Справа 206/738/22
Провадження 2/206/503/22
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 липня 2022 року Самарський районний суд м. Дніпропетровська в складі:

головуючого судді Кушнірчука Р.О.,

при секретареві Приступко С.Д.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Дніпро в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ спільного майна подружжя,

за участю:

- представника позивача адвоката Патики А.В.,

ВСТАНОВИВ:

21 лютого 2022 року позивач звернувся до суду з вказаним позовом, який обґрунтував тим, що він перебуває з відповідачем ОСОБА_2 у шлюбі, під час якого вони набули у власність наступне майно: земельну ділянку по АДРЕСА_1 площею 0,10 га., житловий будинок, загальною площею 20м2 розташований по АДРЕСА_1 , земельні ділянки площею 0,0499 га. площею 0,0501 га., що знаходяться у АДРЕСА_2 , кадастрові номери :03:034:0070, :03:034:0071, які були набуті ними у власність в результаті поділу на підставі договору про поділ земельної ділянки від 15.04.2021 року, посвідченого приватним нотаріусом ДМНО Лісняк О.Г. В подальшому на цих земельних ділянках ними спільно були збудовані два однотипних житлових будинки загальною площею 120м2 кожен. В лютому 2022 року було проведено технічні інвентаризації даних житлових будинків. Оскільки на даний момент через розбіжності між ним та відповідачем щодо подальшого спільного проживання та ведення господарства, відповідач відмовляється подавати документи для введення в експлуатацію вищевказаних житлових будинків, тому виникла необхідність поділити майно набуте під час шлюбу. Вказані обставини стали підставою звернення до суду з вказаним позовом, в якому позивач просить суд визнати право спільної сумісної власності на земельну ділянку по АДРЕСА_1 площею 0,10 га. кадастровий номер :09:032:0065; житловий будинок, загальною площею 20 м2 (житлова-11,5м2) розташований по АДРЕСА_1 ; земельну ділянку площею 0,0501 га., кадастровий номер :03:034:0070, що знаходиться у АДРЕСА_2 ; земельну ділянку площею 0,0499 га., кадастровий номер :03:034:0071, що знаходиться у АДРЕСА_2 ; житловий будинок літ. А1, загальною площею 129,3м2 (житлова-56,0м2), розташований на земельній ділянці кадастровий номер :03:034:0071 площею 0,0499 га, у АДРЕСА_2 ; житловий будинок літ. А1, загальною площею 129,3м2 (житлова-56,0м2), розташований на земельній ділянці кадастровий номер :03:034:0070 площею 0,0501 га, у АДРЕСА_2 та визнати за позивачем та відповідачем право власності на Ѕ частині вказаного майна за кожним.

Ухвалою суду від 22 лютого 2022 року позовну заяву було залишено без руху.

Після усунення недоліків, ухвалою суду від 20 травня 2022 року було відкрито провадження у справі та призначено до розгляду в підготовчому засіданні в порядку загального позовного провадження.

Ухвалою суду від 09 червня 2022 року було закрито підготовче засідання у справі та призначено до судового розгляду по суті.

Позивач та її представник в судовому засіданні підтримали заявлені позовні вимоги у повному обсязі та просили суд їх задовольнити.

Відповідач ОСОБА_2 в судовому засіданні пояснила, що проти задоволення позову не заперечує, адже позивач визначив для себе таку необхідність, а поділ майна в рівних частках між подружжям її влаштовує.

Заслухавши доводи позивача, представника позивача адвоката Патики А.В. та відповідача, дослідивши матеріали справи, встановивши фактичні обставини справи, зміст спірних правовідносин, надавши оцінку доказам та аргументам учасників справи у їх сукупності суд приходить до висновку про часткове задоволення позовних вимог, виходячи з наступного.

В судовому засіданні встановлено, що позивач та відповідач перебувають у зареєстрованому шлюбі, що підтверджується свідоцтвом про одруження серії НОМЕР_1 , виданим відділом реєстрації актів громадянського стану Жовтневої районної ради м. Дніпропетровська 30.06.2000 року (а.с.23).

