Дата документу 30.11.2022 Справа № 310/3521/21
ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Єдиний унікальний №310/3521/21 Головуючий у 1 інстанції Полянчук Б.І.
Провадження № 22-ц/807/283/22 Суддя-доповідач Онищенко Е.А.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 листопада 2022 року м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Запорізького апеляційного суду у складі:

головуючого Онищенка Е.А.

суддів: Крилової О.В.

Бєлки В.Ю.

за участю секретаря судового засідання Книш С.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою Акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» на рішення Бердянського міськрайонного суду Запорізької області від 27 вересня 2021 року у справі за позовом Акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_1 про стягнення боргу кредитором спадкодавця,-

В С Т А Н О В И Л А:

У квітні 2021 року Ат КБ «Приватбанк» звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення боргу кредитором спадкодавця.

В обґрунтування позову зазначено, що між ПАТ КБ «Приватбанк» та ОСОБА_2 27.07.2005 укладено кредитний договір у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок.

ІНФОРМАЦІЯ_1 позичальник ОСОБА_2 померла.

Відповідач ОСОБА_1 доводиться померлій донькою та є спадкоємцем першої черги за законом яка прийняла спадщину, так як на час відкриття спадщини постійно проживала разом зі спадкодавцем.

04.05.2020 позивачем була направлена претензія кредитора до Бердянської державної нотаріальної контори та 25.06.2020 отримана відповідь, в якій зазначено, що спадкоємці померлого позичальника із заявами про прийняття чи відмову від спадщини до нотаріальної контори не зверталися та спадкова справа після смерті спадкодавця була заведена на підставі претензія АТ КБ «Приватбанк».

Так як відповідач прийняла спадщину, до складу якою входять у тому числі кредитні зобов`язання померлого, спадкування обов`язків відбулося.

Станом на дату смерті заборгованість позичальника перед банком за кредитним договором № б/н від 27.07.2005 становить 10353,39 грн.

Просило суд стягнути з ОСОБА_1 на користь АТ КБ «Приватбанк» заборгованість у розмірі 10353,39 грн. за кредитним договором № б/н від 27.07.2005 та судові витрати.

Рішенням Бердянського міськрайонного суду Запорізької області від 27 вересня 2021 року у задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись із зазначеним рішенням суду АТ КБ «Приватбанк» подало апеляційну скаргу, в якій просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити в повному обсязі.

Відзив на апеляційну скаргу не надходив.

Заслухавши суддю-доповідача, законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів прийшла до висновку, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення з огляду на наступне.

За приписами ч.ч. 1-3 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.

Судове рішення, згідно ст. 263 ЦПК України, повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Зазначеним вимогам закону рішення суду відповідає.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що встановлення лише факту спільного проживання недостатньо для встановлення факту прийняття спадщини. Позивачем не надано належних та допустимих доказів на підтвердження того, що відповідач, відповідно до ст.ст. 1217 ЦК України є спадкоємцем ОСОБА_2 за заповітом або законом.

Колегія суддів погоджується з вказаним висновком суду.

Встановлено судом та підтверджується матеріалами справи, що відповідно до змісту

Анкети-заяви на оформлення кредитної картки від 27.07.2005 ОСОБА_2 приєдналася до умов та правил надання банківських послуг, їй встановлено кредитний ліміт на платіжну картку у розмірі 1050,00 грн., базова процентна 3% в місяць із розрахунку 36- днів в році. Строк дії кредитного ліміту відповідає строку дії картки. Порядок погашення заборгованості: щомісячними платежами у розмірі 7% від суми витрат (а.с.24).

Вказаною заявою, умовами та правилами надання банківських послуг, а також тарифами (а.с.25,20-32) ОСОБА_2 взято на себе зобов`язання сплачувати відсотки за користування кредитом та повернути кредит.

У довідці наданої ПАТ «Приватбанк» зазначено, що з 28.02.2014 збільшено кредитний ліміт до 10000 грн., а з 15.11.2018 - зменшено кредитний ліміт до 0,00 грн. (а.с. 23).

Відповідно до свідоцтва про смерть від 13 липня 2018 року серія НОМЕР_1 ОСОБА_2 померла ІНФОРМАЦІЯ_2 , про що 13 липня 2018 року складено відповідний актовий запис № 1048 (а.с. 39).

Згідно розрахунку, заборгованість ОСОБА_2 перед банком станом на 31.05.2015 склала 10353,85 грн., у тому числі: заборгованість за тілом кредиту 9970,36 грн., залишок заборгованості за відсотками 283,49 грн. (а.с. 6-9).

