Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

Єдиний унікальний номер №943/2450/21

Провадження № 2/943/593/2022

28 червня 2022 року

Буський районний суд Львівської області

в складі: головуючого-судді Коса І. Б.

секретаря судового засідання Дутки С.І.,

з участю позивачки ОСОБА_1 ,

відповідача ОСОБА_2 (в режимі відеоконференції із приміщення Конотопського міськрайонного суду Сумської області)

представника позивачки - адвоката Сукмановської Н.С.,

представника служби у справах дітей

Золочівської РДА Бучко Н.Р.,

розглянувши у відкритому судовому засідання в залі суду в місті Буську в режимі відеоконференції із Конотопським міськрайонним судом Сумської області цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа - Служба у справах дітей Золочівської районної державної адміністрації про позбавлення батьківських прав, призначення опікуна та збільшення розміру аліментів, -

в с т а н о в и в:

позивачка ОСОБА_1 звернулась до суду із указаним вище позовом, у якому просила: позбавити відповідача ОСОБА_2 батьківських прав відносно його неповнолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ; призначити позивачку ОСОБА_1 опікуном неповнолітнього ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , а також збільшити розмір аліментів та змінити спосіб їх утримання, а саме: стягнути із відповідача ОСОБА_2 аліменти на користь неповнолітнього ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 у твердій грошовій сумі у розмірі 3000,00 гривень щомісячно і до досягнення дитиною вісімнадцяти років.

В обґрунтування заявлених позовних вимог ОСОБА_1 покликається на те, що вона є рідною сестрою молодшого брата - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Рідними вони є лише по материнській лінії, оскільки мати позивачки ОСОБА_4 після розлучення із батьком позивачки, уклала шлюб із відповідачем ОСОБА_2 , від якого у них народився син ОСОБА_3 . Сімейне життя у матері позивачки з відповідачем не склалося, а шлюбні відносини у подружжя фактично припинилися, коли їх синові було п`ять років. Відповідач повернувся жити за місцем своєї реєстрації - у місто Конотоп Сумської області. Рішенням Буського районного суду Львівської області шлюб було розірвано у січні 2016 року. Дитина залишилась проживати разом із матір`ю та позивачкою по справі, яка є його старшою сестрою. Після припинення шлюбних відносин між ОСОБА_4 та відповідачем ОСОБА_2 , останній попросив дозволу взяти дитину на зимові канікули до себе, на що ОСОБА_4 дала свою згоду, і відповідно син ОСОБА_5 провів зимові канікули у батька (відповідача по справі). З того часу батько із сином більше не бачились з вини відповідача. 07.10.2016 року мати позивачки - ОСОБА_4 зареєструвала шлюб із ОСОБА_6 , який фактично допомагав у вихованні дітей своєї дружини. ОСОБА_4 звернулася в суд із заявою про призначення аліментів на утримання неповнолітнього сина. Рішенням Буського районного суду Львівської області від 04.06.2015 року було призначено аліменти на утримання ОСОБА_3 у розмірі ј від усіх доходів відповідача. У 2011 році мати позивачки - ОСОБА_4 захворіла, їй почали відмовляти нирки. Лікарями їй було призначено діаліз, на який вона їздила десять років. 01 червня 2021 року мати позивачки перенесла операцію по пересадці нирки. Однак, ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_4 померла. Із 01 червня 2021 року, відколи мати позивачки - ОСОБА_4 , потрапила до лікарні, малолітній син ОСОБА_5 увесь час проживав зі своєю старшою сестрою (позивачкою по справі ОСОБА_1 ) та перебував на її утриманні. Позивачка разом із своїм молодшим братом проживають до сьогоднішнього дня. Позивачка вже понад рік повністю опікується і займається вихованням свого молодшого брата ОСОБА_5 , а саме утримує його фінансово (одягає, годує), допомагає готуватись до уроків у школі, водить брата до психолога, щоб останній зміг легше перенести психологічну травму після смерті матері. Відколи померла ОСОБА_4 , відповідач своїм сином майже не цікавився, аліменти не сплачує, а лише декілька разів телефонував дитині, наполягаючи на тому, що він повинен забрати сина на виховання. Однак, жодних спроб побачитися із сином ОСОБА_5 відповідач ОСОБА_2 не зробив. Оскільки відповідач ухиляється від виконання своїх батьківських обов`язків, в утриманні дитини та у її вихованні відповідач участі не приймає, а тому позивачка просила суд заявлені позовні вимоги задовольнити повністю, позбавивши відповідача батьківських прав відносно неповнолітнього сина ОСОБА_3 і призначити позивачку опікуном останнього, а також збільшити відповідачу розмір аліментів на дитину. Крім того, позивачка просила суд стягнути із відповідача на її користь понесені нею витрати за надання правової допомоги в розмірі 6500 грн., попередній розрахунок яких долучено до позовної заяви (а.с. 17).

Ухвалою судді від 10.02.2022 року відкрито загальне позовне провадження у справі з призначенням підготовчого судового засідання.

Ухвалою суду від 07.06.2022 року задоволено клопотання відповідача ОСОБА_2 про проведення судового засідання за його участю в режимі відеоконференції із Конотопським міськрайонним судом Сумської області.

Ухвалою суду від 14.06.2022 року закрито підготовче провадження із призначенням справи до судового розгляду по суті.

Ухвалою суду від 14.06.2022 року проведено заміну третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору в цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про позбавлення батьківських прав, призначення опікуна та збільшення розміру аліментів, а саме: замінено Службу в справах дітей Буської районної державної адміністрації на Службу у справах дітей Золочівської районної державної адміністрації, ураховуючи реорганізацію попередньої.

