Номер провадження: 22-ц/813/1205/22
Справа № 520/5545/16-ц
Головуючий у першій інстанції Куриленко О. М.
Доповідач Погорєлова С. О.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01.11.2022 року м. Одеса

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Одеського апеляційного суду у складі:

головуючого судді: Погорєлової С.О.

суддів: Заїкіна А.П., Таварткіладзе О.М.

за участю секретаря: Дубрянської Н.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу представника Публічного акціонерного товариства «Фідобанк» у справі за позовом ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «Фідобанк», Приватного нотаріуса Одеського міського нотаріального округу Сегеченко Ірини Миколаївни, третя особа: ОСОБА_2 про визнання недійсним свідоцтва про право власності, на рішення Київського районного суду м. Одеси, постановлене під головуванням судді Куриленко О.М. 03 липня 2017 року у м. Одеса, -

встановила:

У травні 2016 року ОСОБА_1 звернулася до Київського районного суду м. Одеси з позовом до ПАТ «Фідобанк», приватного нотаріуса Одеського міського нотаріального округу Сегеченко І.М., третя особа - ОСОБА_2 про визнання недійсним свідоцтва про право власності (т.1 а.с. 2-5).

В обґрунтування позову ОСОБА_1 посилалася на те, що свідоцтво про право власності на квартиру від 27 квітня 2012 року, видане приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Сегеченко І.М. на ім`я ПАТ «Ерсте Банк», є недійсним з тих підстав, що договір іпотеки від 06 травня 2008 року був припинений незаконно, внаслідок чого нотаріус не мав права видавати свідоцтво про право власності та ім`я ПАТ «Ерсте Банк»; нотаріус незаконно передав право власності банку на квартиру за заниженою вартістю; а також те, що рішення суду про стягнення боргу за кредитним договором, що стало підставою для видачі оспорюваного свідоцтва, було скасовано.

Вищевказані обставини стали підставою для звернення до суду з даним позовом.

Рішенням Київського районного суду м. Одеси від 03 липня 2017 року позов ОСОБА_1 було задоволено. Визнано недійсним свідоцтво про право власності на квартиру АДРЕСА_1 від 27 квітня 2012 року, видане приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Сегедченко І.М. на ім`я ПАТ «Ерсте Банк» (т.1 а.с. 92-98).

В апеляційній скарзі представник ПАТ «Фідобанк» просив рішення суду першої інстанції скасувати, та ухвалити нове судове рішення, яким у задоволенні позову відмовити, посилаючись на порушення судом норм процесуального права (т.1 а.с. 101-102).

Ухвалою апеляційного суду Одеської області від 28 листопада 2017 року апеляційну скаргу ПАТ «Фідобанк» було відхилено. Рішення Київського районного суду м. Одеси від 03 липня 2017 року залишено без змін (т.1 а.с. 152-154).

Ухвалою Київського районного суду м. Одеси від 27 лютого 2018 року заяву ОСОБА_1 про роз`яснення рішення суду та встановлення порядку його виконання було задоволено. Роз`яснено рішення Київського районного суду м. Одеси від 03 липня 2017 року, та вказано, що свідоцтво про право власності на квартиру АДРЕСА_1 від 27 квітня 2012 року, видане приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Сегедченко І.М. на ім`я ПАТ «Ерсте Банк», яке було визнане недійсним за вказаним рішенням суду, є скасованим. Встановлено порядок виконання рішення Київського районного суду м. Одеси від 03 липня 2017 року у справі № 520/5545/16-ц шляхом внесення запису про скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію права власності, а саме рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу), індексний номер: 27146150 від 16 грудня 2015 року 12:23:05 (т.1 а.с. 192-195).

Постановою Верховного Суду від 26 вересня 2019 року касаційну скаргу ПАТ «Фідобанк» було задоволено частково. Ухвалу апеляційного суду Одеської області від 28 листопада 2017 року скасовано та направлено справу на новий розгляд до суду апеляційної інстанції (т.1 а.с. 242-246).

