скороченням чисельності штату працівників.

Судом також встановлено, що відповідачем двічі, а саме: 04 березня 2021 року та 18 травня 2021 року, видавались направлення щодо претендента ОСОБА_1 на заняття вакантних посад у Дирекції з контрольно-ревізійної роботи, економічної безпеки та комплаєнс політики ДП «НАЕК «Енергоатом».

18 травня 2021 року позивач ОСОБА_1 погодився на зайняття вакантної посади провідного бухгалтера-ревізора відділу контрольних заходів енергогенеруючих підрозділів, ВП «Складське господарство» та ВП «Атомкомплект» департаменту з контрольно-ревізійної роботи Дирекції контрольно-ревізійної роботи, економічної безпеки та комплаєнс політики, про що власноруч зазначив на направленні № 310/01-07 від 18 травня 2021 року.

Статтею 39 Закону України «Про професійні спілки, їх права та гарантії діяльності» визначено порядок надання згоди виборного профспілкового органу на розірвання трудового договору з ініціативи роботодавця.

Відповідно до зазначеного порядку, у випадках, передбачених законодавством про працю, виборний орган первинної профспілкової організації, членом якої є працівник, розглядає у п`ятнадцятиденний термін обґрунтоване письмове подання роботодавця про розірвання трудового договору з працівником.

Орган первинної профспілкової організації повідомляє роботодавця про прийняте рішення у письмовій формі у триденний термін після його прийняття. У разі пропуску цього терміну вважається, що профспілковий орган дав згоду на розірвання трудового договору.

Рішення профспілки про ненадання згоди на розірвання трудового договору має бути обґрунтованим. У разі, якщо в рішенні немає обґрунтування відмови у згоді на звільнення, роботодавець має право звільнити працівника без згоди виборного органу профспілки.

Аналогічні приписи містяться також в статті 43 КЗпП України.

За змістом вищезазначених норм права суд, розглядаючи трудовий спір, повинен з`ясувати, чи містить рішення профспілкового комітету власне обґрунтування такої відмови. І лише у разі відсутності у рішенні належного обґрунтування відмови у наданні згоди на звільнення працівника власник або уповноважений ним орган має право звільнити працівника без згоди виборного органу первинної профспілкової організації і таке звільнення є законним у разі дотримання інших передбачених законодавством вимог для звільнення.

Тобто, суд зобов`язаний оцінювати рішення профспілкового органу на предмет наявності чи відсутності ознак обґрунтованості, оскільки необґрунтованість рішення профспілкового комітету породжує відповідне право власника на звільнення працівника, а обґрунтованість такого рішення виключає виникнення такого права.

Обґрунтованість рішення профспілкового органу повинна оцінюватись судом виходячи із загальних принципів права і засад цивільного судочинства (стаття 8 Конституції України, стаття 3 ЦК України).

Із змісту рішення профспілкового комітету працівників Дирекції ДП «НАЕК «Енергоатом» від 24 травня 2021 року, яким відмовлено у наданні згоди на звільнення ОСОБА_1 за пунктом 1 частини першої статті 40 КЗпП України, вбачається, що підставою для відмови слугувало наявність вакантної посади, на яку працівник був направлений та погодився на неї.

Відтак, Київський апеляційний суд погоджується з висновком суду першої інстанції, що звільнення позивача відбулося із порушенням вимог чинного трудового законодавства, оскільки звільнення позивача відбулося без згоди профспілкового органу та без запропонування всіх вакантних посад, а тому, наказ тимчасово виконуючого обов?язки Президента ДП «НАЕК «Енергоатом» № 858-к від 02 липня 2021 року в частині звільнення ОСОБА_1 та наказ тимчасово виконуючого обов?язки Президента ДП «НАЕК «Енергоатом» № 674-к від 28 травня 2021 року в частині звільнення

ОСОБА_1 , належить скасувати.