Згідно розрахунку, заборгованість ОСОБА_2 перед банком станом на 31.12.2018 склала 14767,60 грн., у тому числі: заборгованість за тілом кредиту 13295,35 грн., в т.ч. поточним тілом кредиту 10986,46 грн., простроченим тілом кредиту 2308,89 грн., нарахована пеня за прострочене зобов`язання 1037,38 грн., заборгованість за нарахованою пенею за несвоєчасність сплати боргу на суму 100 грн. - 434,87 грн. (а.с. 10-11).

Згідно розрахунку, заборгованість ОСОБА_2 перед банком станом на 03.02.2021 склала 10353,39 грн., яка складається із заборгованості за простроченим тілом кредиту (а.с. 12).

Розрахунок заборгованості ОСОБА_2 станом на день її смерті, а саме на 12.07.2018 банком не надано.

Відповідно до виписки по рахунку ОСОБА_2 спадкодавець користувалась кредитними коштами, здійснювала погашення кредиту, останнє зарахування здійснено 17.01.2019 (а.с. 13-22).

Із матеріалів копії спадкової справи № 133/2020 (а.с. 71-77), заведеної на підставі претензії кредитора АТ КБ «Приватбанк» щодо майна померлої ОСОБА_2 , вбачається, що АТ КБ «Приватбанк» подано до Бердянської державної нотаріальної контори 04.05.2020 претензію кредитора. Ніхто зі спадкоємців померлої до нотаріуса із заявами про прийняття спадщини не звертався.

Також банком надано копію листа-претензії від 06.07.2020 на ім`я відповідача щодо погашення боргу спадкодавця у розмірі 10353,39 грн., яка згідно з реєстру поштових відправлень здана на пошту 01.08.2020 (а.с. 44-47).

Згідно з частиною третьою статті 1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї.

Для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини (частина перша статті 1270 ЦК України).

Відповідно до статті 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

Статтею 1218 ЦК України передбачено, що до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Згідно з частинами першою, другою статті 1220 ЦК України спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою (частина третя статті 46 цього Кодексу).

Оскільки зі смертю боржника зобов`язання щодо повернення позики входять до складу спадщини, то застосуванню підлягають норми статті 1282 ЦК України щодо обов`язку спадкоємців задовольнити вимоги кредитора.

Саме на підставі норм статей 1281, 1282 ЦК України позивач заявив вимоги до спадкоємця.

Згідно зі статтею 1282 ЦК України спадкоємці зобов`язані задовольнити вимоги кредитора повністю, але в межах вартості майна, одержаного у спадщину. Кожен із спадкоємців зобов`язаний задовольнити вимоги кредитора особисто, у розмірі, який відповідає його частці у спадщині. Вимоги кредитора спадкоємці зобов`язані задовольнити шляхом одноразового платежу, якщо домовленістю між спадкоємцями та кредитором інше не встановлено. У разі відмови від одноразового платежу суд за позовом кредитора накладає стягнення на майно, яке було передане спадкоємцям у натурі.

Разом з тим положення зазначеної правової норми застосовуються у випадку дотримання кредитором статті 1281 ЦК України щодо строків пред`явлення ним вимог до спадкоємців. Недотримання цих строків, які є присічними (преклюзивними), позбавляє кредитора права вимоги до спадкоємців.

Статтею 1281 ЦК України передбачено, що спадкоємці зобов`язані повідомити кредитора спадкодавця про відкриття спадщини, якщо їм відомо про його борги. Кредиторові спадкодавця належить протягом шести місяців від дня коли він дізнався або міг дізнатися про відкриття спадщини, пред`явити вимоги до спадкоємців, які прийняли спадщину, незалежно від настання строку вимоги. Якщо кредитор спадкодавця не знав і не міг знати про відкриття спадщини, він має право пред`явити свої вимоги до спадкоємців, які прийняли спадщину, протягом одного року від дня настання строку вимоги. Кредитор спадкодавця, який не пред`явив вимоги до спадкоємців, що прийняли спадщину, у строки, встановлені частинами другою і третьою цієї статті, позбавляється права вимоги.

Отже, встановлені статтею 1281 ЦК України строки - це строки, у межах яких кредитор, здійснюючи власні активні дії, може реалізувати своє суб`єктивне право.

Сплив визначених статтею 1281 ЦК України строків пред`явлення кредитором вимоги до спадкоємців має наслідком позбавлення кредитора права вимоги за зобов`язанням, а також припинення такого зобов`язання.

Зазначений правовий висновок викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 14 квітня 2018 року у справі № 14-53цс18.

Відповідно до частини першої статті 1296 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину.

Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини (частина п`ята статті 1268 ЦК України).