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представника ПАТ «Фідобанк», дослідивши наведені у апеляційній скарзі доводи, перевіривши матеріали справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга представника ПАТ «Фідобанк» (правонаступником якого є ТОВ «Фінансова компанія «Капітал Джірінг») підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного.

Згідно ч.1 ст. 376 ЦПК України, підставами для часткового скасування судового рішення та ухвалення нового судового рішення у відповідній частині є: неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; неправильне застосування судом норм матеріального права; невідповідність висновків суду обставинам справи.

З матеріалів справи вбачається, що 06 травня 2008 року між ВАТ «Ерсте Банк» та ОСОБА_3 був укладений кредитний договір № 014/9252/6/14829, згідно умов якого ВАТ «Ерсте Банк» надав на умовах забезпеченості, поворотності, строковості, платності, а ОСОБА_3 отримала кредит у розмірі 90 000,00 доларів США, зі сплатою відсотків за користування у розмірі 13 % на рік, строком до 05 травня 2028 року.

З метою забезпечення виконання зобов`язань за кредитним договором, між ВАТ «Ерсте Банк» та ОСОБА_1 , ОСОБА_2 06 травня 2008 року було укладено договір іпотеки № 014/9252/2/14829/1, який був посвідчений приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Сегеченко І.М., предметом якого є квартира АДРЕСА_2 , загальною площею 63,8 кв. м.

Квартира належала ОСОБА_2 в 1/3 частці та ОСОБА_1 у 2/3 частках на праві власності на підставі свідоцтва про право власності на житло, виданого управлінням житлово-комунального господарства виконкому Одеської міськради 26 січня 1998 року, та договору дарування, посвідченого державним нотаріусом Першої Одеської державної нотаріальної контори Шатіловою О.В. 01 вересня 2006 року.

Заочним рішенням Київського районного суду м. Одеси від 16 квітня 2010 року у справі № 2-1410/2010 було стягнуто солідарно з ОСОБА_3 , ОСОБА_1 , ОСОБА_2 на користь ПАТ «Ерсте Банк» заборгованість за кредитним договором № 014/9252/6/14829 у сумі 810 446,99 грн. Вирішено питання щодо розподілу судових витрат.

У порядку виконання рішення суду, 25 квітня 2012 року старшим державним виконавцем Першого Київського відділу державної виконавчої служби Одеського міського управління юстиції Стояновим Р.В. при примусовому виконанні виконавчого листа № 2-1410/10, виданого 18 лютого 2011 року Київським районним судом м. Одеси, було винесено постанову, якою передано стягувачу ПАТ «Ерсте Банк» предмет іпотеки трикімнатну квартиру, загальною площею 63,8 кв. м, житловою площею 38,3 кв. м, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , що належала ОСОБА_2 в 1/3 частці та ОСОБА_1 у 2/3 частках, в рахунок погашення боргу за виконавчими листами № 2-1410/10, за ціною, що дорівнює початковій вартості майна, за якою воно передавалося на реалізацію, 442 022,00 грн. Залишок боргу за виконавчими листами № 2-1410/10, виданими 18 лютого 2011 року Київським районним судом м. Одеси про стягнення солідарно з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 заборгованості за договором кредиту у розмірі 810 446,99 грн. та 1 820 грн., склав 370 244,99 грн. Про передачу майна складено акт для подальшого оформлення стягувачем права власності на вищезазначене майно.

25 квітня 2012 року старшим державним виконавцем Першого Київського відділу державної виконавчої служби Одеського міського управління юстиції Стояновим Р.В. було складено акт про передачу арештованого нерухомого майна боржника стягувачу в рахунок погашення боргу, згідно якого предмет іпотеки трикімнатна квартира, загальною площею 63,8 кв.м., житловою площею 38,3 кв.м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , передана стягувачу АТ «Ерсте Банк» в рахунок погашення боргу за ціною, що дорівнює початковій вартості майна, за якою воно передавалося на реалізацію - 442 022,00 грн.

Вказаний акт було складено на підставі заяви стягувача від 11 квітня 2012 року про залишення за собою нереалізованого на прилюдних торгах майна.

27 квітня 2012 року приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Сегеченко І.М., на підставі положень статті 62 Закону України «Про виконавче провадження», було видано свідоцтво, згідно якого за ПАТ «Ерсте Банк» зареєстровано право власності на квартиру АДРЕСА_2 , загальною площею 63,8 кв.м., житловою площею 38,3 кв.м., вартістю 442 022,00 грн.

Ухвалою Київського районного суду м. Одеси від 11 серпня 2015 року замінено стягувача з ПАТ «Ерсте Банк» на ПАТ «Фідобанк» у виконавчому провадженні щодо примусового виконання виконавчого листа № 2-1410/10, виданого 18 лютого 2011 року Київським районним судом м. Одеси про стягнення заборгованості у розмірі 810 446 грн. 99 коп.

У наступному, правонаступником ПАТ «Фідобанк» стало ТОВ «Фінансова компанія «Авераж».

За договором про відступлення права вимоги від 15 квітня 2015 року ТОВ «ФК «Авераж» відступило на користь ТОВ «ФІНАНС ТРАСТ ГРУП» право вимоги до боржниці ОСОБА_3 за кредитним договором №014/9252/6/14829 на суму 1 748 619,97 грн. В подальшому, за договором відступлення від 29 березня 2017 року №170 ТОВ «ФІНАНС ТРАСТ ГРУП» відступив на користь ТОВ «ФК Інновація» право вимоги до боржниці ОСОБА_3 за кредитним договором №014/9252/6/14829. За договором відступлення від 03 грудня 2019 року №296 ТОВ «ФК Інновація» відступило на користь ТОВ «ФК «Капітал Джірінг» право вимоги до боржниці ОСОБА_3 за кредитним договором №014/9252/6/14829. За договором №014/9252/6/14829 ТОВ «ФК «Капітал Джірінг» є кредитором ОСОБА_3 та її поручителів - ОСОБА_1 та ОСОБА_2 .

Рішенням апеляційного суду Одеської області від 29 березня 2017 року у справі № 2-1410/2010 скасовано рішення Київського районного суду м. Одеси від 16 квітня 2010 року та ухвала апеляційного суду Одеської області від 18 січня 2012 року в частині солідарного стягнення з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 на користь ПАТ «Ерсте Банк» заборгованості за кредитним договором № 014/9252/6/14829 від 06 травня 2008 року у сумі 810 446,99 грн., та ухвалено в цій частині нове рішення, яким у задоволенні позову ПАТ «Ерсте Банк» відмовлено. В решті рішення залишено без змін.

Згідно ч.1 ст. 203 ЦК України, зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам.

Згідно частини першої статті 215 ЦК України, підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Згідно з частиною першої статті 546 ЦК України, виконання зобов`язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком.

У силу застави кредитор (заставодержатель) має право у разі невиконання боржником (заставодавцем) зобов`язання, забезпеченого заставою, одержати задоволення за рахунок заставленого майна переважно перед іншими кредиторами цього боржника, якщо інше не встановлено законом (право застави) (стаття 572 ЦК України).

Відповідно до частини першої статті 575 ЦК України іпотекою є застава нерухомого майна, що залишається у володінні заставодавця або третьої особи.

За приписами статті 1 Закону України «Про іпотеку» іпотека - це вид забезпечення виконання зобов`язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов`язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому цим Законом.

Відповідно до частин четвертої та п`ятої статті 3 Закону України «Про іпотеку» іпотекою може бути забезпечене виконання дійсного зобов`язання або задоволення вимоги, яка може виникнути в майбутньому на підставі договору, що набрав чинності. Іпотека має похідний характер від основного зобов`язання і є дійсною до припинення основного зобов`язання або до закінчення строку дії іпотечного договору.

За рахунок предмета іпотеки іпотекодержатель має право задовольнити свою вимогу за основним зобов`язанням у повному обсязі або в частині, встановленій іпотечним договором, що визначена на час виконання цієї вимоги, включаючи сплату процентів, неустойки, основної суми боргу та будь-якого збільшення цієї суми, яке було прямо передбачене умовами договору, що обумовлює основне зобов`язання.

Задовольняючи позов ПАТ «Ерсте Банк», суд першої інстанції, з висновком якого погодився також суд апеляційної інстанції, виходив із того, що рішенням апеляційного суду Одеської області від 29 березня 2017 року у справі № 2-1410/2010 було скасовано рішення Київського районного суду м. Одеси від 16 квітня 2010 року, яке було підставою примусової реалізації квартири, що виступає предметом іпотеки, а тому суд дійшов висновку про те, що набуття права власності за свідоцтвом, посвідченим 27 квітня 2012 року приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Сегеченко І.М. у відповідності до статті 62 Закону України «Про виконавче провадження», є незаконним.

Однак, постановою Верховного Суду від 29 травня 2019 року у справі № 2-1410/2010 касаційну скаргу ПАТ «Фідобанк» було задоволено частково. Рішення апеляційного суду Одеської області від 29 березня 2017 року скасовано в частині вирішення позовних вимог банку до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , справу в цій частині передано на новий розгляд до суду апеляційної інстанції. В іншій частині рішення апеляційного суду Одеської області від 29 березня 2017 року залишено без змін.

Колегія суддів приймає до уваги, що при новому розгляді справи № 2-1410/2010 Одеським апеляційним судом 21 вересня 2021 року було ухвалено постанову, якою апеляційну скаргу ОСОБА_2 задоволено частково.

Заочне рішення Київського районного суду м. Одеси від 16 квітня 2010 року в частині позову ВАТ «Ерсте Банк» до ОСОБА_2 про стягнення боргу скасовано.

У задоволенні позову ВАТ «Ерсте Банк» в особі правонаступника ТОВ «ФК» Капітал Джірінг» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором відмовити.

Вказана постанова суду апеляційної інстанції набрала законної сили.

Колегія суддів зазначає, що вищевказані обставини, встановлені при розгляді справи № 2-1410/2010, є преюдиційними при розгляді даної справи, оскільки преюдиціальність - обов`язковість фактів, установлених судовим рішенням, що набрало законної сили в одній справі для суду при розгляді інших справ. Преюдиціально встановлені факти не підлягають доказуванню, оскільки їх з істинністю вже встановлено у рішенні чи вироку і немає необхідності встановлювати їх знову, тобто піддавати сумніву істинність і стабільність судового акта, який вступив в законну силу. Суть преюдиції полягає в неприпустимості повторного розгляду судом одного й того ж питання між тими ж сторонами.

Таким чином, при розгляді справи № 2-1410/2010 судовим рішенням, яке набрало законної сили, встановлений факт безпідставності заявлених ПАТ «Ерсте Банк» (правонаступником якого стало ПАТ «Фідобанк») позовних вимог до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором. Оскільки предметом позову, що розглядається у даній справі, є визнання недійсним свідоцтва про право власності ПАТ «Ерсте Банк» на спірну квартиру, яка належала ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , то колегія суддів доходить до висновку про необхідність часткового задоволення позовних вимог ОСОБА_1 шляхом визнання свідоцтва від 27 квітня 2012 року на квартиру за адресою: АДРЕСА_1 , видане приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Сегеченко І.М. в частині 1/3 частини вказаної квартири, яка належить ОСОБА_2 - недійсним.

Що стосується позовних вимог ОСОБА_1 , то колегія суддів зазначає наступне.

Звертаючись до суду із даним позовом, ОСОБА_1 посилалася на те, що свідоцтво про право власності на квартиру від 27 квітня 2012 року, видане приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Сегеченко І.М. на ім`я ПАТ «Ерсте Банк» є недійсним з підстав того, що іпотечний договір не припинив свою дію, а тому на спірну квартиру розповсюджуються положення Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті».

Законом України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» визначено, що не може бути примусово стягнуте (відчужене без згоди власника) нерухоме житлове майно, яке вважається предметом застави згідно із статтею 4 Закону України «Про заставу» та/або предметом іпотеки згідно із статтею 5 Закону України «Про іпотеку», якщо таке майно виступає як забезпечення зобов`язань громадянина України (позичальника або майнового поручителя) за споживчими кредитами, наданими йому кредитними установами - резидентами України в іноземній валюті, та за умови, що: таке нерухоме житлове майно використовується як місце постійного проживання позичальника / майнового поручителя або є об`єктом незавершеного будівництва нерухомого житлового майна, яке перебуває в іпотеці, за умови, що у позичальника або майнового поручителя у власності не знаходиться інше нерухоме житлове майно; загальна площа такого нерухомого житлового майна (об`єкта незавершеного будівництва нерухомого житлового майна) не перевищує 140 кв.м для квартири та 250 кв.м для житлового будинку; не може бути примусово стягнуте (відчужене без згоди власника) інше майно (майнові права), яке відповідно до законодавства або кредитного договору підлягає стягненню з позичальника, зазначеного у підпункті 1 цього пункту, при недостатності коштів, одержаних стягувачем від реалізації (переоцінки) предмета застави (іпотеки); кредитна установа не може уступити (продати, передати) заборгованість або борг, визначений у підпункті 1 цього пункту, на користь (у власність) іншої особи.

Колегія суддів зазначає, що спірна квартира не підпадає під дію Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті», оскільки іпотека припинена у 2012 році, а Закон набрав чинності у 2014 році, у зв`язку із чим його дія не розповсюджується на спірні правовідносини.

Крім того, ОСОБА_1 зазначає, що прилюдні торги проданого спірного майна було проведено з порушенням вимог закону поза межами виконавчого провадження із звернення стягнення на предмет іпотеки, однак, зазначені обставини не є предметом даного позову, а тому їм не може бути надана правова оцінка судом апеляційної інстанції.

Колегія суддів враховує, що Київським відділом державної виконавчої служби, в ході проведення виконавчих дій з виконання заочного рішення Київського районного суду м. Одеси від 16 квітня 2010 року, було описане та арештоване нерухоме майно боржників за адресою: АДРЕСА_1 . В подальшому, зазначене майно виставлене на прилюдні торги з реалізації арештованого нерухомого майна, але торги не відбулись у зв`язку із відсутністю заяв на участь в торгах.

На підставі положень ст.49 Закону України «Про іпотеку», ст. 62 Закону України «Про виконавче провадження», предмет іпотеки - спірна квартира, була передана стягувачу ПАТ «Ерсте Банк» в рахунок погашення боргу.

25 квітня 2012 року актом державного виконавця Київського відділу державної виконавчої служби Одеського міського управління юстиції здійснено передачу арештованого нерухомого майна боржника стягувача в рахунок погашення боргу, тобто квартиру ОСОБА_1 передано ПАТ «Ерсте Банку».

27 квітня 2012 року приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Сегеченко І.М. зареєстровано та видано свідоцтво на право власності ПАТ «Ерсте Банк» на квартиру, яка знаходиться у АДРЕСА_1 . Зазначене свідоцтво видане ПАТ «Ерсте Банку» на підставі акту державного виконавця.

Жодного належного доказу, який би свідчив про недійсність вказаного свідоцтва в частині 2/3 частин спірної квартири, які належали позивачці ОСОБА_1 , останньою судам першої та апеляційної інстанцій не надано.

Також колегія суддів враховує, що у провадженні Одеського окружного адміністративного суду знаходилась справа № 815/7253/15 (т.1 а. с. 138-144), в якій ОСОБА_1 просила: визнати протиправними дії Державного реєстратора Відділу державної реєстрації речових прав на нерухоме майно Одеського міського управління юстиції Антінескул Ю.В., Державного реєстратора управління Державної реєстрації Головного територіального управління юстиції в Одеській області Сухового П.І. із приводу реєстрації права власності на квартиру за адресою: АДРЕСА_1 , за ПАТ «Фідобанк»; скасувати рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (із відкриттям розділу), індексний номер: 27146150 від 16 грудня 2015 року 12:23:05 здійсненого державним реєстратором управління Державної реєстрації Головного територіального управління юстиції в Одеській області Сухового П.І. із приводу реєстрації права власності на квартиру за адресою: АДРЕСА_1 за ПАТ «Фідобанк».