Отже, встановивши порушені права позивача при його звільненні, суд першої інстанції зробив правильний висновок про те, що останній підлягає поновленню на попередній посаді провідного бухгалтера-ревізора відділу контрольних заходів підрозділів неосновного виробництва департаменту з проведення контрольних заходів Дирекції з контрольно-ревізійної роботи ДП «НАЕК «Енергоатом».

Відповідно до статті 235 КЗпП України в разі звільнення без законної підстави або незаконного переведення на іншу роботу працівник повинен бути поновлений на попередній роботі органом, який розглядає трудовий спір.

При винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижчеоплачуваної роботи, але не більш як за один рік. Якщо заява про поновлення на роботі розглядається більше одного року, не з вини працівника, орган, який розглядає трудовий спір, виносить рішення про виплату середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу.

Вимушений прогул - це час, протягом якого працівник з вини власника або уповноваженого ним органу був позбавлений можливості працювати.

Положення статті 235 КЗпП України встановлюють відповідальність роботодавця у вигляді стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу працівника з метою компенсації йому втрат від неотримання зарплати чи неможливості працевлаштування.

Основою для визначення загальної суми заробітку, що підлягає виплаті за час вимушеного прогулу, є середньоденна (середньогодинна) заробітна плата працівника, яка визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - календарних днів за цей період.

Рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу приймається судом одночасно з рішенням про поновлення на роботі.

Згідно довідки відповідача середньоденна заробітна плата позивача на час звільнення становила 2 123,80 грн.

Таким чином, відповідно до вимог Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08 лютого 1995 року № 100 (із змінами і доповненнями), сума середнього заробітку за час вимушеного прогулу (без відрахування обов`язкових платежів) становить 229 370,40 грн.

Відповідно до статті 237-1 КЗпП України відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

Положення статті 237-1 КЗпП України містять перелік юридичних фактів, які є підставою виникнення правовідносин щодо відшкодування власником або уповноваженим ним органом завданої працівнику моральної шкоди.

Так, зокрема підставою для відшкодування моральної шкоди, згідно зі статті 237-1 КЗпП України є порушення прав працівника у сфері трудових відносин, яке призвело до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків і вимагало від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

Європейський суд з прав людини зауважив, що оцінка моральної шкоди по своєму характеру є складним процесом, за винятком випадків коли сума компенсації встановлена законом (STANKOV v. BULGARIA, § 62, ЄСПЛ від 12 липня 2007 року).

Будь-яка компенсація моральної шкоди не може бути адекватною дійсним стражданням, тому будь-який її розмір може мати суто умовний вираз.

За роз`ясненнями, наведеними в пункті 13 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» № 4 від 31 березня 1995 року (з наступними змінами), - відповідно до статті 237-1 КЗпП України за наявності порушення прав працівника у сфері трудових відносин, яке призвело до його моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків чи вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя, - обов`язок по відшкодуванню моральної (немайнової) шкоди покладається на власника або уповноважений ним орган незалежно від форми власності, виду діяльності чи галузевої належності.

Захист порушеного права у сфері трудових відносин забезпечується як відновленням становища, яке існувало до порушення цього права, так і механізмом компенсації моральної шкоди, як негативних наслідків (втрат) немайнового характеру, що виникли в результаті душевних страждань, яких особа зазнала у зв`язку з посяганням на її трудові права та інтереси. Конкретний спосіб, на підставі якого здійснюється відшкодування моральної шкоди обирається потерпілою особою, з урахуванням характеру правопорушення, його наслідків та інших обставин.

Визнаючи незаконним звільнення ОСОБА_1 , суд першої інстанції, дійшов вірного висновку, що відповідачем було завдано моральної шкоди позивачу.

Київський апеляційний суд погоджується з наявністю завданої моральної шкоди, яка виразилась у вигляді порушення нормальних життєвих зв`язків через втрату основного джерела доходів та можливості повноцінно забезпечувати життєдіяльність та потреби багатодітної родини.