Позивачка ОСОБА_1 та її представник - адвокат Сукмановська Н.С. у судовому засіданні заявлені позовні вимоги із вищенаведених мотивів підтримали частково, зокрема в частині позбавлення батьківських прав відповідача та призначення позивачки опікуном неповнолітнього ОСОБА_3 , а позовну вимогу щодо збільшення розміру аліментів та зміни способу їх утримання, а саме: стягнути із відповідача ОСОБА_2 аліменти на користь неповнолітнього ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 у твердій грошовій сумі у розмірі 3000,00 гривень щомісячно і до досягнення дитиною вісімнадцяти років, - просили залишити без розгляду.

Крім того, в судовому засіданні адвокат Сукмановська Н.С. звернула увагу суду на те, що, відповідач ОСОБА_2 , будучи ще одруженим із ОСОБА_4 , сказавши, що їде провідати батьків, зібрав свої речі і поїхав у своє рідне місто Конотоп Сумської області та більше не повернувся. Згодом ОСОБА_4 познайомилась зі своїм третім чоловіком, ОСОБА_6 . Спочатку вони перебували у цивільному шлюбі, а 07.10.2016 року зареєстрували шлюб офіційно. Цього ж року, відповідач звернувся до ОСОБА_4 з проханням дозволити забрати сина на зимові канікули, на що ОСОБА_4 надала свою згоду, і відповідно, син зимові канікули провів у батька (відповідача по справі). Після закінчення канікул, відповідач повернув сина матері ОСОБА_4 . Аліменти стягувались згідно рішення суду із заробітної плати відповідача у розмірі ј від доходу останнього. Вихованням сина займалась мати хлопчика, старша сестра (позивач по справі) та вітчим. Ще 2-3 роки кілька разів відповідач надсилав сину подарунки. Однак свого сина він більше не бачив. ІНФОРМАЦІЯ_3 ОСОБА_4 померла. Малолітній ОСОБА_5 залишився проживати зі своєю старшою сестрою (позивачкою по справі). Крім того, позивачка до того займалась вихованням брата, оскільки через хворобу, мати дітей часто перебувала в лікарні, погано себе почувала, чоловік був поруч, підтримував та допомагав їй, а відповідно вихованням малолітнього ОСОБА_5 займалась його рідна сестра (позивачка). Про те, що колишня дружина померла, а син залишився напівсиротою, відповідач дізнався у вересні 2021 року, оскільки вдруге повернулися аліменти, що стягувалися на утримання сина. Зі слів представника Служби у справах дітей, позивачці стало відомо, що відповідач приїжджав у місто Буськ, де звертався у Службу у справах дітей за роз`ясненням, що йому робити далі, на що, представником даної Служби відповідачу було роз`яснено про необхідність поступово налагоджувати контакт і стосунки із сином. Після цього звернення, відповідач жодного разу в Службу у справах дітей не звертався. До позивачки відповідач зателефонував у вересні, а потім у жовтні 2021 року та мав можливість поспілкуватися із сином. Ще один дзвінок відповідач здійснив ІНФОРМАЦІЯ_8 року на Святвечір , оскільки цього дня у ОСОБА_5 був день народження. Позивачка на телефонний дзвінок не відповіла, оскільки не чула. Із того часу відповідач жодним чином не намагався зв`язатися із позивачкою чи своїм сином. Представник позивачки також наголосила, що з моменту початку війни в країні батько не поцікавився своїм сином. І якби не даний позов до суду, то батько хлопчика навіть би не знав чи його дитина перебуває на території України чи іншої держави, оскільки наші громадяни у паніці перетинали кордон навіть без документів, залишаючи своє житло та нажиті речі в ньому. Відповідно, у позивачки теж була така можливість, однак вона залишилася в Україні, з огляду на свої внутрішні переконання та національні принципи. При цьому, позивачка надалі працює та самостійно виховує молодшого брата.

