Справа № 458/990/21 Головуючий у 1 інстанції: Кшик О.І.
Провадження № 22-ц/811/744/22 Доповідач в 2-й інстанції: Ніткевич А. В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 липня 2022 року Львівський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді: Ніткевича А.В.

суддів: Бойко С.М., Копняк С.М.

секретаря Матяш С.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Львові в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за апеляційною скаргою представника ОСОБА_1 адвоката Когут Марини Геннадіївни на рішення Турківського районного суду Львівської області від 16 лютого 2022 року в складі судді Кшик О.І. в справі за позовом ОСОБА_1 до Турківського закладу загальної середньої освіти І-ІІІ ступенів Турківської міської ради Самбірського району Львівської області, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору в.о директора Турківського закладу загальної середньої освіти І-ІІІ ступенів Гвоздінської Олександри Ігорівни про скасування незаконного наказу про відсторонення від роботи у зв`язку із відсутністю щеплення від COVID-19,

встановив:

У листопаді 2021 року позивач ОСОБА_1 звернулась суду з позовом до Турківського закладу загальної середньої освіти І-ІІІ ступенів Турківської міської ради Самбірського району Львівської області про скасування незаконного наказу про відсторонення від роботи у зв`язку із відсутністю щеплення від COVID-19.

В обґрунтування своїх позовних вимог позивачка покликалась на те, що наказом № 229-1 від 22.11.2021 її, як вихователя ГПД Турківського ЗЗСО І-ІІІ ст., відсторонено від роботи з 22.11.2021 на час відсутності щеплення від COVID-19, без збереження заробітної плати. Вважає, що даний наказ є незаконним, був виданий з порушенням діючого законодавства. Користуючись своїми правами відповідно до законів України позивачка відмовилася від щеплення від коронавірусної інфекції SARS-COV-2, оскільки така вакцинація згідно з Наказом МОЗ № 2164 від 06.10.2021 вказується як проведення клінічного випробовування, жодна вакцина не є сертифікованою, а відтак, жодна людина без її вільної згоди не може бути піддана дослідам, що гарантується Конституцією України. Окрім цього, вказує, що примусова вакцинація є дискримінаційною обставиною, що заборонено ст. 24 Конституції України. Також відсторонення від роботи не існує як вид дисциплінарної відповідальності, а тому винесеним наказом відповідач перевищив свої службові повноваження. У зв`язку з незаконним відстороненням, позивачка позбавлена права на оплату праці, а тому відповідач повинен відшкодувати упущену вигоду. Крім того, незаконними діями відповідача щодо її відсторонення від роботи їй заподіяно моральну шкоду, яку оцінює в розмірі 40 000,00 грн.

Просила скасувати наказ № 229-1 від 22.11.2021 про відсторонення її від роботи та поновити можливість виконання її трудових обов`язків на посаді вихователя ГПД Турківського ЗЗСО І-ІІІ ст., стягнути заробітну плату, тобто суму упущеної вимоги, відшкодувати моральну шкоду в розмірі 40 000,00 грн.

Ухвалою суду від 21.01.2022 залучено до участі в справі третю особу, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача Відділ освіти культури і туризму Турківської міської ради.

Оскаржуваним рішенням Турківського районного суду Львівської області від 16 лютого 2022 року у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено.

Рішення суду оскаржив позивачка, в особі представника адвоката Когут М.Г.

В апеляційній скарзі зазначає, що рішення не відповідає нормам матеріального та процесуального права, а також фактичним обставинам справи.

В обґрунтування вимог покликається на те, що вакцинація проти COVID-19 на даний час не є та не може бути обов`язковим з огляду на відсутність законодавчих гарантій безпечності таких щеплень, а також через порушення процесуальних процедур прийняття підзаконних нормативно-правових актів, на яких базувався оспорюваний наказ.

Звертає увагу на те, що сам Наказ МОЗ України від 04.10.2021 року №2153 не містить положень про обов`язковість профілактичних щеплень проти гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2, а лише затверджує «Перелік професій, виробництв та організацій, працівники яких підлягають обов`язковим профілактичним щепленням».

З посиланням на ч. 1 ст. 12 Закону України «Про захист населення від інфекційних хвороб» зазначає, що лише профілактичні щеплення проти дифтерії, кашлюка, кору, поліомієліту, правця, туберкульозу є обов`язковим і включаються до календаря щеплень. Відтак вважає, що відсторонення працівника, який і входить до переліку затвердженого МОЗ України від 04.10.2021 №2153, є незаконним, оскільки саме до компетенції МОЗ України входить повноваження визначати Перелік професій, виробництв та організацій, працівники яких підлягають обов`язковим профілактичним щепленням проти інших відповідних інфекційних хвороб, встановлюється центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері охорони здоров`я, що відповідно і зобов`язує МОЗ самостійно визначити відповідні хвороби та інфекції.

Вважає, що суд першої інстанції свідомо проігнорував твердження позивачки про те, що вакцинація проти COVID-19 є клінічним дослідженням, експериментом, що вакцина не сертифікована, а тому її застосування не має бути примусовим.

Висновки суду про те, що оспорюваний наказ не був формою примусу до вакцинації і не порушував ст. 3 Конституції України та ст. 8 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, не відповідає дійсності.

Окрім того, в оспорюваному наказі відсутні посилання, як на підставу його винесення, подання відповідної посадової особи державної санітарно-епідеміологічної служби про відсторонення позивачки від роботи, він однозначно є безпідставним.

Зауважує, що рішення про відсторонення особи від виконання своїх трудових обов`язків у зв`язку з відсутністю профілактичного щеплення від COVID-19 є дискримінаційною обставиною, грубим порушенням визначених статей Конституції України. Жодних законодавчих підстав застосовувати до ОСОБА_1 відсторонення як вид дисциплінарної відповідальності, передбаченої згідно ст. 46 КЗпП України, не існує.

Просить скасувати рішення Турківського районного суду Львівської області від 16 лютого 2022 року та ухвалити нове, яким позовні вимоги ОСОБА_1 задовольнити в повному обсязі. Стягнути з відповідача на користь позивача судові витрати в повному обсязі.

Відзив на апеляційну скаргу не надходив.

Відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції в апеляційному порядку.

Учасники справи позивачка ОСОБА_1 та її представник ОСОБА_2 , представник відповідача Турківського закладу загальної середньої освіти І-ІІІ ступенів Турківської міської ради Самбірського району Львівської області, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору в.о директора Турківського закладу загальної середньої освіти І-ІІІ ступенів Гвоздінської О.І., будучи повідомленими належним чином про час та місце розгляду справи, в судове засідання не прибули, не повідомили суд про причину неявки.

На переконання колегії суддів, матеріалів справи достатньо для розгляду справи по суті, а тому вважає за можливе, відповідно до ч. 2 ст. 372 ЦПК України, розглядати справу за відсутності осіб, що не з`явилися.

За відсутності всіх осіб, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу технічними засобами не здійснюється.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених в суді першої інстанції, суд апеляційної інстанції вважає, що апеляційна скарга до задоволення не підлягає з огляду на таке.

Згідно із ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

На підставі ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно із статтею 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Ухвалюючи рішення про відмову у задоволенні позову, суд виходив з того, що відсторонення позивачки від роботи ґрунтувалось на вимогах закону та здійснено в спосіб, передбачений законом, а тому порушення прав позивачки не встановив.

Враховуючи те, що під час відсторонення працівник тимчасово не виконує роботу і в цей період заробітна плата не виплачується, суд вважав, що відсутні підстави для стягнення з відповідача заробітної плати (упущеної вигоди).

Також, суд взяв до уваги, що позивачкою не доведено протиправності дій відповідача щодо відсторонення її від роботи, тому відсутні підстави для задоволення позову про відшкодування моральної шкоди.

З такими висновками погоджується колегія суддів з огляду на таке.

Судом встановлено, що позивачка ОСОБА_1 працює вихователем групи продовженого дня Турківського ЗЗСО І-ІІІ ступенів Турківської міської ради Самбірського району Львівської області.

Наказом т.в.о. начальника Відділу освіти культури і туризму Турківської міської ради М.М. Блажівського №227 від 18.11.2021, покладено виконання обов`язків директора Турківського ЗЗСО І-ІІІ ст. на заступника директора з виховної роботи ОСОБА_3 , на період відсторонення від роботи директора даного закладу ОСОБА_4 з 18.11.2021. Підстава: наказ про відсторонення від роботи директора Турківського ЗЗСО І-ІІІ ст. ОСОБА_4 від 18.11.2021 №226.