Позивач та відповідач за час перебування у шлюбі придбали наступне майно:

- земельну ділянку по АДРЕСА_1 площею 0,10 га кадастровий номер :09:032:0065;

- житловий будинок, загальною площею 20м2 (житлова-11,5м2) розташований по АДРЕСА_1 ;

- земельну ділянку площею 0,0499 га., кадастровий номер :03:034:0071, що знаходиться у АДРЕСА_2 ;

- земельну ділянку площею 0,0501 га., кадастровий номер :03:034:0070, що знаходиться у АДРЕСА_2 .

Під час розгляду справи та дослідженими доказами підтверджується, що земельні ділянки кадастровий номер :03:034:0070 та :03:034:0071, що знаходяться у АДРЕСА_2 зареєстровані за позивачем та відповідачем в результаті поділу на підставі договору про поділ земельної ділянки від 15.04.2021 року, посвідченого приватним нотаріусом ДМНО Лісняк О.Г., реєстровий № 306 (а.с.41-42).

Цільове призначення даних земельних ділянок визначено як для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд.

Земельна ділянка, яка була поділена на дві земельні ділянки, була набута у власність позивачем та відповідачем по Ѕ частини кожному 22.01.2021 року на підставі договору купівлі-продажу земельної ділянки кадастровий номер :03:034:0057 (для будівництва і обслуговування житлового будинку, будівель та споруд) в районі АДРЕСА_2 (РНОНМ 101), посвідченого приватним нотаріусом ДМНО Лавріщевим, реєстровий №11 (а.с.36-38).

Житловий будинок, загальною площею 20м2 (житлова-11,5м2), розташований на земельній ділянці по АДРЕСА_1 , зареєстрований 06.08.2020 року на праві власності за відповідачем ОСОБА_2 , про що свідчить Витяг з державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 12.08.2020 року (а.с.27).

Земельна ділянка під вказаним будинком площею 0,10 га. кадастровий номер :09:032:0065 також зареєстрована 07.09.2020 року за відповідачем ОСОБА_2 , що також підтверджується Витягом з державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 11.09.2020 року (а.с.28).

На земельних ділянках кадастровий номер :03:034:0071 та кадастровий номер :03:034:0070, що знаходяться у АДРЕСА_2 позивачем та відповідачем було збудовано два однотипних житлових будинки.

11 лютого 2022 року було проведено технічну інвентаризацію даних житлових будинків, що знаходяться у АДРЕСА_2 .

Відповідно до технічного паспорта (інвентарна справа № ДМР38674) на земельній ділянці кадастровий номер :03:034:0071 площею 0,0499 га, що знаходяться у АДРЕСА_2 розташований житловий будинок літ.А1, загальною площею 129,3м2 (житлова-56,0м2) поз.1-коридор площею 5,7м2, поз.2-топочна площею 5,3м2, поз.3-кімната площею 9,5м2, поз.4-санвузол площею 4,4м2, поз.5-кухня-вітаньня площею 40,0м2, поз.6-хол площею 13,6м2, поз.7-кімната площею 12,5м2, поз.8-кімната площею 12,7м2, поз.9-санвузол площею 4,3м2, поз.10-кімната площею 21,3м2, літ. а2 ганок, №1-5,І споруди (а.с. 60-66).

Відповідно до технічного паспорта (інвентарна справа № ДМР38675) на земельній ділянці кадастровий номер :03:034:0070 площею 0,0501 га, що знаходяться у АДРЕСА_2 розташований житловий будинок літ.А1, загальною площею 129,3м2 (житлова-56,0м2) поз.1-коридор площею 5,7м2, поз.2-топочна площею 5,3м2, поз.3-кімната площею 9,5м2, поз.4-санвузол площею 4,4м2, поз.5-кухня-вітаньня площею 40,0м2, поз.6-хол площею 13,6м2, поз.7-кімната площею 12,5м2, поз.8-кімната площею 12,7м2, поз.9-санвузол площею 4,3м2, поз.10-кімната площею 21,3м2, літ. а2 ганок, №1-5,І споруди (а.с.49-55).

Дані житлові будинки буди збудовані позивачем та відповідачем під час перебування у шлюбі на земельних ділянках, які є їх спільною частковою власністю.

Частиною першою статті 15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Відповідно до частини першої статті 16 ЦК України, частини першої статті 3 ЦПК України 2004 року кожна особа має право в порядку, встановленому законом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Згідно з положеннями статті 3 СК України сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки.

Відповідно до статті 21 СК України шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у органі державної реєстрації актів цивільного стану.

Відповідно до статті 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Аналогічна правова позиція висловлена Верховним Судом України у постанові від 24 травня 2017 року у справі № 6-843цс17.

Згідно ч. 1 ст. 63 СК України дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними.

У статті 68 СК України закріплено, що розірвання шлюбу не припиняє права спільної сумісної власності на майно, набуте за час шлюбу. Розпоряджання майном, що є об`єктом права спільної сумісної власності, після розірвання шлюбу здійснюється співвласниками виключно за взаємною згодою, відповідно до ЦК України.

Відповідно до ч. 1 ст. 69 СК України дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу.

Відповідно до ч. 1 ст. 70 СК України у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

Згідно ст. 368 ЦК України, спільна власність двох або більше осіб без визначення часток кожного з них у праві є спільною сумісною власністю. Суб`єктами права спільної сумісної власності можуть бути фізичні особи, юридичні особи, а також держава. територіальна громад, якщо інше не встановлено законом. Майно набуте подружжям за час шлюбу, є їхньої спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом. Майно набуте в результаті спільної праці та спільні грошові кошти членів сім`ї, є їхньої спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором, укладеним в письмовій формі.

Відповідно до роз`яснень у пункті 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу (статті 60, 69 СК, частина третя статті 368 ЦК), відповідно до частин другої, третьої статті 325 ЦК України можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на ім`я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом.

Відповідно до ст. 364 ЦК України кожен зі співвласників має право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній частковій власності.

У разі недосягнення згоди про спосіб і умови виділу в натурі частки із спільного майна учасник спільної часткової власності вправі звернутися з відповідним позовом до суду.

Відповідно до положень частини першої статті 71 СК України майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення.

Згідно з частинами другою та третьою статті 372 ЦК України у разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом. У разі поділу майна між співвласниками право спільної сумісної власності на нього припиняється.

За загальним правилом, при розгляді справ про поділ спільного майна подружжя вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди - виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи.

Аналогічного висновку дійшов Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду в постанові від 13 червня 2018 року по справі N 299/2587/15-ц (провадження N 61-8926св18)

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду в постанові від 18 грудня 2018 року по справі № 263/12763/15-ц (провадження N 61-22089св18) та в постанові від 16 жовтня 2019 року по справі N 316/1521/15-ц (провадження N 61-20625св18), вказали, що «вирішуючи позовні вимоги про поділ майна подружжя, суди неправильно застосували норми матеріального права, не вирішив спір по суті на підставі статті 71 СК України, яка передбачає, що майно, яке є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі.

У вказаних постановах Верховного Суду наголошується також на тому, що «основним завданням суду при вирішенні спорів про поділ майна подружжя є вирішення конфлікту між подружжям, тобто здійснення судом своєї базової функції - ухвалення обов`язково рішення, яке безпосередньо припиняє спір, а не виводить його на новий рівень для сторін, які в будь-якому випадку не можуть між собою домовитися.

Отже, вимоги позивача про визнання майна, набутого позивачем та відповідачем під час перебування у шлюбі, спільною сумісною власністю з визначенням часток кожного з подружжя в цьому майні є такими, що відповідають чинному законодавству, є належним способом захисту прав та відповідно підлягають задоволенню в повному обсязі.

Частиною 5 ст. 376 ЦК України визначено, що на вимогу власника (користувача) земельної ділянки суд може визнати за ним право власності на нерухоме майно, яке самочинно збудоване на ній, якщо це не порушує права інших осіб.

Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України в п. 2 постанови від 18.12.2009 року № 14 «Про судове рішення у цивільній справі» рішення є законним тоді, коли суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства відповідно до статті 2 ЦПК України, вирішив справу згідно з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин відповідно до статті 8 ЦПК України, а також правильно витлумачив ці норми. Якщо спірні правовідносини не врегульовані законом, суд застосовує закон, що регулює подібні за змістом відносини (аналогія закону), а за відсутності такого - суд виходить із загальних засад законодавства (аналогія права).

У разі неможливості використати аналогію закону для регулювання цивільних відносин вони регулюються відповідно до загальних засад цивільного законодавства (аналогія права).

Отже, аналогію закону можна застосовувати виключно у разі подібності спірних неврегульованих правовідносин (Постанова Верховного суду України від 15.04.2015 р. у справі № 3-39гс15,).

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 24 квітня 2019 року у справі № 2-3392/11 (провадження № 14-105цс19) було зроблено висновок про принцип єдності юридичної долі земельної ділянки та розташованих на ній будівель. В дані постанові зазначено, що: «перехід права власності на земельну ділянку у разі набуття права власності на житловий будинок врегульовано статтями 120 ЗК України та 377 ЦК України. У разі, якщо одним із подружжя під час шлюбу, дійсного на момент виникнення спірних правовідносин, придбано будинок, то в подружжя виникла спільна сумісна власність, тобто право другого з подружжя на частину будинку. У зв`язку з тим, що земельну ділянку виділено у власність для обслуговування цього будинку, то в чоловіка, за яким визнається право власності на Ѕ частину будинку, в такій же частці виникає і право власності на земельну ділянку, необхідну для обслуговування будинку».

Аналогічного висновку щодо застосування вищевказаних норм права у подібних правовідносинах дійшов Верховний Суд в своїх постановах від 12.03.2020 року у справі №1005/6292/2012, від 03.12.2020 у справі №759/16926/17, від 11.12.2019 у справі №308/13952/14, від 09.10.2019 у справі № 712/13644/16.

У пункті 18-2 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ» від 16 квітня 2004 року № 7 (зі змінами, внесеними згідно з постановою Пленуму Верховного Суду України від 19 березня 2010 року № 2) судам роз`яснено, що земельна ділянка, одержана громадянином у період шлюбу в приватну власність шляхом приватизації, є його особистою приватною власністю, а не спільною сумісною власністю подружжя, оскільки йдеться не про майно, нажите подружжям у шлюбі, а про одержану громадянином частку із земельного фонду. Якщо на такій земельній ділянці знаходиться будинок, будівля, споруда, що є спільною сумісною власністю подружжя, то у разі поділу будинку, будівлі, споруди між подружжям та виділу конкретної частини будинку, будівлі, споруди до особи, яка не мала права власності чи користування земельною ділянкою переходить це право у розмірі частки права власності у спільному майні будинку, будівлі, споруди у відповідності до статті 120 ЗК України, статті 377 ЦК України.

Відповідно до частини першої статті 377 ЦК України до особи, яка набула право власності на житловий будинок (крім багатоквартирного), будівлю або споруду, переходить право власності, право користування на земельну ділянку, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення в обсязі та на умовах, встановлених для попереднього землевласника (землекористувача).

Частиною першою статті 120 ЗК України передбачено, що у разі набуття права власності на жилий будинок, будівлю або споруду, що перебувають у власності, користуванні іншої особи, припиняється право власності, право користування земельною ділянкою, на якій розташовані ці об`єкти. До особи, яка набула право власності на жилий будинок, будівлю або споруду, розміщені на земельній ділянці, що перебуває у власності іншої особи, переходить право власності на земельну ділянку або її частину, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення.

Частиною четвертою статті 120 ЗК України визначено, що при переході права власності на будівлю та споруду до кількох осіб право на земельну ділянку визначається пропорційно часткам осіб у вартості будівлі та споруди, якщо інше не передбачено у договорі відчуження будівлі і споруди.

У постанові Верховного Суду України від 09 грудня 2015 року у справі № 6-814цс15 зроблено висновок, що «відповідно до положень статей 6, 17 ЗК України1992 року, Декрету Кабінету Міністрів України від 26 грудня 1992 року № 15 «Про приватизацію земельних ділянок», Порядку передачі земельних ділянок у приватну власність громадян (затверджений наказом Державного комітету України по земельних ресурсах від 15 лютого 1993 року № 10) і статті 22 КпШС України, які були чинними на час приватизації ОСОБА_2 спірної земельної ділянки, земельна ділянка, одержана громадянином у період шлюбу в приватну власність для будівництва та обслуговування жилого будинку й господарських будівель, ведення особистого підсобного господарства, садівництва, дачного і гаражного будівництва, є його власністю, а не спільною сумісною власністю подружжя, оскільки йдеться не про майно, нажите подружжям у шлюбі, а про одержану громадянином частку у земельному фонді. Разом з тим, виходячи зі статті 30 ЗК України 1992 року, згідно з якою при переході права власності на будівлю і споруди разом з цими об`єктами переходить і право власності на земельну ділянку без зміни її цільового призначення, у разі будівництва подружжям на земельній ділянці будівель і споруд право власності на земельну ділянку відповідно виникає й в учасників спільної власності на ці будівлі та споруди. Аналогічне право в учасників спільної власності на будівлі і споруди виникає при приватизації земельних ділянок, на яких останні знаходяться».

Аналогічного висновку щодо застосування вищевказаних норм права у подібних правовідносинах дійшов Верховний Суд в своїх постановах від 19.05.2021 року у справі №706/323/16, від 14.04.2021 року та у справі №381/1644/18, від 17.03.2021 року.

Отже, вимоги позивача в частині поділу житлових будинків з визначенням часток кожного з них в цьому майні, збудованих позивачем та відповідачем за час шлюбу на земельних ділянках набутими у власність під час перебування у шлюбі, з їх цільовим призначенням для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, також підлягають задоволенню.

Разом з тим, частиною 2 ст. 355 ЦК України передбачено, що майно може належати особам на праві спільної часткової або на праві спільної сумісної власності.

Частиною 1 ст. 356 ЦК України визначено, що власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю.

На підставі вищенаведеного, враховуючи те, що майно в силу приписів законодавства може належати особі лише на праві спільної сумісної власності або лише на праві часткової власності, суд приходить до висновку про безпідставність позовної вимоги позивача про визнання земельної ділянки площею 0,0499 га., кадастровий номер :03:034:0071 та кадастровий номер :03:034:0070, що знаходяться у АДРЕСА_2 спільною сумісною власністю, оскільки позивач та відповідач вже в позасудовому порядку визначили частки кожного з подружжя у даному майні на підставі договору про поділ земельної ділянки від 15.04.2021 року, посвідченого приватним нотаріусом ДМНО Лісняк О.Г., реєстровий № 306 з визначенням часток кожного по Ѕ частини та договору купівлі-продажу земельної ділянки кадастровий номер :03:034:0057 (для будівництва і обслуговування житлового будинку, будівель та споруд) в районі АДРЕСА_2 (РНОНМ 101), посвідченого приватним нотаріусом ДМНО Лавріщевим, реєстровий № 11 з визначенням часток кожного по Ѕ частини.

За таких обставин, позовні вимоги підлягають частковому задоволенню.

Питання судових витрат, суд вирішує на підставі ст. 141 ЦПК України.

Керуючись ст.ст. 2, 5, 10, 141, 259, 263-265, 268 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ спільного майна подружжя задовольнити частково.

Визнати право спільної сумісної власності за ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_2 ) до ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_3 ) на наступне майно:

-земельну ділянку по АДРЕСА_1 площею 0,10 га. кадастровий номер :09:032:0065;

-житловий будинок, загальною площею 20м2 (житлова-11,5м2) розташований по АДРЕСА_1 ;

-житловий будинок літ.А1, загальною площею 129,3м2 (житлова-56,0м2) поз.1-коридор площею 5,7м2, поз.2-топочна площею 5,3м2, поз.3-кімната площею 9,5м2, поз.4-санвузол площею 4,4м2, поз.5-кухня-вітаньня площею 40,0м2, поз.6-хол площею 13,6м2, поз.7-кімната площею 12,5м2, поз.8-кімната площею 12,7м2, поз.9-санвузол площею 4,3м2, поз.10-кімната площею 21,3м2, літ. а2 ганок, №1-5,І споруди, розташований на земельній ділянці кадастровий номер :03:034:0071 площею 0,0499 га, у АДРЕСА_2 ;

-житловий будинок літ.А1, загальною площею 129,3м2 (житлова-56,0м2) поз.1-коридор площею 5,7м2, поз.2-топочна площею 5,3м2, поз.3-кімната площею 9,5м2, поз.4-санвузол площею 4,4м2, поз.5-кухня-вітаньня площею 40,0м2, поз.6-хол площею 13,6м2, поз.7-кімната площею 12,5м2, поз.8-кімната площею 12,7м2, поз.9-санвузол площею 4,3м2, поз.10-кімната площею 21,3м2, літ. а2 ганок, №1-5,І споруди, розташований на земельній ділянці кадастровий номер :03:034:0070 площею 0,0501 га, у АДРЕСА_2 .

Визнати за ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_2 ) право власності на Ѕ частину:

-земельної ділянки по АДРЕСА_1 площею 0,10 га кадастровий номер :09:032:0065;

-житлового будинку, загальною площею 20м2 (житлова-11,5м2) розташований по АДРЕСА_1 ;

-житлового будинку літ.А1, загальною площею 129,3м2 (житлова-56,0м2) поз.1-коридор площею 5,7м2, поз.2-топочна площею 5,3м2, поз.3-кімната площею 9,5м2, поз.4-санвузол площею 4,4м2, поз.5-кухня-вітаньня площею 40,0м2, поз.6-хол площею 13,6м2, поз.7-кімната площею 12,5м2, поз.8-кімната площею 12,7м2, поз.9-санвузол площею 4,3м2, поз.10-кімната площею 21,3м2, літ. а2 ганок, №1-5,І споруди, розташованого на земельній ділянці кадастровий номер :03:034:0071 площею 0,0499 га, у АДРЕСА_2 ;

-житлового будинку літ.А1, загальною площею 129,3м2 (житлова-56,0м2) поз.1-коридор площею 5,7м2, поз.2-топочна площею 5,3м2, поз.3-кімната площею 9,5м2, поз.4-санвузол площею 4,4м2, поз.5-кухня-вітаньня площею 40,0м2, поз.6-хол площею 13,6м2, поз.7-кімната площею 12,5м2, поз.8-кімната площею 12,7м2, поз.9-санвузол площею 4,3м2, поз.10-кімната площею 21,3м2, літ. а2 ганок, №1-5,І споруди, розташованого на земельній ділянці кадастровий номер :03:034:0070 площею 0,0501 га, у АДРЕСА_2 .

Визнати за ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_3 ) право власності на Ѕ частину:

-земельної ділянки по АДРЕСА_1 площею 0,10 га кадастровий номер :09:032:0065;

-житлового будинку, загальною площею 20м2 (житлова-11,5м2) розташований по АДРЕСА_1 ;

-житлового будинку літ.А1, загальною площею 129,3м2 (житлова-56,0м2) поз.1-коридор площею 5,7м2, поз.2-топочна площею 5,3м2, поз.3-кімната площею 9,5м2, поз.4-санвузол площею 4,4м2, поз.5-кухня-вітаньня площею 40,0м2, поз.6-хол площею 13,6м2, поз.7-кімната площею 12,5м2, поз.8-кімната площею 12,7м2, поз.9-санвузол площею 4,3м2, поз.10-кімната площею 21,3м2, літ. а2 ганок, №1-5,І споруди, розташованого на земельній ділянці кадастровий номер :03:034:0071 площею 0,0499 га, у АДРЕСА_2 ;

-житлового будинку літ.А1, загальною площею 129,3м2 (житлова-56,0м2) поз.1-коридор площею 5,7м2, поз.2-топочна площею 5,3м2, поз.3-кімната площею 9,5м2, поз.4-санвузол площею 4,4м2, поз.5-кухня-вітаньня площею 40,0м2, поз.6-хол площею 13,6м2, поз.7-кімната площею 12,5м2, поз.8-кімната площею 12,7м2, поз.9-санвузол площею 4,3м2, поз.10-кімната площею 21,3м2, літ. а2 ганок, №1-5,І споруди, розташованого на земельній ділянці кадастровий номер :03:034:0070 площею 0,0501 га, у АДРЕСА_2 .

В іншій частині позовних вимог відмовити.

Стягнути з ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_3 ) на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_2 ) витрати по сплаті судового збору в розмірі 7443,00 гривні.

Повний текст судового рішення складено 07 липня 2022 року.

Апеляційна скарга на рішення суду відповідно до пункту 15.5 Перехідних положень ЦПК України подається до Дніпровського апеляційного суду через Самарський районний суд м. Дніпропетровська протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Головуючий суддя: Р.О. Кушнірчук