Позивачка ОСОБА_1 в судовому засіданні на підтримання заявлених позовних вимог, пояснила, що відповідач із дитиною не спілкується протягом останніх шести років. Останній раз її брат ОСОБА_5 бачив свого батька шість років назад, ще коли він гостював у батька на зимових канікулах. Ще приблизно два роки брат ОСОБА_5 отримував подарунки від батька, однак це була заслуга дружини відповідача, оскільки це вона купувала та відсилала подарунки ОСОБА_5 від імені батька. Більше відповідач зі своїм сином не спілкувався та участі у вихованні дитини не брав. Аліменти стягувалися автоматично із зарплати відповідача. Вихованням брата займалась мама, вітчим та сестра (позивачка). Будучи студенткою та отримуючи стипендію, позивачка оплачувала братові навчання у репетитора з англійської мови, оскільки всі кошти йшли на лікування матері. Згодом вона сама почала займатися з братом англійською мовою. Також допомагала йому в навчанні з інших предметів. Під час навчання у ВУЗі позивачка кожних вихідних приїжджала додому і намагалась за ці дні максимально допомогти братові з уроками та позайматись з інших предметів. Коли мама потрапила у лікарню на операцію (01.06.2021) братик ОСОБА_5 залишився виключно і повністю на її утриманні та під її опікою. Із цього часу і по сьогоднішній день вихованням ОСОБА_3 повністю займається позивачка, як старша його сестра. Також позивачка розповіла, що відповідач у вересні 2021 року зателефонував до їх вітчима - ОСОБА_6 , оскільки хотів з`ясувати: чому повертаються аліменти, що сталося з ОСОБА_8 (мати дітей) та де знаходиться ОСОБА_5 . Позивачка, взявши номер телефону, сама зателефонувала відповідачу, розповіла про ситуацію, що склалася та просила останнього надання нотаріально засвідченого документа, яким би тимчасово відповідач довірив опікунство над ОСОБА_5 їй позивачці, на що відповідач відповів, що такого документу не дасть позивачці, оскільки його можуть позбавити батьківських прав. Під час розмови зі своїм сином ОСОБА_3 , відповідач постійно повторював, що він мусить забрати ОСОБА_5 до себе, бо так треба. ОСОБА_5 на це реагував негативно і постійно повторював, що нікуди не поїде, а буде жити із сестрою ОСОБА_1 . Тоді відповідач сказав синові, що якщо він не поїде до нього, то приїде поліція і забере його в сестри і здасть сина в інтернат. Ця розмова завдала чергового стресу дитині, після чого позивачка змушена була водити брата до психолога, а ОСОБА_5 в свою чергу категорично відмовився спілкуватись зі своїм батьком. При наступній розмові між позивачкою та відповідачем, вона пояснила ОСОБА_2 , що син не хоче із ним розмовляти, оскільки наляканий інтернатом, також пояснила, що підхід до дитини потрібно шукати поступово, і що вона не віддасть ОСОБА_5 батькові, однак не заперечує, щоби батько бачив свого сина, спілкувався із ним, налагоджував контакт із дитиною. На це ОСОБА_2 відреагував доволі агресивно, погрожуючи застосуванням фізичної сили до позивачки. Окрім дзвінка на день народження ОСОБА_5 , від відповідача не було більше жодних спроб налагоджувати стосунки із сином. Також особливий наголос позивачка зробила на тому, що з початку війни в Україні (24.02.2022) батько жодним чином не поцікавився своїм сином: чи живий, чи здоровий, де перебуває (в Україні чи за її межами), чи є кошти на їжу та інше, як проходить навчання тощо. Таке обурення зумовлено тим, що рідний батько позивачки, який теж у свій час розлучився з мамою і зараз проживає закордоном, підтримує постійний зв`язок зі своєю донькою. А з моменту початку війни зв`язується з донькою (позивачкою) кожен день та неодноразово пропонував, щоб позивачка з братом приїхали до нього, оскільки дуже за них хвилюється, а також фінансово їм допомагає. Натомість відповідач жодного разу не поцікавився чи вистачає коштів (доходу) у позивачки на утримання його сина, оскільки виплата аліментів зі смертю матері припинилася. Також позивачка вважає, що вона добре справляється зі своїми обов`язками, гарно виховує свого молодшого брата, дбає про його фізичний і моральний розвиток, братик завжди нагодований, охайно одягнений, завжди зроблені уроки, намагається забезпечити йому різноманітне дозвілля (прогулянки та різні поїздки, купівля цікавих настільних ігор, конструкторів тощо). Крім того, позивачка вважає, що вона достойна бути опікуном свого молодшого братика. Натомість відповідач жодним способом не бере участі у вихованні свого сина, жодним чином він не виконує своїх батьківських обов`язків, а тому його слід позбавити батьківських прав.

Відповідач ОСОБА_2 в судовому засіданні (в режимі відеоконференції) позовні вимоги не визнав та пояснив, що дитину він бачив шість років тому, оскільки його колишня дружина ОСОБА_4 останній рік та позивачка по справі перешкоджали відповідачу в спілкуванні зі своїм сином. Також відповідач пояснив, що він офіційно працевлаштований, а тому аліменти стягувались із його заробітної плати. Відповідач готовий забрати дитину на виховання і вважає, що може надати дитині належні умови і належне виховання. Вважає, що дитині буде краще із ним, як батьком дитини, ніж із сестрою дитини, а також той факт, що хлопчика має виховувати мужчина, а те, що його робота пов`язана з цілодобовою зайнятістю (постійними поїздками та відрядженнями), то його син буде у цей час із матір`ю відповідача, яка переїде жити до нього, щоб допомогти доглядати внука. Відтак відповідач просив у задоволенні позовних вимог відмовити та не позбавляти його батьківських прав, оскільки після закінчення воєнних дій буде більше спілкуватись із сином та буде виховувати його. Також проти задоволення клопотання позивачки про залишення без розгляду її позовної вимоги про збільшення розміру аліментів відповідач у судовому засіданні не заперечив.

Крім того, у надісланому до суду відзиві на позовну заяву відповідач покликався на те, що він не заперечує щодо задоволення позовної вимоги про збільшення розміру аліментів, а позовні вимоги щодо позбавлення батьківських прав та призначення опікуна вважає необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню, виходячи із вищенаведених мотивів.