Згідно із наказом Турківського закладу загальної середньої освіти І-ІІІ ступенів Турківської міської ради Самбірського району Львівської області №227-1 від 19.11.2021, створено комісію для попередження працівників про обов`язкову вакцинацію проти COVID-19 у складі голови комісії, т.в.о. директора Гвоздінської О.І. , члена комісії заступника директора Немець Г.І., члена комісії ОСОБА_5 . У разі незгоди працівників і не надання ними відповідних документів скласти відповідні акти.

Як видно з Повідомлення про обов`язкове профілактичне щеплення проти COVID-19 від 19.11.2021, позивачка ОСОБА_1 повідомлена про обов`язкове для працівників закладів освіти щеплення від COVID-19 з 08.11.2021 на період дії карантину. Запропоновано ОСОБА_1 до 22.11.2021 надати документ, який підтверджуватиме наявність профілактичного щеплення від COVID-19 або довідку про абсолютні протипоказання. Роз`яснено, що якщо до цієї дати вона не надасть один із таких документів, то 22.11.2021 вона буде відсторонена від роботи без збереження заробітної плати на підставі ст. 46 КЗпП України та ст. 12 Закону України "Про захист населення від інфекційних хвороб". Позивачка ОСОБА_1 проставила власноручний підпис про те, що ознайомлена з цим Повідомленням, водночас вказала, що зі змістом повідомлення не погоджується, оскільки вважає його таким, що порушує її Конституційні права і Закони України.

Наказом Турківського закладу загальної середньої освіти І-ІІІ ступенів Турківської міської ради Самбірського району Львівської області № 229-1 від 22.11.2021 ОСОБА_1 , вихователя ГПД Турківського ЗЗСО І-ІІІ ст., відсторонено від роботи з 22.11.2021 на час відсутності щеплення від COVID-19 або довідки про абсолютні протипоказання відповідно до «Переліку медичних протипоказань та застережень до проведення профілактичних щеплень», затвердженого наказом Міністерства охорони здоров`я України від 16 вересня 2011 р. № 595 або настанням інших підстав передбачених чинним законодавством, без збереження заробітної плати.

Позивачка ОСОБА_1 30.11.2021 проставила власноручний підпис на наказі про те, що ознайомлена з ним, зазначивши, що категорично не погоджується з таким, про що також комісією Турківського закладу загальної середньої освіти І-ІІІ ступенів Турківської міської ради Самбірського району Львівської області у складі голови комісії, т.в.о. директора Гвоздінської О.І., члена комісії, заступника директора ОСОБА_6 , члена комісії ОСОБА_5 складено відповідний акт.

Відповідно до частини 1 статті 4 ЦПК України, частини першої статті 15 ЦК України кожна особа має право в порядку, установленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод та інтересів.

Згідно з ч. 1 ст. 3 КЗпП України, законодавство про працю регулює трудові відносини працівників усіх підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, виду діяльності і галузевої належності, а також осіб, які працюють за трудовим договором з фізичними особами.

Частиною першою статті 46 КЗпП України визначено, що відсторонення працівників від роботи власником або уповноваженим ним органом допускається у разі: появи на роботі в нетверезому стані, у стані наркотичного або токсичного сп`яніння; відмови або ухилення від обов`язкових медичних оглядів, навчання, інструктажу і перевірки знань з охорони праці та протипожежної охорони; в інших випадках, передбачених законодавством.

До інших передбачених законодавством випадків належить, зокрема, відмова або ухилення від профілактичних щеплень працівників професій, виробництв та організацій, для яких таке щеплення є обов`язковим.

Пунктами а, б ст. 10 Закону України «Основи законодавства України про охорону здоров`я» встановлено обов`язки громадян у сфері охорони здоров`я піклуватись про своє здоров`я та здоров`я дітей, не шкодити здоров`ю інших громадян, у передбачених законодавством випадках проходити профілактичні медичні огляди і робити щеплення.

У статті 30 згаданого Закону закріплена можливість запровадження щодо окремих особливо небезпечних інфекційних захворювань проведення обов`язкових медичних оглядів, профілактичних щеплень, карантинних заходів в порядку, встановленому законами України.

Частиною першою статті 12 Закону України «Про захист населення від інфекційних хвороб» передбачено, що профілактичні щеплення проти дифтерії, кашлюка, кору, поліомієліту, правця, туберкульозу є обов`язковими і включаються до календаря щеплень.