При цьому суд критично оцінює доводи відповідача щодо відсутності підстав для задоволення позовних вимог про стягнення моральної шкоди, оскільки порушивши трудові права позивача, відповідач тим самим завдав йому моральної шкоди, так як своїми діями створив перепони для реалізації позивачем права на працю.

Визначаючи розмір відшкодування моральної шкоди, суд враховує встановлені обставини, характер порушення прав позивача, тривалість та обсяг спричинених моральних страждань, ступінь вини та протиправність дій відповідача, тяжкість та істотність вимушених змін у житті після втрати роботи, зусилля, що вжиті ОСОБА_1 для відновлення своїх трудових прав.

Керуючись засадами розумності, виваженості та справедливості, Київський апеляційний суд погоджується із визначеним судом першої інстанції розміром моральної шкоди, яку суд визначив в сумі 5 000,00 грн.

Аргументи заявника про те, що позивачем пропущено строк звернення до суду з позовними вимогами про стягнення моральної шкоди є безпідставними, оскільки як вбачається з матеріалів справи, позивача було звільнено 02 липня 2021 року, позов подано 31 липня 2021 року, тобто в межах строків, визначених статтею 233 КЗпП України, а подання заяви про збільшення позовних вимог в межах вже заявлених вимог, не є, в розумінні ЦПК України, ініціюванням нового позову.

щодо апеляційного оскарження додаткового рішення Голосіївського районного суду міста Києва від 20 січня 2022 року, яким вирішено питання щодо стягнення втрат, понесених на професійну правничу допомогу

У грудні 2021 року ОСОБА_1 звернувся до суду із заявою про ухвалення додаткового рішення, у якій просив стягнути 10 450,00 грн витрат на професійну правничу допомогу.

Відповідно до пункту 3 частини першої статті 270 ЦПК України суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо судом не вирішено питання про судові витрати.

Додатковими судовими рішеннями є додаткове рішення, додаткова постанова чи додаткова ухвала, якими вирішуються окремі правові вимоги, котрі не вирішені основним рішенням, та за умови, якщо з приводу позовних вимог досліджувались докази (для рішень, постанов) або вирішені не всі клопотання (для ухвал). Крім того, додаткові рішення можуть прийматися, якщо судом при ухваленні основного судового рішення не визначено способу його виконання або не вирішено питання про судові витрати.

Додаткове судове рішення є невід`ємною складовою основного судового рішення.

Згідно з частинами першою, третьою статті 259 ЦПК України суди ухвалюють рішення, постанови іменем України негайно після закінчення судового розгляду. Суд може вирішити питання розподілу судових витрат у додатковому рішенні після ухвалення рішення за результатами розгляду справи по суті.

Завданням розгляду справи по суті є розгляд та вирішення спору на підставі зібраних у підготовчому провадженні матеріалів, а також розподіл судових витрат (стаття 209 ЦПК України).

Таким чином цивільним процесуальним законодавством обмежено можливість вирішення питання розподілу судових витрат у додатковому судовому рішенні саме після ухвалення рішення за результатами розгляду справи по суті.

Право на професійну правничу допомогу гарантовано статтею 59 Конституції України, офіційне тлумачення якого надано Конституційним Судом України у рішенні від 30 вересня 2009 року № 23-рп/2009.

Так, у рішенні Конституційного Суду України від 30 вересня 2009 року

№ 23-рп/2009 зазначено, що правова допомога є багатоаспектною, різною за змістом, обсягом та формами і може включати консультації, роз`яснення, складення позовів і звернень, довідок, заяв, скарг, здійснення представництва, зокрема, в судах та інших державних органах, захист від обвинувачення тощо.

Відповідно до частин першої, третьої статті 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати, зокрема, на професійну правничу допомогу.