Представник третьої особи (Служби у справах дітей Золочівської районної державної адміністрації) Бучко Наталія Романівна у судовому засіданні заявлені позовні вимоги підтримала повністю. Суду повідомила, що Служба у справах дітей вважає за доцільне позбавити батьківських прав ОСОБА_2 щодо його малолітнього сина ОСОБА_3 . Крім того, представник третьої особи розповіла, що позивачка належно зібрала пакет документів, що необхідний для встановлення опіки, а також Службою було проведено огляд житлових умов позивачки, де встановлено, що житлові умови хороші, у дитини є своя кімната. Під час огляду житла був присутній малолітній ОСОБА_5 , і відповідно представники Служби у справах дітей, поспілкувалися із ним. ОСОБА_5 розповів, як вони живуть разом із сестрою, як вона про нього піклується, а також повідомив про свої вподобання, хобі, захоплення тощо, на що у комісії склалось враження про дуже теплі родинні стосунки між братом та сестрою. На засіданні комісії позивачка повідомила аналогічні обставини про те, що і в судовому засіданні, а малолітній ОСОБА_5 чітко пояснив, що до батька не хоче, оскільки він його не знає, не пам`ятає, батько з ним не спілкується, жодних стосунків із ним не підтримує. ОСОБА_5 однозначно сказав, що хоче і надалі проживати разом із сестрою та бути під її опікою. Відповідач на засідання комісії не прибув. Окрім того факту, що він приїжджав у вересні 2021 року в Службу у справах дітей і спілкувався з одним із працівників, який в свою чергу справді порадив відповідачу налагоджувати стосунки із дитиною, ОСОБА_2 більше у Службу в справах дітей не звертався. Він не приїжджав і не телефонував, не звертався за консультацією. Він не зробив жодних спроб відновити стосунки із рідним сином. Навіть із того часу подання даної позовної заяви до суду відповідач не звернувся до Служби з проханням надати йому час на відновлення та налагодження стосунків із дитиною. Окрім того, відповідачу відомо, що він є єдиним законним представником дитини і крім нього ніхто не має вирішального права щодо дитини, мова йде про отримання спадщини, отримання допомоги, переведення дитини в іншу школу, підпис на медичних документах тощо, однак своїм батьківським обов`язком він нехтує. Власне ця бездіяльність ОСОБА_2 щодо свого сина може призвести до негативних наслідків. А тому, вислухавши ОСОБА_1 , вислухавши малолітнього ОСОБА_5 , проаналізувавши всі обставини, Служба у справах дітей Золочівського району прийшла до висновку, що ОСОБА_2 слід позбавити батьківських прав щодо його малолітнього сина, ОСОБА_3 , а позивачку ОСОБА_1 слід призначити опікуном дитини. Окрім того, представник третьої особи в судовому засіданні не заперечила проти задоволення клопотання позивачки про залишення без розгляду її позовної вимоги про збільшення розміру аліментів.

Заслухавши доводи учасників справи, дослідивши матеріали та з`ясувавши дійсні обставини справи, перевіривши їх доказами, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають до задоволення, виходячи із таких мотивів.

Так, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави (ч. 1 ст. 2 ЦПК України).

Відповідно частини третьої статті 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Як передбачено частиною першою статті 13 ЦПК України, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до статті 76 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються письмовими, речовими і електронними доказами, висновками експертів, показаннями свідків.

Згідно частини першої та другої статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Статтею 81 ЦПК України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Частинами п`ятою - сьомою статті 81 цього Кодексу передбачено, що докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом.

Судом встановлено, що малолітній ОСОБА_3 народився ІНФОРМАЦІЯ_4 в смт. Олесько Буського району Львівської області, батьками якого є ОСОБА_2 (відповідач у справі) та ОСОБА_4 , що підтверджується матеріалами справи (а.с. 9).

Позивачка ОСОБА_1 народилася ІНФОРМАЦІЯ_5 , матір`ю якої є ОСОБА_4 , а її батьком є ОСОБА_9 , що підтверджується матеріалами справи (а.с. 8).

Тобто, наведені обставини підтверджують те, що позивачка є рідною сестрою малолітнього ОСОБА_3 по материнській лінії.

07 жовтня 2016 року ОСОБА_4 зареєструвала шлюб із ОСОБА_6 , про що вбачається зі справи (а.с. 10).

Рішенням Буського районного суду Львівської області від 04.06.2015 року ухвалено стягувати із відповідача ОСОБА_2 на користь ОСОБА_4 аліменти на утримання сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 в розмірі ј частини від його заробітку (доходу) щомісячно, починаючи з 05.05.2015 року до досягнення сином повноліття, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Згідно Витягу із будинкової книги вбачається, що у житловому будинку АДРЕСА_1 зареєстровані: ОСОБА_1 (позивачка у справі) та ОСОБА_3 (а.с. 11-12).

Як слідує із довідки про доходи від 09.08.2021 року, виданої ОСОБА_1 , остання працює у ТзОВ «Полімед Захід» на посаді адміністратора та дохід її за період з 01.02.2021р. по 31.07.2021р. складає 39399,26 грн. (а.с. 13).

Згідно Довідки від 08.08.2021 року та характеристики на ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1 учня 6-го класу, останній є учнем Олеського опорного закладу загальної середньої освіти І-ІІІ ступенів Буської міської ради. ОСОБА_3 навчається в даному закладі з першого класу. Вихованням учня займалась мама і старша сестра. З батьком хлопчика педагоги не знайомі, оскільки він не брав участь у вихованні сина (а.с. 14-15, 43).

Як вбачається із Довідки-характеристики на ОСОБА_3 від 25.08.2021 року вих. №5/04 від 05.04.2022р., наданої ФОП ОСОБА_10 , яка працює психологом, що найбільш значимим та найбільш емоційно близьким членом сім`ї є його сестра ОСОБА_11 . Другим дорослим був виділений вітчим. При запитанні про батька ОСОБА_5 напружився, відповів, що його немає, уникав навідних запитань про нього, що може свідчити про високу тривожність та виникнення почуття небезпеки (а.с. 43).

При цьому, суд не бере до уваги письмову заяву ОСОБА_6 , посвідчену державним нотаріусом Шостої Львівської державної нотаріальної контори Кропельницькою Н.І. 04.01.2022р., оскільки це порушує права учасників процесу згідно ст. 43 ЦПК України, а саме сторони мають право ставити питання свідкам, а уданому випадку цього права вони позбавлені (а.с. 44).

Відповідно до Договору купівлі-продажу будинку від 27.04.2009 р. та Витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно ОСОБА_4 придбала житловий будинок АДРЕСА_1 . З даного договору вбачається, що продавцю, ОСОБА_12 та її сину, ОСОБА_13 покупець ОСОБА_4 погоджується надати кожному кімнату у будинку для проживання в ній пожиттєво (а.с. 75 - 76).

ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_4 померла, про що вбачається зі справи (а.с. 7).

Як вбачається зі складеного ОСОБА_4 заповіту від 06.08.2019 року, посвідченого секретарем Олеської селищної ради Грубрин С.М. та зареєстрованого в реєстрі за №59, що усе належне ОСОБА_4 на день смерті майно, остання заповіла в рівних частках своїм дітям: дочці ОСОБА_1 (позивачці у справі) та сину ОСОБА_3 (а.с. 77).

Згідно Витягу про реєстрацію в спадковому реєстрі №67151232, виданого 04.11.2021 р. приватним нотаріусом Золочівського району Львівської області Дячик А.В., вищевказані спадкоємці звернулися із заявами про прийняття спадщини після смерті спадкодавця ОСОБА_4 (а.с. 78).

Згідно довідки від 17.02.2022 р., виданої ОСОБА_2 встановлено, що останній зареєстрований по АДРЕСА_2 . За цією ж адресою зареєстрована також мати відповідача ОСОБА_14 , 1949 р.н. (а.с. 54).

Відповідно до довідки про доходи, виданої ОСОБА_2 16.02.2022 р. №97 вбачається, що останній працює у Виробничому підрозділі «Локомотивне депо Конотоп» Регіональної філії «Південно-Західна залізниця» АТ «Укрзалізниця» на посаді помічника машиніста електровоза, а його дохід за період із серпня 2021 року по січень 2022 року складає 121887,25 грн. (а.с. 55).

Характеристику на ОСОБА_2 видану із місця праці суд не бере до уваги, оскільки даний документ не містить дати, а тому суд не може встановити, коли вона була видана (а.с. 56).

Згідно характеристики на військовослужбовця військової частини 3022 солдата ОСОБА_2 , наданої від 31.03.2016 року (а.с. 53) вбачається, що за час проходження служби у військовій частині 3022, останній зарекомендував себе з позитивної сторони, був дисциплінований та користувався повагою в колективі. Проте вказана характеристика не стосується спірного періоду.

Допитаний у якості свідка неповнолітній ОСОБА_3 в присутності служби у справах дітей та педагога, суду повідомив про те, що він навчається в Олеській школі, де закінчив 6 клас і перейшов до 7 класу. Свідок проживає разом із сестрою ОСОБА_11 (позивачка у справі) в с. Олесько Золочівського району. Із батьком (відповідач у справі) у нього погані відносини, оскільки він з ним не спілкується, а 6-7 років тому він бачив свого батька, який поїхав і нас покинув. Зокрема два тижні свідок перебував у батька в Сумській області, але йому в батька не сподобалось, оскільки він з ним не спілкувався, не приділяв йому уваги, хіба що бабця. Останнім часом батько йому не телефонує, не цікавиться, нічого не дарує та не вітає. Свідок спілкувався із батьком лише три рази всього, востаннє восени 2021 року. Також свідок повідомив, що хоче надалі проживати із сестрою ОСОБА_11 , яка ним опікується, а з батьком не хоче бути.

Свідок ОСОБА_15 суду повідомила, що вона є класним керівником ОСОБА_5 . Вона була знайома із матір`ю дитини, якій допомагали школою у лікуванні. Натомість відомості про батька дитини - порожні. Також свідок його ніколи не бачила, він нічим про сина не цікавиться, ніколи не телефонував у школу, хоча школа має власний сайт в інтернеті з контактами. Під час лікування мами ОСОБА_5 та після її смерті, життям дитини займається виключно його старша сестра ОСОБА_11 (позивачка у справі), завдяки якій дитина має усе необхідне для життя, охайний, доглянутий та успішно навчається (найнижча оцінка - 8 балів). Також свідку відомо, що ОСОБА_5 важко переніс смерть матері, сестра довго займалась із ним у психологів.

Свідок ОСОБА_16 суду повідомила, що є хресною матір`ю позивачки, із якою свідок підтримує відносини, допомагала у лікуванні її матері. ОСОБА_11 проживає разом із ОСОБА_5 і дбає за нього та забезпечує усім. Про батька дитини (відповідача у справі) свідок чула лише три рази, зокрема, коли відповідач перший раз зателефонував з приводу повернення йому аліментів, надання позивачці опікунських прав на дитину, а також коли відповідач телефонував із погрозами, що віддасть сина в інтернат і погрожував також позивачці. Від початку війни і до цього часу жодних дзвінків від батька дитини не було, а також свідку відомо про те, що батько дитини будь-яких кроків щодо налагодження контакту із сином не робив.

Свідок ОСОБА_17 суду повідомив, що проживає в с. Олесько, де 6-7 років тому назад по сусідству із ним проживав відповідач ОСОБА_2 , який протягом двох років жив разом із дружиною ОСОБА_18 та дітьми: ОСОБА_11 і ОСОБА_5 . Свідок характеризує відповідача негативно, оскільки коли свідок прийшов на іменини сина відповідача, останній втік з хати, приїжджав додому один раз на два тижні, а коли його дружина (мама ОСОБА_5 ) захворіла, відповідач покинув їх, і з того часу свідок його не бачив. Також свідку відомо, що вихованням ОСОБА_5 займається його сестра ОСОБА_11 , а відповідач погрожував їй.