У частині другій вказаної статті зазначено, що працівники окремих професій, виробництв та організацій, діяльність яких може призвести до зараження цих працівників, або поширення ними інфекційних хвороб, підлягають обов`язковим профілактичним щепленням також проти інших відповідних інфекційних хвороб.

Перелік професій, виробництв та організацій, працівники яких підлягають обов`язковим профілактичним щепленням проти інших відповідних інфекційних хвороб, встановлюється центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері охорони здоров`я.

Наказом Міністерства охорони здоров`я від 04 жовтня 2021 року № 2153 затверджено Перелік професій, виробництв та організацій, працівники яких підлягають обов`язковим профілактичним щепленням.

Відповідно до цього Переліку, обов`язковим профілактичним щепленням проти гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2, на період дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України, з метою запобігання поширенню на території України цієї хвороби, підлягають працівники, зокрема, закладів вищої, післядипломної, професійної (професійно-технічної), загальної середньої, у тому числі спеціальної, дошкільної, позашкільної освіти, закладів спеціалізованої освіти та наукових установ незалежно від типу та форм власності.

Таким чином, позивач ОСОБА_1 , як працівник закладу освіти, на період дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України, підлягала обов`язковому профілактичному щепленню проти гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2.

В свою чергу, постановою Кабінету Міністрів України № 1096 від 20 жовтня 2021 року внесено зміни до постанови Кабінету Міністрів України від 9 грудня 2020 року № 1236 Про встановлення карантину та запровадження обмежувальних протиепідемічних заходів з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2, яку доповнено п. 41-6, за яким керівникам державних органів (державної служби), керівникам підприємств, установ та організацій забезпечити: 1) контроль за проведенням обов`язкових профілактичних щеплень проти COVID-19 працівниками та державними службовцями, обов`язковість профілактичних щеплень яких передбачена переліком професій, виробництв та організацій, працівники яких підлягають обов`язковим профілактичним щепленням, затвердженим наказом Міністерства охорони здоров`я від 4 жовтня 2021 року № 2153; 2) відсторонення від роботи (виконання робіт) працівників та державних службовців, обов`язковість профілактичних щеплень проти COVID-19 яких визначена переліком та які відмовляються або ухиляються від проведення таких обов`язкових профілактичних щеплень проти COVID-19 відповідно до статті 46 Кодексу законів про працю України, частини другої статті 12 Закону України Про захист населення від інфекційних хвороб та частини третьої статті 5 Закону України Про державну службу, крім тих, які мають абсолютні протипоказання до проведення таких профілактичних щеплень проти COVID-19 та надали медичний висновок про наявність протипоказань до вакцинації проти COVID-19, виданий закладом охорони здоров`я; 3) взяття до відома, що: на час такого відсторонення оплата праці працівників та державних службовців здійснюється з урахуванням частини першої статті 94 Кодексу законів про працю України, частини першої статті 1 Закону України Про оплату праці та частини третьої статті 5 Закону України Про державну службу; відсторонення працівників та державних службовців здійснюється шляхом видання наказу або розпорядження керівника державного органу (державної служби) або підприємства, установи, організації з обов`язковим доведенням його до відома особам, які відсторонюються; строк відсторонення встановлюється до усунення причин, що його зумовили.. Постанова у вказаній частині змін набрала чинності з 08 листопада 2021 року.

Відповідно до ч. 2 ст. 12 Закону України «Про захист населення від інфекційних хвороб», у разі відмови або ухилення від обов`язкових профілактичних щеплень у порядку, встановленому законом, ці працівники відсторонюються від виконання зазначених видів робіт.

У законодавстві відсутнє чітке визначення поняття відсторонення від роботи. За своїм змістом це призупинення трудових відносин, яке полягає у тимчасовому увільненні працівника від виконання трудових обов`язків з метою відвернення та/або попередження негативних наслідків.

Тимчасове увільнення працівника від виконання його трудових обов`язків в порядку відсторонення від роботи на умовах та з підстав, встановлених законодавством є особливим запобіжним заходом, який застосовується у виняткових випадках і має на меті запобігання негативним наслідкам.

Кожен зобов`язаний неухильно додержуватися Конституції України та законів України, не посягати на права і свободи, честь і гідність інших людей (ст. 68 Конституції України).

Відповідно до ст. 19 Конституції України, правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством. Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ст. 117 Конституції України, Кабінет Міністрів України в межах своєї компетенції видає постанови і розпорядження, які є обов`язковими до виконання.

Жоден із наведених вище нормативно-правових актів, зокрема, накази Міністерства охорони здоров`я України та постанова Кабінету міністрів України, не визнані неконституційними, тому визначені даними правовими актами вимоги є обов`язковими для виконання.

Отже, Турківський заклад ЗОШ І-ІІІ ступенів Турківської міської ради Самбірського району Львівської області в особі в.о. директора Гвоздівської О.І. не міг діяти в інший спосіб, ніж той, який передбачений згаданою постановою Кабінету Міністрів України та наказом Міністерства охорони здоров`я України, а тому наказ про відсторонення відповідає вимогам чинного, на час видання такого наказу, законодавства.

Навпаки, бездіяльність роботодавця з відсторонення працівників може мати негативні наслідки для нього, оскільки статтею 44-3 Кодексу України про адміністративні правопорушення визначено, що за порушення правил щодо карантину людей, санітарно-гігієнічних, санітарно-протиепідемічних правил і норм, передбачених Законом України «Про захист населення від інфекційних хвороб», іншими актами законодавства, а також рішень органів місцевого самоврядування з питань боротьби з інфекційними хворобами, він може бути притягнений до адміністративної відповідальності.

Наведені нормативні акти у взаємному зв`язку з положеннями ст. 46 КЗпП України, постановою КМУ від 09.12.2021 № 1236, Наказом Міністерства охорони здоров`я України від 04 жовтня 2021 року № 2153 вказують на обґрунтованість рішення роботодавця щодо відсторонення від роботи (виконання робіт) працівників та державних службовців, обов`язковість профілактичних щеплень проти COVID-19 яких визначена переліком та які відмовляються або ухиляються від проведення таких обов`язкових профілактичних щеплень проти COVID-19.

Держава, встановивши відсторонення педагогічних працівників від виконання обов`язків, які не мають профілактичного щеплення, реалізує свій обов`язок щодо забезпечення безпеки життя і здоров`я всіх учасників освітнього процесу, в тому числі і дітей.

Втручання у вигляді обов`язковості певних щеплень ґрунтується на законі, має законну мету, є пропорційним для досягнення такої мети, та є цілком необхідним у демократичному суспільстві.

Колегія суддів зауважує, що в законодавстві України відсутня норма, яка дозволяла б примусову вакцинацію. Навіть якщо щеплення обов`язкове, змусити будь-кого вакцинуватися примусово неможливо, а тому у разі відсутності вакцинації діюче законодавство дозволяє відсторонювати деяких працівників без виплати заробітної плати.

Щодо доводів позивача про сумнівність ефективності вакцини, то ЄСПЛ в ухваленому 08.04.2021 рішенні у справі «Вавржичка та інші проти Чеської Республіки (заява № 47621/13) посилається на загальний консенсус щодо життєвої важливості такого заходу та засобу захисту населення від хвороб, які можуть мати серйозні наслідки для здоров`я людини та які в разі серйозних спалахів можуть викликати проблеми в суспільстві. Зважаючи на те що частота ускладнень є досить незначною, однак безсумнівно, їх виникнення є досить загрозливим для здоров`я людини, органи Конвенції підкреслили важливість прийняття необхідних запобіжних заходів перед вакцинацією… Очевидно, це стосується перевірки в кожному окремому випадку можливих протипоказань. Це також відноситься до моніторингу безпеки застосовуваних вакцин. У кожному з цих аспектів Суд не вбачає підстав ставити під сумнів адекватність національної системи вакцинації. Вакцинація проводиться медичними працівниками тільки при відсутності протипоказань, які попередньо перевіряються відповідно до звичайного протоколу, відповідні медичні працівники зобов`язані повідомляти про будь-які підозри на серйозні або несподівані побічні ефекти. Відповідно, безпека використовуваних вакцин знаходиться під постійним контролем компетентних органів».

Стосовно порушення прав на працю, про що зазначає позивачка, яка відмовилась від щеплення, ЄСПЛ зазначив таке (п. 306):

«Суд визнає, що відсторонення позивача від роботи означало втрату заробітної плати і як наслідок позбавлення засобів існування. Однак це було прямим наслідком її рішення свідомо обрати саме цей шлях для себе особисто, відмовитися від виконання юридичного обов`язку, метою якого є захист здоров`я».

Отже, право позивачки на працю у навчальному закладі було тимчасово обмежено з огляду на суспільні інтереси, оскільки ОСОБА_1 відмовилася від обов`язкового щеплення, не надала адміністрації школи доказів на підтвердження про проходження обов`язкової вакцинації, ні документальних доказів наявності у неї протипоказань для вакцинації.

Суд першої інстанції дійшов вірного висновку про те, що керівник навчального закладу, на якого покладено обов`язок забезпечення безпеки усіх учасників освітнього процесу, з урахуванням законодавства, правомірно прийняв рішення про тимчасове відсторонення ОСОБА_1 .

Доводи апелянтки про те, що щеплення проти COVID-19 не відноситься до переліку профілактичних та обов`язкових щеплень визначених Законом і не може бути підставою для відсторонення від роботи особи, не заслуговують на увагу, оскільки відповідно до ч. 2 ст. 12 Закону України «Про захист населення від інфекційних хвороб» працівники окремих професій, виробництв та організацій, діяльність яких може призвести до зараження цих працівників та (або) поширення ними інфекційних хвороб, підлягають обов`язковим профілактичним щепленням також проти інших відповідних інфекційних хвороб. Перелік професій, виробництв та організацій, працівники яких підлягають обов`язковим профілактичним щепленням проти інших відповідних інфекційних хвороб, встановлюється центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері охорони здоров`я.

Як зазначено раніше, Наказом МОЗ від 04.10.2021 № 2153 затверджено Перелік № 2153, відповідно до якого обов`язковим профілактичним щепленням проти гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2, на період дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню на території України цієї хвороби, підлягають працівники, зокрема, закладів загальної середньої освіти незалежно від типу та форми власності.

Враховуючи законодавче врегулювання на національному рівні питання відсторонення працівників у зв`язку із відсутністю у них щеплення від гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2, вимога про обов`язкову вакцинацію працівників окремих професій, зокрема закладів освіти, проти особливо небезпечних хвороб з огляду на потребу охорони громадського здоров`я, є виправданою та також, що не порушує ст.8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод право на повагу до приватного життя особи.

Згідно позиції Верховного Суду від 17.04.2019 у справі №682/1692/17 індивідуальне право (інтерес) відмовитися від щеплення протиставляються загальному праву (інтересу) суспільства, інших батьків та їх дітей, які провели у встановленому державою порядку щеплення, зокрема, перед направленням дітей до навчального закладу для здобуття освіти.

Унаслідок встановлення такого балансу досягається мета - реалізація права на безпеку та охорону здоров`я, що гарантоване статтями 3, 27, 49 Конституції України. При цьому вирішуючи питання про співвідношення норм статей 3 та 43 Конституції України не можна визнати пріоритетність забезпечення безпеки життя, здоров`я й безпеки колективу навчального закладу та здобувачів освіти над тимчасовими обмеженнями на право на працю конкретного працівника.

Суд першої інстанції дійшов вірного висновку, що наказ про відсторонення позивачки від роботи був прийнятий у повній відповідності до законодавства і підстав для його скасування та визнання незаконним немає. Також суд правильно вказав, що оскільки вимога позивачки про визнання незаконним та скасування наказу про відсторонення від роботи задоволенню не підлягає, тому слід відмовити й у задоволенні вимоги про стягнення з відповідача середнього заробітку за період незаконного відсторонення та моральної шкоди, які є похідними від першої вимоги.

Інші доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права та порушення норм процесуального права, не спростовують висновки суду першої інстанції, та не містять підстав для скасування або зміни судового рішення.

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

За змістом статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Враховуючи вищенаведене, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 адвоката Когут М.Г. необхідно залишити без задоволення, а оскаржуване рішення суду без змін.

Керуючись ст.ст. 372, 374, 375, 381- 384, 389, 390 ЦПК України, суд,-

постановив:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 адвоката Когут Марини Геннадіївни - залишити без задоволення.

Рішення Турківського районного суду Львівської області від 16 лютого 2022 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня прийняття, однак може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 26 липня 2022 року.

Головуючий: А.В. Ніткевич

Судді: С.М. Бойко

С.М. Копняк