Згідно з частинами першою-четвертою статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Частиною восьмою статті 141 ЦПК України визначено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15-ц (провадження №14-382цс-19) та у постанові Верховний Суд у складі суддів об`єднаної палати Касаційного адміністративного суду від 17 березня 2020 року у справі № 520/8309/18.

Вимога частини восьмої статті 141 ЦПК України щодо строку та порядку подання доказів про розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, має застосовуватися і до справ де судові дебати відсутні. Така практика запроваджена у Касаційному адміністративному суді у складі Верховного Суду, зокрема у постанові від 16 квітня 2019 року у справі № 817/1889/17.

Позивачем у позові було зроблено заяву щодо попереднього розрахунку судових витрат, які позивач очікував понести, що свідчить про виконання вимог частини восьмої статті 141 ЦПК України.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 27 червня 2018 року у справі

№ 826/1216/16 (провадження № 11-562ас18) зроблено висновок, що склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.

З матеріалів справи відомо, що 30 липня 2021 року між Адвокатським бюро «Цибульський та партнери» та ОСОБА_1 укладено Договір № 9096/10 про надання правової (професійної правничої) допомоги. На підставі вищезазначеного договору Адвокатським бюро «Цибульський та партнери» було надано позивачу професійну правничу допомогу. Відповідно до рахунку-фактури від 03 грудня 2021 року № 1 вартість послуг склала 10 450,00 грн, позивач сплатив отримані послуги в розмірі 10 450,00 грн, що підтверджується квитанцією від 06 грудня 2021 року № 5 (а. с. 147).

Частинами п?ятою, шостою статті 137 ЦПК України визначено, що у разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Стороною відповідача у грудні 20121 року до суду подано заперечення на заяву про ухвалення додаткового рішення, у якій заявник вказує про неспівмірність понесених витрат на професійну правову допомогу із складністю розглядом справи.

Згідно статті 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до статті 77 ЦПК України предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Згідно із частиною другою статі 78 ЦПК України, обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Відповідно до статті 79 ЦПК України, достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи , а достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

За правилами статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Вказані норми процесуального права вказують на необхідність доведення стороною, що звернулась до суду, належними та допустимими доказами вимог, що нею заявлені.

Відповідачем не надано доказів та не доведено неспівмірності витрачених коштів позивачем не професійну правничу допомогу, оскільки понесені витрати в розмірі підтвердженні належними та допустимими доказами та відповідають складністю справи, обсягу наданих адвокатом послуг та виконаних робіт, а також часом, витраченим на надання вказаних послуг.

За наведених обставин, Київський апеляційний суд погоджується з висновком суду першої інстанції про наявність підстав на стягнення з відповідача 10 450,00 грн судових витрат, понесених позивачем не професійну правничу допомогу, оскільки такі витрати є доведеними позивачем та не спростованими відповідачем.

Висновки за результатом розгляду апеляційних скарг

Згідно з пунктом 1 частиною першою статті 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має правозалишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Відповідно до частин першої статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає за необхідне залишити апеляційні скарги представника ДП «НАЕК «Енергоатом» - Пальченко О. А. без задоволення, а рішення Голосіївського районного суду міста Києва від 02 грудня 2021 року та додаткове рішення Голосіївського районного суду міста Києва від 20 січня 2022 року - без змін, оскільки підстави для скасування судових рішень відсутні.

Керуючись ст. ст. 268,367, 368, 369, 374, 375, 381, 382, 383,390 ЦПК України, суд,-

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційні скарги представника Державного підприємства «Національна атомна енергогенеруюча компанія «Енергоатом» - Пальченко Олександри Андріївни - залишити без задоволення.

Рішення Голосіївського районного суду міста Києва від 02 грудня 2021 року та додаткове рішення Голосіївського районного суду міста Києва від 20 січня 2022 року - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом 30 днів до Верховного Суду з дня складення повної постанови шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Суддя-доповідач: А.М. Стрижеус

Судді: Л.Д. Поливач

О.І. Шкоріна