Постановою Одеського окружного адміністративного суду від 09 березня 2016 року у задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 було відмовлено.

Вказані обставини, у їх сукупності, свідчать про необґрунтованість заявлених ОСОБА_1 позовних вимог про визнання недійсним свідоцтва від 27 квітня 2012 року на квартиру за адресою: АДРЕСА_1 , видане приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Сегеченко І.М. в частині 2/3 частин спірної квартири, які належали позивачці ОСОБА_1 .

Що стосується заявленого відповідачем ПАТ «Фідобанк» 15 червня 2016 року у суді першої інстанції клопотання про застосування строку позовної давності, то колегія суддів зазначає наступне.

Згідно статті 256 ЦК України позовна давність це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (частина четверта статті 267 ЦК України).

Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (стаття 257 ЦК України).

Перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (частина перша статті 261 ЦК України).

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_1 у травні 2016 року звернулась до суду першої інстанції з позовом, в якому оскаржувала дії приватного нотаріуса, вчинені 27 квітня 2012 року. При цьому у матеріалах справи відсутні належні докази того, що позивач не могла довідатися про порушення свого права власності на нерухоме майно раніше, враховуючи те, що реалізація майна проводилась у порядку, передбаченому для виконання судових рішень.

Однак, колегія суддів зазначає, що суд застосовує позовну давність лише тоді, коли є підстави для задоволення позовних вимог, звернутих позивачем до того відповідача у спорі, який заявляє про застосування позовної давності. Тобто, перш ніж застосувати позовну давність, суд має з`ясувати та зазначити у судовому рішенні, чи було порушене право, за захистом якого позивач звернувся до суду. Якщо це право порушене не було, суд відмовляє у позові через необґрунтованість останнього. І тільки якщо буде встановлено, що право позивача дійсно порушене, але позовна давність за відповідними вимогами спливла, про що заявила інша сторона у спорі, суд відмовляє у позові через сплив позовної давності у разі відсутності визнаних судом поважних причин її пропуску, про які повідомив позивач.

Саме такий висновок був викладений в постанові Великої Палати Верховного Суду від 14 листопада 2018 року у справі № 183/1617/16.

Таким чином, оскільки колегією суддів не встановлено порушення прав та законних інтересів ОСОБА_1 , то у задоволенні позовних вимог останньої має бути відмовлено саме за їх необґрунтованістю, а не за наслідком спливу позовної давності.

При вказаних обставинах, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції не визначився з характером спірних правовідносин, нормами права, які підлягають застосуванню, що, відповідно, призвело до неправильного вирішення справи, що є підставою для скасування рішення Київського районного суду м. Одеси від 03 липня 2017 року, та постановлення нового судового рішення про часткове задоволення позовних вимог ОСОБА_1 , з наведених вище підстав.

Керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 376, 381-384, 390 ЦПК України, колегія суддів, -

постановила:

Апеляційну скаргу представника Публічного акціонерного товариства «Фідобанк» задовольнити частково.

Рішення Київського районного суду м. Одеси від 03 липня 2017 року - скасувати.

Ухвалити нове судове рішення.

Позов ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «Фідобанк», Приватного нотаріуса Одеського міського нотаріального округу Сегеченко Ірини Миколаївни, третя особа: ОСОБА_2 , Товариство з обмеженою відповідальністю «ФК «Авераж» про визнання недійсним свідоцтва про право власності - задовольнити частково.

Визнати свідоцтво від 27 квітня 2012 року на квартиру, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , видане приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Сегеченко Іриною Миколаївною в частині 1/3 частки квартири, яка належить ОСОБА_2 - недійсним.

В іншій частині позову відмовити.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, та може бути оскаржена в касаційному порядку за правилами ст. 389 ЦПК України.

Повний текст постанови складено 08 грудня 2022 року.

Головуючий С.О. Погорєлова

Судді А.П. Заїкін

О.М. Таварткіладзе