Свідок ОСОБА_14 суду повідомила, що є матір`ю відповідача по справі та проживає із ним окремо. При цьому свідок вважає, що саме батько повинен забрати свою дитину та виховувати її. Свідок зауважила, що вони із сином не знали про смерть його колишньої дружини ОСОБА_18 , а довідались через те, що повернулись аліменти, телефонуючи та цікавившись цим. Син свідка (відповідач) працює помічником машиніста та періодично їздить у цілодобові відрядження, але він платить аліменти, про дитину не забув і має намір забрати сина. Протягом останнього року з дитиною не спілкувались, оскільки ОСОБА_5 не має свого телефону. Також свідок повідомила, що онук приїздив до них, коли йому було 7 років.

Свідок ОСОБА_19 суду повідомила, що є рідною сестрою відповідача, яка охарактеризувала його, як дуже порядну та чесну людину. Свідок вважає, що дітей повинні виховувати рідні батьки, а позовна заява є дуже спотворена, оскільки її брат не кидав дитину, яка є його єдиним рідним сином. Також брат після розлучення не мав можливості з дитиною спілкуватись, але сплачував аліменти. У серпні 2021 року йому повернулись аліменти, а після з`ясування цього він довідався про смерть ОСОБА_18 . Крім того свідок повідомила, якщо суд залишить відповідачу його батьківські права, то виховувати ОСОБА_5 буде його бабця. Також свідок повідомила, що ОСОБА_5 боїться їхати до них, оскільки брат віддасть його в сиротинець.

Свідок ОСОБА_20 суду повідомив, що є чоловіком рідної сестри відповідача (швагро), якого він знає протягом останніх п`ятнадцяти років і характеризує його виключно із позитивної сторони. У відповідача не склались відносини із колишньою дружиною ОСОБА_18 та її донькою ОСОБА_11 (позивачка у справі). Про смерть ОСОБА_18 відповідач довідався, коли повернулися аліменти. Відповідач працював на ЖД, їздив у відрядження не більше, як на дві доби. Також свідок вважає, що дитину потрібно віддати батьку, який має своє житло, постійний дохід, а дитина зможе отримати нормальну освіту, але щодо вищої потрібно подумати. Крім того свідок повідомив, що відповідач намагався налагодити спілкування із сином, але будь-які деталі свідку невідомі.

Вищенаведені фактичні обставини безспірно свідчать про те, що відповідач ОСОБА_2 протягом тривалого часу ухиляється від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини, а протягом останнього року, зокрема від моменту смерті його колишньої дружини ОСОБА_4 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 , перестав сплачувати аліменти на утримання сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , і не надає сину жодної матеріальної допомоги, що підтвердили в судовому засіданні свідки зі сторони позивачки, а також не було спростовано самим же відповідачем і допитаними свідками із його сторони.

Відповідно до статті 3 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом.

Згідно статті 18 Конвенції про права дитини батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування.

Згідно до ч. 2 ст. 27 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка є частиною національного законодавства України, батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Батьки зобов`язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім`ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини. Батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток (ч. 1, ч. 2 ст. 15 Сімейного кодексу України).

Статтею 150 Сімейного Кодексу України передбачено, що батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної освіти, готувати її до самостійного життя.

Здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності (ч. 1 ст. 155 СК України).

У відповідності з вимогами п. 2 ч. 1 ст. 164 Сімейного кодексу України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини.

Мати, батько можуть бути позбавлені батьківських прав щодо усіх своїх дітей або когось із них (ч. 3 ст. 164 СК України).

Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України у пункті 15 Постанови від 30 березня 2007 року №3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» позбавлення батьківських прав є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей; ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.

Практика Європейського суду з прав людини свідчить про те, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага (рішення у справі Olsson v. Sweden (№ 2), від 27 листопада 1992 року, Серія A, № 250, ст. 35 - 36, п. 90) і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків. Зокрема, стаття 8 Конвенції не надає батькам права вживати заходів, які можуть зашкодити здоров`ю чи розвитку дитини (рішення від 07 грудня 2006 року у справі "Хант проти України").

Відповідно до частини четвертої та п`ятої статті 19 Сімейного кодексу України при розгляді судом спорів щодо участі одного з батьків у вихованні дитини, місця проживання дитини, виселення дитини, зняття дитини з реєстрації місця проживання, визнання дитини такою, що втратила право користування житловим приміщенням, позбавлення та поновлення батьківських прав, побачення з дитиною матері, батька, які позбавлені батьківських прав, відібрання дитини від особи, яка тримає її у себе не на підставі закону або рішення суду, управління батьками майном дитини, скасування усиновлення та визнання його недійсним обов`язковою є участь органу опіки та піклування, представленого належною юридичною особою. Орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи. Суд може не погодитися з висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини (ч. 6 ст. 19 СК України).

Як убачається із Висновку органу опіки та піклування (засідання комісії Золочівської районної державної адміністрації від 13.05.2022), що ним визнано доцільним позбавити батьківських прав відповідача ОСОБА_2 відносно сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с. 79).

Крім того, як вбачається із безпосередньо дослідженого в ході судового розгляду цієї справи аудіозапису розмови між відповідачем ОСОБА_2 та його сином ОСОБА_3 і позивачкою ОСОБА_1 , що відповідач під час телефонної розмови з ними погрожував позивачці та лякав дитину інтернатом (а.с. 42).

Таким чином, суд вважає, що відповідачем, який самоусунувся від виконання обов`язків щодо виховання та розвитку свого сина, порушено право останнього на належне батьківське виховання.

Вказані обставини, які відповідачем заперечувались виключно із тих підстав, що йому перешкоджали у виконанні своїх батьківських обов`язків суд не може взяти до уваги, оскільки ним не надано жодного належного і допустимого доказу на підтвердження зазначених обставин. Доводи ОСОБА_2 про те, що він належно сплачував аліменти на утримання сина до моменту смерті колишньої дружини, після чого аліменти повернулись, на думку суду, не перешкоджало йому надалі здійснювати матеріальне утримання ним своєї дитини, чого ним не зроблено та цього відповідач у ході розгляду вказаної справи не заперечував. Також суд вважає безпідставними доводи відповідача про те, що після закінчення воєнних дій він буде більше спілкуватись із сином та буде виховувати його, оскільки такі доводи не є виправданими та суперечать інтересам дитини.

Інші доводи відповідача не заслуговують на увагу, оскільки не знайшли свого підтвердження в судовому засіданні та спростовуються дослідженими судом доказами.

Згідно з усталеною практикою Європейського суду з прав людини, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свободзобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення («Серявін та інші проти України» (Seryavin and Others v. Ukraine) від 10 лютого 2010 року, заява №4909/04).

Таким чином, судом встановлено, що відповідач свідомо самоусунувся від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини, а саме: не виконує обов`язку щодо виховання дитини, свідомо нехтує ним, не спілкується з дитиною, не виявляє жодного інтересу до її внутрішнього світу, не надає матеріальної допомоги на його утримання та не створює умов для його фізичного, духовного, морального розвитку.

При цьому, суд бере до уваги, що вказані обставини існують тривалий час, за який у відповідача була можливість змінити своє ставлення до виховання дитини. Однак, відповідач цього не зробив, що свідчить про стійкий та усвідомлений характер його ухилення від виконання своїх батьківських обов`язків.

Відтак, ураховуючи наведені вище встановлені фактичні обставини та зміст спірних правовідносин, суд приходить до висновку про задоволення позовної вимоги про позбавлення відповідача батьківських прав щодо його неповнолітнього сина, оскільки факт ухилення відповідача від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини, є підставою для позбавлення батьківських прав відповідача ОСОБА_2 відносно його неповнолітнього сина - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Щодо позовної вимоги про призначення позивачки опікуном неповнолітнього ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , суд виходить із наступного.

Так, опіка та піклування встановлюються з метою забезпечення особистих немайнових і майнових прав та інтересів малолітніх, неповнолітніх осіб, а також повнолітніх осіб, які за станом здоров`я не можуть самостійно здійснювати свої права і виконувати обов`язки (ч. 1 ст. 55 ЦК України).

Опіка встановлюється над малолітніми особами, які є сиротами або позбавлені батьківського піклування, та фізичними особами, які визнані недієздатними (ч. 1 ст. 58 ЦК України).

Піклування встановлюється над неповнолітніми особами, які є сиротами або позбавлені батьківського піклування, та фізичними особами, цивільна дієздатність яких обмежена (ч. 1 ст. 59 ЦК України).

У відповідності до ч. 3 ст. 60 ЦК України суд встановлює опіку над малолітньою особою, якщо при розгляді справи буде встановлено, що вона позбавлена батьківського піклування, і призначає опікуна за поданням органу опіки та піклування.

Відповідно до вимог ч. 2, ч. 3, ч. 4 ст. 63 ЦК України опікуном або піклувальником може бути лише фізична особа з повною цивільною дієздатністю; фізична особа може бути призначена опікуном або піклувальником лише за її письмовою заявою; опікун або піклувальник призначається переважно з осіб, які перебувають у сімейних, родинних відносинах з підопічним, з урахуванням особистих стосунків між ними, можливості особи виконувати обов`язки опікуна чи піклувальника.

Суд встановлює опіку над малолітньою особою, якщо при розгляді справи буде встановлено, що вона позбавлена батьківського піклування, і призначає опікуна за поданням органу опіки та піклування. Суд встановлює піклування над неповнолітньою особою, якщо при розгляді справи буде встановлено, що вона позбавлена батьківського піклування, і призначає піклувальника за поданням органу опіки та піклування (ч. 3, ч. 4 ст. 60 СК України).

Як убачається із Висновку органу опіки та піклування (засідання комісії Золочівської районної державної адміністрації від 13.05.2022), що ним визнано доцільним призначити позивачку ОСОБА_1 опікуном над дитиною ( ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ), про що вбачається зі справи (а.с. 79).

При цьому, передбачених статтею 64 ЦК України обставин, з урахуванням яких позивачка не може бути опікуном, судом не встановлено, а тому приходить до висновку про задоволення позовної вимоги щодо призначення позивачки ОСОБА_1 опікуном неповнолітнього ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Крім того, суд вважає, що задоволенню підлягає заявлене позивачкою та її представником в судовому засіданні клопотання про залишення без розгляду позовної вимоги щодо збільшення розміру аліментів щодо збільшення розміру аліментів та зміни способу їх утримання, а саме: стягнути із відповідача ОСОБА_2 аліменти на користь неповнолітнього ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 у твердій грошовій сумі у розмірі 3000,00 гривень щомісячно і до досягнення дитиною вісімнадцяти років, ураховуючи принцип диспозитивності цивільного судочинства, а також приписи ст. 13, ст. 43, ст. 257 ЦПК України.

Окрім того, згідно статті 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: на професійну правничу допомогу; пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду.

Відповідно до частин першої та другої статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Частиною восьмою статті 141 ЦПК України визначено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.

Згідно частини третьої статті 137 ЦПК України для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Склад витрат, пов`язаних з оплатою за надання професійної правничої допомоги, входить до предмету доказування у справі, що свідчить про те, що такі витрати повинні бути обґрунтовані належними та допустимими доказами.

При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує ЄСПЛ, присуджуючи судові витрат на підставістатті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Зокрема, у рішеннях від 12 жовтня 2006 року у справі «Двойних проти України» (пункт 80), від 10 грудня 2009 року у справі «Гімайдуліна і інших проти України» (пункти 34-36), від 23 січня 2014 року у справі «East/West Alliance Limited» проти України», від 26 лютого 2015 року у справі «Баришевський проти України» (пункт 95) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим.

У рішенні ЄСПЛ від 28 листопада 2002 року в справі «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.

Так до позовної заяви від 20.12.2021 року позивачкою ОСОБА_1 було долучено попередній розрахунок витрат на правову допомогу по справі за її позовом до ОСОБА_2 про позбавлення його батьківських прав, призначення опікуна та збільшення розміру аліментів на загальну суму 6500,00 грн., що витратами на правову допомогу (а.с. 17).

В підтвердження заявлених вимог позивачкою до вищевказаної позовної заяви 20.12.2021 року долучено Договір про надання правової допомоги та здійснення представництва від 09.08.2021 року, в силу якого адвокат Сукмановська Наталія Степанівна зобов`язується представляти інтереси ОСОБА_1 в судах та усіх органах влади щодо захисту прав останньої.

У заявленому представником позивачки - адвокатом Сукмановською Н.С. до початку судових дебатів клопотанні про долучення документів були долучені докази, що підтверджують витрати на професійну правничу допомогу (надійшло до суду 28.06.2022), яке подане із дотриманням приписів частини восьмої статті 141 ЦПК України, на підтвердження витрат на професійну правничу допомогу в розмірі 6700,00 грн., долучено Додаток №1 до цього Договору, в силу якого вищевказані сторони за цим Договором узгодили суму гонорару адвоката у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про позбавлення батьківських прав, призначення опікуна та збільшення розміру аліментів, що становить: 500 грн. за консультацію; 5000 грн. за вивчення матеріалів справи, підготовку та подання позовної заяви; 1000-1600 грн. за кожне судове засідання за участю адвоката; 1000-1500 грн. за вивчення додаткових документів. Також надано Акт виконаних робіт від 20.12.2021 року, яким підтверджено надання адвокатом послуг позивачці на суму 5500,00 грн. (консультація, підготовка та подання позовної заяви), а також Акт виконаних робіт від 12.04.2022 року, яким підтверджено надання адвокатом послуг позивачці на суму 1200,00 грн. (участь адвоката в судовому засіданні). Крім того, представником позивачки долучені три квитанції про здійснення позивачкою оплати вищевказаних сум за надання їй правової допомоги.

Відтак, суд вважає, що позивачкою доведено понесення нею витрат за надання професійної правничої допомоги на загальну суму 6700,00 грн., але зважаючи на заявлені в судовому засіданні стороною позивача вимогу про стягнення цих витрат у розмірі попереднього розрахунку в сумі 6500,00 грн., а також принцип диспозитивності цивільного судочинства і приписи частини першої статті 13 ЦПК України (суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу та в межах заявлених нею вимог), а тому із відповідача на користь позивачки слід стягнути витрати на професійну правничу допомогу в сумі 6500, 00 грн., що підтверджено вищевказаними доказами, які є належними та допустимими.

Також, у відповідності до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Оскільки позивачка при поданні позову до суду звільнена від сплати судового збору, а тому враховуючи задоволення цього позову в частині двох немайнових вимог, де судовий збір становитиме 1816,00 грн. (0,4х2270х2), який слід стягнути з відповідача на користь держави.

Ураховуючи викладене, та керуючись статтями ст.ст. 2, 4, 10, 12, 13, 43, 76-80, 81, 82, 89, 133, 137, 141, 257, 259, 260, 263, 264, 265, 268, 273, 274, 279, 280, 354 ЦПК України суд, -

у х в а л и в:

Позовні вимоги про збільшення розміру аліментів та зміни способу їх утримання, а саме: стягнення з ОСОБА_2 аліментів на користь неповнолітнього ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 у твердій грошовій сумі у розмірі 3 000,00 гривень щомісячно і до досягнення вісімнадцяти років, - залишити без розгляду.

Позовні вимоги задовільнити повністю.

Позбавити ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , зареєстрованого та мешканця АДРЕСА_2 батьківських прав відносно його неповнолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Призначити ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_7 , мешканку АДРЕСА_1 опікуном неповнолітнього ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Стягнути із ОСОБА_2 судовий збір на користь держави в сумі 1816,00 гривень.

Стягнути із ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 6 500,00 грн. (шість тисяч п`ятсот гривень 00 копійок).

Рішення суду може бути оскаржене в апеляційному порядку до Львівського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги через Буський районний суд Львівської області.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення повного тексту рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Учасники справи:

Позивачка: ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_7 , РНОКПП НОМЕР_1 , АДРЕСА_1 ).

Представник позивачки - адвокат Сукмановська Наталія Степанівна ( АДРЕСА_3 ).

Відповідач: ОСОБА_2 , ( ІНФОРМАЦІЯ_6 , РНОКПП НОМЕР_2 , АДРЕСА_2 ).

Представник Служби у справах дітей Золочівської РДА Бучко Наталія Романівна (м. Золочів, вул. Чорновола, 3, Львівської області).

Повний текст рішення виготовлено 08.07.2022 року

Суддя: І. Б. Кос