Головуючий у І інстанції Петришин Н.М.
Провадження № 22-з/824/402/2022 Доповідач у 2 інстанції Матвієнко Ю.О.
23 червня 2022 року м. Київ
Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
Головуючого судді: Матвієнко Ю.О.,
суддів: Мельника Я.С., Гуля В.В.,
при секретарі: Ковтун М.В.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві заяви ОСОБА_1 про ухвалення додаткового рішення щодо розподілу судових витрат у справі за позовом ОСОБА_1 до Товариства з додатковою відповідальністю «Бровари-Молоко» про стягнення інфляційних втрат та 3% річних за порушення (прострочення) виконання грошового зобов`язання в частині розгляду апеляційних скарг ОСОБА_1 на рішення Броварського міськрайонного суду Київської області від 06 жовтня 2021 року та додаткове рішення Броварського міськрайонного суду Київської області від 03 листопада 2021 року,
У березні 2021 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ТзДВ «Бровари-Молоко» про стягнення інфляційних втрат та 3% річних за порушення (прострочення) виконання грошового зобов`язання та просив про його задоволення, посилаючись на те, що рішенням Броварського міськрайонного суду Київської області від 22 червня 2016 року по справі за його позовом до ТзДВ «Бровари-Молоко» про стягнення заборгованості за договором та за зустрічним позовом ТзДВ «Бровари-Молоко» до нього про визнання правочину удаваним, було стягнуто з товариства на його, ОСОБА_1 , користь заборгованість за договором про надання поворотної фінансової допомоги у розмірі 1 140 000,00 грн.
Постановою Верховного Суду від 05 вересня 2018 року вищевказане рішення суду в частині стягнення заборгованості за договором про надання поворотної фінансової допомоги в сумі 1 140 000,00 грн. залишено без змін.
Разоміз тим, рішення суду про стягнення заборгованості відповідачем належним чином не виконується і сума заборгованості у повному обсязі ним не погашена.
Оскільки неповернення відповідачем позивачу заборгованості у розмірі 425 456,82 грн. є простроченням виконання грошового зобов`язання, позивач просив суд на підставі положень ст. 625 ЦК України стягнути на його користь з відповідача за період з 06 лютого 2020 року до моменту прийняття судом рішення у справі інфляційні втрати, які на день подання позовної заяви становили 28 572 грн. 90 коп. та три проценти річних від простроченої суми в розмірі 16 234 грн. 06 коп.
Рішенням Броварського міськрайонного суду Київської області від 06 жовтня 2021 року позов ОСОБА_1 задоволено частково.

Стягнуто з Товариства з додатковою відповідальністю «Бровари-Молоко» на користь ОСОБА_1 за прострочення виконання зобов`язання за договором № 01/06 про надання поворотної фінансової допомоги від 01 червня 2015 року за період з 06 лютого 2020 року по 23 березня 2021 року інфляційні втрати у розмірі 28 572 (двадцять вісім тисяч п`ятсот сімдесят дві) гривні 90 копійок та три проценти річних від простроченої суми 16 234 (шістнадцять тисяч двісті тридцять чотири) гривні 06 копійок, що в загальному складає 44 806 (сорок чотири тисячі вісімсот шість) гривень 96 копійок та судовий збір у розмірі 908 гривень.

У задоволенні інших позовних вимог відмовлено.

Додатковим рішенням Броварського міськрайонного суду Київської області від 03 листопада 2021 року заяву ОСОБА_1 про ухвалення додаткового рішення задоволено частково.

Ухвалено у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Товариства з додатковою відповідальністю «Бровари-Молоко»про стягнення інфляційних втрат та 3% річних за порушення (прострочення) виконання грошового зобов`язання додаткове рішення, яким вирішено питання про стягнення витрат на професійну правничу допомогу.

Стягнуто із Товариства з додатковою відповідальністю «Бровари-Молоко» на користь ОСОБА_1 витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 7 000 (сім тисяч) грн.

Не погоджуючись з рішенням та додатковим рішенням в частині відмови у задоволенні вимог, позивач ОСОБА_1 подав на них апеляційні скарги.

У апеляційній скарзі на рішення суду позивач посилався на те, що суд стягнув інфляційні втрати та 3% річних за період з 06 лютого 2020 року по день подання позовної заяви - 23 березня 2021 року, тоді як він у позовній заяві просив стягнути вищевказані суми по день ухвалення судом рішення. Суд першої інстанції, встановивши обставини справи, які не заперечуються апелянтом, прийшов до мотивованого висновку, що відповідач ТзДВ "Бровари-Молоко" має грошове зобов`язання перед позивачем, що підтверджується рішенням Броварського міськрайонного суду Київської області від 22 червня 2016 року, тому у зв`язку із порушенням ним вказаного грошового зобов`язання у позивача виникло право на застосування наслідків такого порушення відповідно до положень ч. 2 ст. 625 ЦК України. При цьому, суд обґрунтовано вважає, що позовні вимоги позивача про стягнення з ТзДВ "Бровари-Молоко" на його користь інфляційних втрат і трьох процентів річних від простроченої суми за весь час прострочення виконання ним встановленого рішенням суду грошового зобов`язання ґрунтуються на вимогах закону та підлягають задоволенню в межах заявлених позовних вимог. Натомість, стосовно вимоги позивача про стягнення інфляційних втрат та трьох процентів річних від простроченої суми на момент прийняття судом рішення суд безпідставно відмовив,посилаючись на приписи ч. 1 ст. 13 ЦПК України, зазначивши, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, в межах заявлених нею вимог і на підставі поданих або витребуваних доказів, з тих підстав, що позивачем не надано розрахунків інфляційних втрат та 3% річних від простроченої суми у період із 24 березня 2021 року і до моменту прийняття судом рішення та неподання ним заяви про збільшення розміру позовних вимог.

Враховуючи викладене, позивач просив апеляційний суд рішення Броварського міськрайонного суду Київської області від 06 жовтня 2021 року змінити в частині визначених до стягнення сум, стягнувши з ТзДВ «Бровари-Молоко» на його користь за період з 06 лютого 2020 року по 06 жовтня 2021 року інфляційні втрати на суму 49 954,98 грн. та 3% річних на суму 22 743,37 грн., а всього 72 698,35 грн.

У апеляційній скарзі на додаткове рішення Броварського міськрайонного суду Київської області від 03 листопада 2021 року позивач посилався на незаконність додаткового рішення, у якому суд за відсутності будь-яких визначених цивільним процесуальним законодавством підстав, удвічі зменшив компенсацію понесених позивачем судових витрат на професійну правничу допомогу, на яку він має законне право, оскільки такі витрати чітко обґрунтовані, підтверджені відповідними доказами, які своєчасно подані до суду, а відповідач при цьому не заперечив і не довів неспівмірність таких витрат.

Враховуючи викладене, позивач просив апеляційний суд змінити додаткове рішення Броварського міськрайонного суду Київської області від 03 листопада 2021 року у справі №361/2629/21 про розподіл судових витрат, понесених ним, ОСОБА_1 , у зв`язку із розглядом справи в суді першої інстанції, задовольнивши у повному обсязі заяву представниці позивача ОСОБА_1 адвокатки Музичко Р.В. про ухвалення додаткового рішення у справі №361/2629/21 щодо розподілу судових витрат, зокрема витрат, пов`язаних з розглядом справи, та стягнути з ТзДВ "Бровари-Молоко" на користь ОСОБА_1 понесені ним судові витрати у зв`язку із розглядом справи № 361/2629/21 в суді першої інстанції на професійну правничу допомогу у розмірі 14 600,00 грн.

Постановою Київського апеляційного суду від 22 лютого 2022 року апеляційні скарги ОСОБА_1 задоволено.

Рішення Броварського міськрайонного суду Київської області від 06 жовтня 2021 року змінено в частині визначених до стягнення сум та періоду стягнення цих сум, із зазначенням у рішенні про стягнення з Товариства з додатковою відповідальністю «Бровари-Молоко» на користь ОСОБА_1 за прострочення виконання зобов`язання за договором № 01/06 про надання поворотної фінансової допомоги від 01 червня 2015 року за період з 06 лютого 2020 року по 06 жовтня 2021 року інфляційних втрат у розмірі 49 954 грн. 98 коп. та 3% річних на суму 22 743 грн. 37 коп., а всього 72 698 грн. 35 коп.

Додаткове рішення Броварського міськрайонного суду Київської області від 03 листопада 2021 року змінено в частині розміру витрат на професійну правничу допомогу, із зазначенням у додатковому рішенні про стягнення з Товариства з додатковою відповідальністю «Бровари-Молоко» на користь ОСОБА_1 витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 14 600 грн. 00 коп.

26 травня 2022 року до апеляційного суду надійшли заяви ОСОБА_1 про ухвалення додаткового рішення щодо розподілу судових витрат в частині розгляду апеляційних скарг ОСОБА_1 на рішення Броварського міськрайонного суду Київської області від 06 жовтня 2021 року та додаткове рішення Броварського міськрайонного суду Київської області від 03 листопада 2021 року.

Заявник у вищевказаних заявах посилався на те, що апеляційним судом при ухваленні постанови від 22 лютого 2022 року про задоволення його апеляційних скарг, не було вирішено питання про розподіл судових витрат, що є підставою для ухвалення додаткового рішення згідно вимог ст. 270 ЦПК України. Зважаючи на те, що рішення апеляційним судом ухвалене на користь позивача, стягненню на його користь з відповідача підлягають витрати у вигляді сплаченого за подачу апеляційної скарги на рішення суду судового збору у розмірі 1 362,00 грн. та витрат за надану правничу допомогу на загальну суму 16 000,00 грн. (12 000,00 грн. в частині розгляду апеляційної скарги на рішення суду та 4 000,00 грн. в частині розгляду апеляційної скарги на додаткове рішення суду).

Колегія суддів, дослідивши матеріали справи та обговоривши доводи заяв ОСОБА_1 про ухвалення додаткового рішення для вирішення питання про розподіл судових витрат, дійшла висновку про їх задоволення, виходячи з наступного.

За змістом п. 3 ч. 1 та ч. 2 ст. 270 ЦПК України суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо судом не вирішено питання про судові витрати. Заяву про ухвалення додаткового рішення може бути подано до закінчення строку на виконання рішення.

Згідно з вимогами ч.1 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Згідно ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Відповідно до п. 35 Постанови Пленуму Вищого Спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 17 жовтня 2014 року № 10 "Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах" вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд має враховувати положення статті 88 ЦПК та керуватися тим, що стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати.

Оскільки позивачем ОСОБА_1 при подачі апеляційної скарги на рішення Броварського міськрайонного суду Київської області від 06 жовтня 2021 року сплачено судовий збір у розмірі 1 362 грн. 00 коп. (а.с.131), а судове рішення апеляційним судом ухвалено на його користь, підлягають стягненню на користь ОСОБА_1 і понесені ним по справі витрати по сплаті судового збору у вищевказаному розмірі.

Щодо заяв ОСОБА_1 в частині стягнення на його користь з ТДВ «Бровари-Молоко» витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 16 000 грн. 00 коп., колегія суддів зазначає наступне.

Згідно зі статтею 15 ЦПК України учасники справи мають право користуватися правничою допомогою. Представництво у суді як вид правничої допомоги здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом. Безоплатна правнича допомога надається в порядку, встановленому законом, що регулює надання безоплатної правничої допомоги.

Однією з основних засад (принципів) цивільного судочинства є відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення (пункт 12 частини третьої статті 2 ЦПК України).

Згідно з вимогами ч.1 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Відповідно до п. 1 ч. 3 ст. 133 ЦПК України до витрат, пов`язаних з розглядом справи, в тому числі належать витрати на професійну правничу допомогу.

Згідно з положеннями ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат:

1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Згідно ч.8 ст.141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.

Таким чином, витрати на правову допомогу мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат, є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.

Якщо стороною буде документально доведено, що нею понесено витрати на правову допомогу, а саме: надано договір на правову допомогу, акт приймання-передачі наданих послуг, платіжні документи про оплату таких послуг, розрахунок таких витрат, то у суду відсутні підстави для відмови у стягненні таких витрат стороні, на користь якої ухвалено судове рішення.

Такої ж думки дотримується Верховний суд у постановах від 13 червня 2018 року по справі № 757/47925/15-ц та від 19 вересня 2018 року по справі № 361/6253/16-ц.

До заяв позивача про ухвалення додаткового рішення долучено копію договору №57/21 про надання правової допомоги від 25 жовтня 2021 року (а.с.177-179), копії платіжного доручення та квитанції від 20 травня 2022 року про сплату ОСОБА_1 за надану правову допомогу 12 000,00 грн. (а.с.180, 181), копію акту про надання правової допомоги від 23 травня 2022 року, у якому зазначено, які саме послуги отримав позивач від свого адвоката (а.с.182), копії платіжного доручення та квитанції від 20 травня 2022 року про сплату ОСОБА_1 за надану правову допомогу 4 000,00 грн. (а.с.194-195), копію акту про надання правової допомоги від 23 травня 2022 року, у якому зазначено, які саме послуги отримав позивач від свого адвоката (а.с.196).

Таким чином, заявником подано до суду належні та допустимі докази на підтвердження факту понесення ним витрат на надання правничої допомоги.

При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує ЄСПЛ, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Зокрема, у рішеннях від 12 жовтня 2006 року у справі «Двойних проти України» (пункт 80), від 10 грудня 2009 року у справі «Гімайдуліна і інших проти України» (пункти 34-36), від 23 січня 2014 року у справі «East/WestAlliance Limited» проти України», від 26 лютого 2015 року у справі «Баришевський проти України» (пункт 95) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим.

Враховуючи те, що судове рішення апеляційним судом ухвалено на користь позивача, а ним по справі понесено судові витрати у вигляді витрат на правничу допомогу, що підтверджується належними, допустимими та достовірними доказами, неспростованими відповідачем, вимога представника позивача про стягнення цих витрат є обґрунтованою.

Враховуючи складність справи та виконані роботи, принципи співмірності та розумності судових витрат, зважаючи на відсутність клопотання іншої сторони про зменшення розміру витрат, понесених позивачем на правову допомогу, апеляційний суд дійшов висновку про необхідність стягнення на користь позивача з відповідача витрат на правничу допомогу у визначеному ним розмірі - 16 000,00 грн., задовольнивши, таким чином, заяви ОСОБА_1 про ухвалення додаткового рішення у повному обсязі, як у частині стягнення судового збору, так і у частині стягнення витрат на правову допомогу.

Керуючись ст.ст. 133, 141, 270 ЦПК України, Київський апеляційний суд в складі колегії суддів

П О С Т А Н О В И В :

Заяви ОСОБА_1 про ухвалення додаткового рішення - задовольнити.

Ухвалити по справі додаткову постанову, якою стягнути з Товариства з додатковою відповідальністю «Бровари-Молоко»на користь ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 1 362 грн. 00 коп. та витрати за професійну правничу допомогу у розмірі 16 000 грн. 00 коп.

На додаткове рішення може бути подано скаргу.

Головуючий:

Судді: