АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

6 липня 2022 року

м. Чернівці

справа № 727/1450/22

Чернівецький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого Одинака О. О.

суддів Височанської Н.К., Половінкіної Н.Ю.

секретар Конецька Д.Г.

позивач ОСОБА_1

відповідачі Головне управління Держгеокадастру у Чернівецькій області, Головне управління Державної казначейської служби України у Чернівецькій області

апеляційна скарга ОСОБА_1 на рішення Шевченківського районного суду міста Чернівці від 26 квітня 2022 року,

головуючий в суді першої інстанції суддя Смотрицький В.Г.

ВСТАНОВИВ:

Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

В лютому 2022 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом.

Позивачка просила стягнути з Головного управління Держгеокадастру у Чернівецькій області на її користь моральну шкоду в сумі 257 520 гривень та зобов`язати Головне управління Державної казначейської служби України у Чернівецькій області здійснити безспірне списання коштів у сумі 257 520 гривень з рахунків розпорядника бюджетних коштів Головного управління держгеокадастру у Чернівецькій області на її користь в рахунок відшкодування моральної шкоди завданої незаконними рішеннями органу державної влади.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 31 липня 2020 року вона надіслала на адресу Головного управління Держгеокадастру у Чернівецькій області заяву про надання дозволу на розробку документації із землеустрою та передачу земельної ділянки сільськогосподарського призначення у власність позивачки.

Однак відповідачем Головним управлінням Держгеокадастру у Чернівецькій області було прийнято рішення про відмову у наданні позивачці дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення у власність даної земельної ділянки з підстав: невідповідності положень частини 6 статті 118 Земельного кодексу України.

Рішенням Чернівецького окружного адміністративного суду від 29 січня 2021 року у справі №600/1643/20-а було задоволено її адміністративний позов до Головного управління Держгеокадастру у Чернівецькій області про визнання протиправним та скасування індивідуального акту. Визнано протиправним та скасовано наказ Головного управління Держгеокадастру у Чернівецькій області від 4 вересня 2020 року №24-2502/14-20-сг про відмову у наданні дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення у власність земельної ділянки, розташованої за межами села Глибочок Великокучурівської сільської ради Сторожинецького району Чернівецької області, орієнтовний розмір земельної ділянки 0,25 га, із цільовим призначенням - для ведення особистого селянського господарства, з підстав невідповідності положень частини 6 статті 118 Земельного Кодексу України.

26 квітня 2021 року нею було подано до Головного управління Держгеокадастру у Чернівецькій області заяву про надання дозволу на розробку документації із землеустрою та передачу земельної ділянки сільськогосподарського призначення у власність позивачки. Однак відповідачем Головним управлінням Держгеокадастру у Чернівецькій області було прийнято рішення про відмову у наданні дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення у власність даної земельної ділянки з підстав невідповідності положень частини 7 статті 118 Земельного кодексу України.

Рішенням Чернівецького окружного адміністративного суду від 30 грудня 2021 року у справі №600/2485/21-а її адміністративний позов до Головного управління Держгеокадастру у Чернівецькій області про визнання протиправним та скасування наказу, зобов`язання вчинити дії було задоволено повністю. Визнано протиправним та скасовано наказ Головного управління Держгеокадастру у Чернівецькій області від 17 травня 2021 року №24-347/14-21-СГ про відмову у наданні дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення у власність земельної ділянки, розташованої за межами села Глибочок Великокучурівської сільської ради Сторожинецького району Чернівецької області, орієнтовний розмір земельної ділянки 0,25 га, із цільовим призначенням - для ведення особистого селянського господарства.

Зобов`язано Головне управління Держгеокадастру у Чернівецькій області вирішити питання, викладене позивачкою у заяві від 26 квітня 2021 року про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність, з урахуванням правової оцінки, наданої судом у даному рішенні.

Вимоги про відшкодування моральної шкоди вона пов`язує з незаконними та протиправними рішеннями органу державної влади, які мають умисний та системний характер. Тривала боротьба на захист прав виснажує позивачку, адже вона є особою похилого віку, страждає на ряд важких захворювань, що істотно підсилює ступінь моральних страждань, все це викликає у неї психічне напруження у зв`язку з очікуванням рішення та викликає розчарування у результаті такої триваючої ситуації невизначеності.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Шевченківського районного суду міста Чернівці від 26 квітня 2022 року позов ОСОБА_1 задоволено частково.

Стягнуто з Головного управління Держгеокадастру у Чернівецькій області на користь ОСОБА_1 кошти в розмірі 5000 гривень на відшкодування завданої моральної шкоди.

В іншій частині позовних вимог відмовлено.

Ухвалюючи рішення про часткове задоволення позову, суд з огляду на встановлені обставини справи, приймаючи до уваги принципи, які повинні враховуватись при стягненні моральної шкоди вважав, що розмір моральної шкоди, який позивачка просила стягнути на її користь, є завищеним.

Оцінюючи належність, допустимість кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, розглянувши справу в межах заявлених вимог, а також враховуючи вік позивачки, суть спірних правовідносин, а саме те, що позивачкою доведено неправомірність дій Головного управління Держгеокадастру у Чернівецькій області відносно неї, що полягали у відмовах у наданні дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення у власність земельної ділянки від 04 вересня 2020 року та від 17 травня 2021 року, виходячи із засад розумності, справедливості та співмірності, суд дійшов висновку, що грошова сума у розмірі 5 000 гривень є відповідною і достатньою грошовою компенсацією за завдану відповідачем позивачці моральну шкоду.

Відмовляючи у задоволенні позовної вимоги про зобов`язання Головного управління Державної казначейської служби України у Чернівецькій області здійснити безспірне списання коштів, суд посилався на те, що Головне управління Державної казначейської служби України у Чернівецькій області самостійно здійснюють стягнення на підставі рішення суду, а позивачкою не надано жодних доказів вини органів Казначейства чи підстав вважати, що списання коштів в установленому законодавством України порядку не буде здійснене в майбутньому.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить рішення суду першої інстанції в частині стягнення з Головного управління Держгеокадастру у Чернівецькій області на її користь моральної шкоди змінити та стягнути з відповідача на її користь 257 520 гривень в рахунок відшкодування моральної шкоди.

Узагальнені доводи особи, яка подала апеляційну скаргу

Апелянт посилається на те, що суд першої інстанції ухвалив рішення в оскаржуваній частині з порушенням норм матеріального та процесуального права, неповно з`ясував обставини, що мають значення для справи.

Орган державної влади в особі відповідача тривалий час діє недобросовісно, прагнучи найти привід для забезпечення тривалого обмеження позивачки у праві на мирне володіння майном, тобто користування земельною ділянкою, щодо якої у неї виник майновий інтерес та якою вона тривалий час користувалася.

Внаслідок прийняття відповідачем систематичних незаконних і протиправних індивідуальних актів, його протиправної бездіяльності склалась ситуація фактично нескінченої можливості формальної реалізації права позивачки на земельну ділянку, неможливість його належного, дієвого захисту в судовому порядку , що природно викликає почуття розчарування в результаті такої триваючої ситуації невизначеності.

Відсутність наслідків у вигляді розладів здоров`я внаслідок душевних страждань, психологічних переживань не свідчить про те, що позивачка не зазнала страждань та приниження, а отже і не свідчить про те, що моральної шкоди не завдано.

Узагальнені доводи та заперечення інших учасників справи

Головне управління Держгеокадастру у Чернівецькій області подало відзив на апеляційну скаргу.

Посилається на те, що судове рішення є законним та обґрунтованим, а аргументи апеляційної скарги безпідставними.

Головне управління Державної казначейської служби України у Чернівецькій області подало відзив на апеляційну скаргу.

Просить рішення суду першої інстанції щодо позовних вимог до Головного управління Державної казначейської служби України у Чернівецькій області залишити без змін.

Аргументи апеляційної скарги є необґрунтованими та безпідставними.

У разі ухвалення рішення про стягнення на користь позивача моральної шкоди Головне управління Державної казначейської служби України у Чернівецькій області здійснить за заявою позивача безспірне списання коштів з рахунку боржника на підставі виконавчого документа в встановленому діючим законодавством порядку.

Мотивувальна частина

Обставини справи, встановлені судами першої та апеляційної інстанцій

Встановлено, що 31 липня 2020 року ОСОБА_1 надіслала на адресу Головного управління Держгеокадастру у Чернівецькій області заяву про надання дозволу на розробку документації із землеустрою та передачу земельної ділянки сільськогосподарського призначення у власність.

Наказом Головного управління Держгеокадастру у Чернівецькій області від 4 вересня 2020 року №24-2502/14-20-сг «Про відмову у наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою» ОСОБА_1 відмовлено у наданні дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення у власність земельної ділянки, розташованої за межами села Глибочок Великокучурівської сільської ради Сторожинецького району Чернівецької області, орієнтовний розмір земельної ділянки 0,25 га, із цільовим призначенням - для ведення особистого селянського господарства (а.с. 50).

Рішенням Чернівецького окружного адміністративного суду від 29 січня 2021 року у справі № 600/1643/20-а адміністративний позов ОСОБА_1 до Головного управління Держгеокадастру у Чернівецькій області про визнання протиправним та скасування індивідуального акту було задоволено. Визнано протиправним та скасовано наказ Головного управління Держгеокадастру у Чернівецькій області від 4 вересня 2020 року №24-2502/14-20-сг про відмову ОСОБА_1 у наданні дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення у власність земельної ділянки, розташованої за межами села Глибочок Великокучурівської сільської ради Сторожинецького району Чернівецької області, орієнтовний розмір земельної ділянки 0,25 га, із цільовим призначенням - для ведення особистого селянського господарства з підстав невідповідності положень частини 6 статті 118 Земельного кодексу України (а.с.7-10).

26 квітня 2021 року позивачкою подано до Головного управління Держгеокадастру у Чернівецькій області заяву про надання дозволу на розробку документації із землеустрою та передачу земельної ділянки сільськогосподарського призначення у власність.

Наказом Головного управління Держгеокадастру від 17 травня 2021 року № 24-347/14-21-сг про відмову у наданні дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення у власність земельної ділянки, розташованої за межами села Глибочок Великокучурівської сільської ради Сторожинецького району Чернівецької області, орієнтовний розмір земельної ділянки 0,25 га, із цільовим призначенням - для ведення особистого селянського господарства (а.с. 51).

Рішенням Чернівецького окружного адміністративного суду від 30 грудня 2021 року у справі № 600/2485/21-а адміністративний позов ОСОБА_1 до Головного управління Держгеокадастру у Чернівецькій області про визнання протиправним та скасування наказу, зобов`язання вчинити дії задоволено. Визнано протиправним та скасовано наказ Головного управління Держгеокадастру у Чернівецькій області від 17 травня 2021 року №24-347/14-21-СГ про відмову ОСОБА_1 у наданні дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення у власність земельної ділянки, розташованої за межами села Глибочок, Великокучурівської сільської ради, Сторожинецького району, Чернівецької області, орієнтовний розмір земельної ділянки 0,25 га, із цільовим призначенням - для ведення особистого селянського господарства.

Зобов`язано Головне управління Держгеокадастру у Чернівецькій області вирішити питання, викладене ОСОБА_1 у заяві від 26 квітня 2021 року про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність, з урахуванням правової оцінки, наданої судом у даному рішенні (а.с. 18-21).

Позиція апеляційного суду, застосовані норми права та мотиви, з яких виходить суд при прийнятті постанови

Заслухавши доповідача, обговоривши доводи скарги та перевіривши матеріали справи, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що апеляційну скаргу слід задовольнити частково з наступних підстав.

Відповідно до частин першої, другої та п`ятої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Оскаржуване рішення не в повній мірі відповідає зазначеним вимогам закону.

Згідно частини 4 статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Відповідно до частини першої статті 23 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи (частина друга статті 23 ЦК України). Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом (частина п`ята статті 23 ЦК України).

Згідно з частиною третьою статті 23 ЦК України моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Загальні підстави відповідальності за завдану моральну шкоду передбачені нормами статті 1167 ЦК України, відповідно до частини першої якої моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала: 1) якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки; 2) якщо шкоди завдано фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту або виправних робіт; 3) в інших випадках, встановлених законом (частина друга статті 1167 ЦК України).

У справах про відшкодування моральної шкоди, завданої органом державної влади або органом місцевого самоврядування, суд, оцінивши обставини справи, повинен встановити чи мали дії (рішення, бездіяльність) відповідача негативний вплив, чи досягли негативні емоції позивача рівня страждання або приниження, встановити причинно-наслідковий зв`язок та визначити співмірність розміру відшкодування спричиненим негативним наслідкам.

Як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_1 , обґрунтовуючи підстави для стягнення на її користь моральної шкоди, посилалась на те, що така шкода їй була заподіяна неправомірними рішеннями Головного управління Держгеокадастру у Чернівецькій області як органу державної влади.

Відповідно до статей 1173, 1174 ЦК України шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування або їх посадовою (службовою) особою при здійсненні ними своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цих органів.

У пункті 5 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» судам роз`яснено, що відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні.

У постанові від 25 березня 2020 року в справі № 641/8857/17 Велика Палата Верховного Суду роз`яснила, що держава діє у цивільних відносинах на рівних правах з іншими учасниками цих відносин (частина перша статті 167 ЦК України). Держава набуває і здійснює цивільні права та обов`язки через органи державної влади у межах їхньої компетенції, встановленої законом (стаття 170 ЦК України).

Отже, у цивільному судочинстві держава бере участь у справі як сторона через відповідний її орган, наділений повноваженнями саме у спірних правовідносинах, зокрема і представляти державу в суді (постанови Великої Палати Верховного Суду від 20 листопада 2018 року у справі № 5023/10655/11 (провадження № 12-161 гс 18) (пункт 6.22), від 21 серпня 2019 року у справі № 761/35803/16-ц (постанова № 14-316 цс 19) (пункт 33), від 18 грудня 2019 року у справі № 688/2479/16-ц (провадження № 14?447 цс 19) (пункт 28)), зазвичай, орган, діями якого завдано шкоду.

Разом із тим, залучення або ж незалучення до участі у таких категоріях спорів Державної казначейської служби України чи її територіального органу не впливає на правильність визначення належного відповідача у справі, оскільки відповідачем є держава, а не Державна казначейська служба України чи її територіальний орган (постанови Великої Палати Верховного Суду від 27 листопада 2019 року у справі № 242/4741/16-ц (провадження № 14-515 цс 19) (пункт 44))».

У пункті 32 постанові Великої Палати Верховного Суду від 03 вересня 2019 року в справі № 916/1423/17 (провадження № 12-208гс18) вказано, що «застосовуючи стаття 1173, 1174 ЦК України, суд має встановити: по-перше, невідповідність рішення, дії чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування чи відповідно їх посадової або службової особи вимогам закону чи іншого нормативного акта; по-друге, факт заподіяння цим рішенням, дією чи бездіяльністю шкоди фізичній або юридичній особі. За наявності цих умов є підстави покласти цивільну відповідальність за завдану шкоду саме на державу, Автономну Республіку Крим або орган місцевого самоврядування».

Кошти державного бюджету належать на праві власності державі.

Отже, боржником у зобов`язанні зі сплати коштів державного бюджету є держава Україна як учасник цивільних відносин (частина друга статті 2 ЦК України).

Таким чином, кошти на відшкодування шкоди державою підлягають стягненню з Державного бюджету України. У таких справах резолютивні частини судових рішень не повинні містити відомостей про суб`єкта його виконання, номери та види рахунків, з яких буде здійснено безспірне списання коштів.

Такий висновок апеляційного суду узгоджується з правовим висновком, викладеним Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 19 червня 2018 року в справі № 910/23967/16 та Верховним Судом в постановах від 15 червня 2022 року у справі № 398/2910/20 та від 14 квітня 2020 року у справі №265/6121/18.

З урахуванням вищенаведених норм права, належним відповідачем у цій справі є Держава Україна.

Однак, як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_1 заявлено позовну вимогу про стягнення коштів на відшкодування моральної шкоди саме з Головного управління Держгеокадастру у Чернівецькій області, як з відповідача, а не з Державного бюджету України, як це передбачено чинним законодавством.

Cуд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбаченому цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності (частини 1 та 3 статті 13 ЦПК України).

Згідно з вимогами до форми та змісту позовної заяви вона повинна, зокрема, містити ім`я (найменування) інших учасників справи, а також зміст позовних вимог: спосіб (способи) захисту прав або інтересів, передбачених законом чи договором, або інший спосіб (способи) захисту прав та інтересів, який не суперечить закону і який позивач просить суд визначити у рішенні; якщо позов подано до кількох відповідачів - зміст позовних вимог щодо кожного з них (пункти 2 і 3 частини 2 статті 175 ЦПК України).

Позивачем і відповідачем можуть бути фізичні і юридичні особи, а також держава (частина друга статті 48 ЦПК України). Державу представляють відповідні органи державної влади в межах їх компетенції через свого представника (частина четверта статті 58 ЦПК України).

Відповідно до статті 51 ЦПК України суд першої інстанції має право за клопотанням позивача до закінчення підготовчого провадження, а у разі розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження - до початку першого судового засідання залучити до участі у ній співвідповідача.

Якщо позов подано не до тієї особи, яка повинна відповідати за позовом, суд до закінчення підготовчого провадження, а у разі розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження - до початку першого судового засідання, за клопотанням позивача замінює первісного відповідача належним відповідачем, не закриваючи провадження у справі.

Після спливу строків, зазначених в частинах 1 та 2 цієї статті, суд може залучити до участі у справі співвідповідача або замінює первісного відповідача належним відповідачем виключно у разі, якщо позивач доведе, що не знав та не міг знати до подання позову у справі про підставу залучення такого співвідповідача чи заміну неналежного відповідача.

Про залучення співвідповідача чи заміну неналежного відповідача постановляється ухвала. За клопотанням нового відповідача або залученого співвідповідача розгляд справи починається спочатку.

Отже, наведеними нормами процесуального закону визначено, що вирішення питання щодо заміни належного відповідача, залучення до участі у справі співвідповідача здійснюється лише під час розгляду справи в суді першої інстанції до початку розгляду справи по суті.

Згідно зі статтею 175 ЦПК України позивач формулює позовні вимоги і зобов`язаний зазначити належний склад відповідачів у позові, а суд згідно вимог пункту 4 частини другої статті 197 ЦПК України - уточнити склад осіб, які беруть участь у справі.

За теоретичним визначенням «відповідач» - це особа, яка має безпосередній зв`язок зі спірними матеріальними правовідносинами та, на думку позивача, порушила, не визнала або оспорила його права, свободи чи інтереси і тому притягується до участі у цивільній справі для відповіді за пред`явленими вимогами.

Найчастіше під неналежними відповідачами розуміють таких відповідачів, щодо яких судом під час розгляду справи встановлено, що вони не є зобов`язаними за вимогою особами.

Для правильного вирішення питання щодо визнання відповідача неналежним недостатньо встановити відсутність у нього обов`язку відповідати за даним позовом. Установлення цієї умови - підстава для ухвалення судового рішення про відмову в позові. Щоб визнати відповідача неналежним, крім названої умови, суд повинен мати дані про те, що обов`язок відповідати за позовом покладено на іншу особу. Про неналежного відповідача можна говорити тільки в тому випадку, коли суд може вказати особу, що повинна виконати вимогу позивача, - належного відповідача.

Отже, неналежний відповідач - це особа, притягнута позивачем як відповідач, стосовно якої встановлено, що вона не повинна відповідати за пред`явленим позовом за наявності даних про те, що обов`язок виконати вимоги позивача лежить на іншій особі - належному відповідачеві.

Тлумачення статті 51 ЦПК України свідчить, що належним відповідачем є особа, яка має відповідати за позовом.

Якщо позивач не заявляє клопотання про заміну неналежного відповідача або залучення інших співвідповідачів в окремих справах згідно специфіки спірних правовідносин, суд відмовляє у задоволенні позову.

Отже, визначення відповідачів, предмета та підстав спору є правом позивача. Разом з тим установлення належності відповідачів й обґрунтованості позову є обов`язком суду, який виконується під час розгляду справи. Встановивши, що позов пред`явлений до неналежного відповідача та відсутні визначені процесуальним законом підстави для заміни неналежного відповідача належним, суд відмовляє у позові до такого відповідача.

Такий правовий висновок викладено у постановах Великої Палати Верховного Суду від 17 квітня 2018 року у справі № 523/9076/16-ц.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 17 квітня 2018 року у справі № 523/9076/16-ц (провадження № 14-61цс18) зроблено висновок, що пред`явлення позову до неналежного відповідача не є підставою для відмови у відкритті провадження у справі, оскільки заміна неналежного відповідача здійснюється в порядку, визначеному ЦПК України. За результатами розгляду справи суд відмовляє в позові до неналежного відповідача та приймає рішення по суті заявлених вимог щодо належного відповідача. Тобто визначення відповідачів, предмета та підстав спору є правом позивача. Водночас встановлення належності відповідачів й обґрунтованості позову - обов`язок суду, який виконується під час розгляду справи, а не на стадії відкриття провадження.

Визначення позивачем у позові складу сторін у справі (позивача та відповідача) має відповідати реальному складу учасників спору у спірних правовідносинах та має на меті ефективний захист порушених прав (свобод, інтересів) особи, яка вважає, що вони порушені, із залученням необхідного кола осіб, які мають відповідати за позовом. Незалучення до участі у справі особи як співвідповідача за умови наявності обов`язкової процесуальної співучасті є підставою для відмови у задоволенні позову через неналежний суб`єктний склад.

Тобто пред`явлення позову до неналежного відповідача є самостійною підставою для відмови у задоволенні позову.

За таких обставин, суд апеляційної інстанції дійшов висновку про необхідність відмовити у задоволенні позову ОСОБА_1 до Головного управління Держгеокадастру у Чернівецькій області про стягнення моральної шкоди з підстави пред`явлення його до неналежного відповідача.

Такий висновок апеляційного суду узгоджується з правовим висновком, викладеним Верховним Судом в постановах від 31 березня 2021 року у справі № 463/4616/18, від 31 березня 2021 року у справі № 463/4616/18, від 15 лютого 2021 року у справі №761/22108/16-ц та від 24 березня 2021 року у справі 1316/364/12.

Суд першої інстанції помилково зробив висновки щодо обґрунтованості та доведеності позову в оскаржуваній частині, оскільки такі висновки мають бути зроблені у мотивувальній частині судового рішення за належного суб`єктного складу її учасників.

Такий висновок апеляційного суду узгоджується з правовим висновком, викладеним Верховним Судом в постанові від 27 січня 2021 року у справі № 291/1024/18-ц.

Як вбачається зі змісту апеляційної скарги, вона не містить доводів щодо неналежного суб`єктного складу учасників вказаної справи.

Однак оскільки апеляційним судом в ході судового розгляду було встановлено порушення судом першої інстанції норм процесуального права у вказаній частині, колегія суддів вважає за необхідне у відповідності до положень частини 4 статті 367 ЦПК України вийти за межі доводів апеляційної скарги.

Висновки апеляційного суду за результатами розгляду апеляційної скарги

Враховуючи наведене вище, суд першої інстанції ухвалив рішення в оскаржуваній частині з порушенням норм матеріального та процесуального права, а тому його в частині стягнення з Головного управління Держгеокадастру у Чернівецькій області на користь ОСОБА_1 моральної шкоди слід скасувати та у задоволенні позову в цій частині відмовити.

Керуючись статтями 367, 368, 374, 376, 381, 382 ЦПК України, суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Шевченківського районного суду міста Чернівці від 26 квітня 2022 року в частині стягнення з Головного управління Держгеокадастру у Чернівецькій області на користь ОСОБА_1 моральної шкоди скасувати.

В позові ОСОБА_1 до Головного управління Держгеокадастру у Чернівецькій області про стягнення моральної шкоди відмовити.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття.

На постанову може бути подана касаційна скарга до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови.

Повна постанова складена 7 липня 2022 року

Головуючий О.О. Одинак

Судді: Н.К. Височанська

Н.Ю. Половінкіна