Згідно з частиною першою статті 1297 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов`язаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно.

Однак відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину (частина третя статті 1296 ЦК України).

Аналіз зазначених норм права дає підстави для висновку про те, що хоч отримання спадкоємцем, який прийняв спадщину, свідоцтва про право на спадщину відповідно до статті 1296 ЦК України є його правом, а не обов`язком, однак відсутність у спадкоємця такого свідоцтва не може бути підставою для відмови в задоволенні вимог кредитора.

Оскільки після смерті боржника зобов`язання з повернення кредиту входять до складу спадщини, то умови кредитного договору щодо строків повернення кредиту чи сплати його частинами не застосовуються, а підлягають застосуванню норми статті 1282 ЦК України щодо обов`язку спадкоємців задовольнити вимоги кредитора у порядку, передбаченому частиною другою цієї статті.

Таким чином, у разі смерті спадкодавця спадкоємці, які прийняли спадщину, не відмовились від її прийняття, замінюють його особу у всіх правовідносинах, що існували на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок смерті спадкодавця.

Спадкування є способом безоплатного набуття майна, а тому стягнення боргів спадкодавця з його спадкоємців в межах вартості отриманої спадщини є справедливим по відношенню до законних інтересів та правомірних очікувань кредитора.

При вирішенні спору про стягнення з спадкоємця коштів для задоволення вимог кредитора встановленню підлягають обставини, пов`язані із з`ясуванням кола спадкоємців, належності спадкодавцю будь-якого рухомого чи нерухомого майна, вартості отриманого спадкоємцями майна та дотримання кредитором законодавчо визначеного строку пред`явлення вимоги до спадкоємців боржника.

Позивач вказував, що відповідач ОСОБА_1 є спадкоємцем ОСОБА_2 , проживала на момент смерті спадкодавця разом із нею та прийняла спадщину в такий спосіб.

Водночас будь-яких доказів на підтвердження зазначених обставин позивачем не надано, оскільки позивачем не надано доказів того, що відповідач є родичем або членом сім?ї ОСОБА_2 , не зазначено ступеню спорідненості відповідачів із спадкодавцем та, відповідно, не зрозуміло до якої черги спадкоємців за законом такі особи відносяться у разі, якщо вони є спадкоємцями.

Таким чином, судом першої інстанції вірно встановлено, що позивачем не доведено, що відповідач прийняла спадщину в установленому законом порядку.

При вирішенні спору про стягнення з спадкоємця коштів для задоволення вимог кредитора встановленню підлягають обставини, пов`язані із з`ясуванням кола спадкоємців, належності спадкодавцю будь-якого рухомого чи нерухомого майна, вартості отриманого спадкоємцями майна та дотримання кредитором законодавчо визначеного строку пред`явлення вимоги до спадкоємців боржника.

Таким чином, у разі смерті спадкодавця спадкоємці, які прийняли спадщину і не відмовились від її прийняття, замінюють його особу у всіх правовідносинах, що існували на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок смерті спадкодавця. При цьому відповідальність спадкоємця обмежена вартістю отриманого у спадок майна.

Встановивши також, що позивачем не вказано обсягу спадщини та не надано доказів на підтвердження того, що вартість спадкового майна дорівнює або перевищує суму заявлених вимог, колегія суддів погоджується із висновком суду про необґрунтованість позову банку до спадкоємців боржника.

Враховуючи вищевикладене, судом першої інстанції вірно встановлено, що факт реєстрації відповідача ОСОБА_1 разом зі спадкодавцем ОСОБА_2 дійсно підтверджується довідкою з Відділу реєстрації місця проживання виконавчого комітету Бердянської міської ради, з якої видно, що станом на 12.07.2018 року (на момент смерті ОСОБА_2 ) за адресою: АДРЕСА_1 була зареєстрована відповідач ОСОБА_1 (а.с.67).

Проте, встановлення лише факту спільного проживання недостатньо для встановлення факту прийняття спадщини, оскільки позивачем не надано належних та допустимих доказів на підтвердження того, що відповідач, відповідно до ст.ст. 1217 ЦК України є спадкоємцем ОСОБА_2 за заповітом або законом. Клопотання про витребування цих відомостей судом не заявляли.

Доводи апеляційної скарги про те, що суд не сприяв всебічному і повному з`ясуванню обставин справи, не витребував від держаних органів відомості щодо наявності у спадкодавця майна, що є порушенням процесуальних вимог, не заслуговують на увагу з огляду на таке.

Згідно з частиною п`ятою статті 12 ЦПК України, суд зберігаючи об`єктивність і неупередженість керує ходом судового процесу; сприяє врегулюванню спору шляхом досягнення угоди між сторонами; роз`яснює у випадку необхідності учасникам судового процесу їхні процесуальні права та обов`язки, наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій; сприяє учасникам судового процесу в реалізації ними прав, передбачених цим Кодексом; запобігає зловживанню учасниками судового процесу їхніми правами та вживає заходів для виконання ними їхніх обов`язків.

Відповідно до ч. 2 ст. 83 ЦПК України позивач, особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб, повинні подати докази разом з поданням позовної заяви.

Якщо доказ не може бути поданий у встановлений законом строк з об`єктивних причин, учасник справи повинен про це письмово повідомити суд та зазначити: доказ, який не може бути подано; причини, з яких доказ не може бути подано у зазначений строк; докази, які підтверджують, що особа здійснила всі залежні від неї дії, спрямовані на отримання вказаного доказу (ч. 4 ст. 82 ЦПК України).

Докази, не подані у встановлений законом або судом строк, до розгляду судом не приймаються, крім випадку, коли особа, яка їх подає, обґрунтувала неможливість їх подання у вказаний строк з причин, що не залежали від неї (ч. 8 ст. 82 ЦПК України).

Відповідно до частини першої статті 84 ЦПК України учасник справи, у разі неможливості самостійно надати докази, вправі подати клопотання про витребування доказів судом. Таке клопотання повинно бути подане в строк, зазначений у частинах другій та третій статті 83 цього Кодексу. Якщо таке клопотання заявлено з пропуском встановленого строку, суд залишає його без задоволення, крім випадку, коли особа, яка його подає, обґрунтує неможливість його подання у встановлений строк з причин, що не залежали від неї.

Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках (ч. 1 ст 13 ЦПК України).

Статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» на суд покладено обов`язок під час розгляду справ застосовувати Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і Протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини (далі ЄСПЛ) як джерело права.

Згідно із практикою ЄСПЛ змагальність судочинства засновується на диференціації процесуальних функцій і, відповідно, правомочностей головних суб`єктів процесуальної діяльності цивільного судочинства суду та сторін (позивача та відповідача). Диференціація процесуальних функцій об`єктивно приводить до того, що принцип змагальності відбиває властивості цивільного судочинства у площині лише прав та обов`язків сторін. Це дає можливість констатувати, що принцип змагальності у такому розумінні урівноважується з принципом диспозитивності та, що необхідно особливо підкреслити, з принципом незалежності суду. Він знівельовує можливість суду втручатися у взаємовідносини сторін завдяки збору доказів самим судом. У процесі, побудованому за принципом змагальності, збір і підготовка усього фактичного матеріалу для вирішення спору між сторонами покладається законом на сторони. Суд тільки оцінює надані сторонам матеріали, але сам жодних фактичних матеріалів і доказів не збирає.

З матеріалів справи встановлено, що позивач своїми правами щодо предмета спору, в тому числі щодо витребування доказів в суді першої інстанції, не скористався, оскільки його представник в судові засідання не з`являвся та подав заяву про розгляд справи без виклику сторін.

Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій (частина 4 статті 12 ЦПК України).

Враховуючи, що предметом спору у цій справі є вимоги кредитора до спадкоємця про стягнення заборгованості, ПАТ КБ «ПриватБанк» зобов`язано було довести ті обставини, на які воно посилалося як на підставу свої вимог, тобто подати суду докази наявності у спадкодавця майна та його вартості, а у випадку неможливості надати такі докази - заявити клопотання про їх витребування, з дотриманням правил та процедур, встановлених ЦПК України.

Враховуючи недоведеність позивачем заявлених вимог, наявності та об`єму спадкового майна після смерті ОСОБА_2 у межах вартості якого спадкоємець останнього несе відповідальність перед кредитором, колегія судів погоджується із висновками суду про необґрунтованість позову банку до спадкоємця боржника.

Таким чином, розглядаючи спір, який виник між сторонами у справі, суд першої інстанції правильно визначився з характером спірних правовідносин, повно та всебічно дослідив наявні у справі докази і дав їм належну оцінку, правильно встановив обставини справи, внаслідок чого ухвалив законне й обґрунтоване судове рішення, яке відповідає вимогам матеріального та процесуального права.

З урахуванням наведеного колегія суддів вважає, що рішення суду постановлено з додержанням вимог закону і підстав для його скасування не вбачається.

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

За змістом статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. ст. 374, 375, 381-384 ЦПК України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» залишити без задоволення.

Рішення Бердянського міськрайонного суду Запорізької області від 27 вересня 2021 року у цій справі залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту судового рішення.

Повний текст судового рішення складено 05 грудня 2022 року.

Головуючий

Судді: