Номер провадження: 22-ц/813/7187/22
Справа № 521/3244/22
Головуючий у першій інстанції Громік Д.Д.
Доповідач Заїкін А. П.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17.11.2022 року м. Одеса

Єдиний унікальний номер судової справи: 521/3244/22

Номер провадження: 22-ц/813/7187/22

Одеський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

- головуючого судді Заїкіна А.П. (суддя доповідач),

- суддів Князюка О.В., Таварткіладзе О.М.,

за участю секретаря судового засідання Зеніної М.О.,

учасники справи:

- позивач ОСОБА_1 ,

- відповідач Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Еліт фінанс»,

- третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору - приватний виконавець виконавчого округу Одеської області Хлєбников Олександр Володимирович,

розглянув у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Еліт фінанс», третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору - приватний виконавець виконавчого округу Одеської області Хлєбников Олександр Володимирович, про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, за апеляційною скаргою адвоката Приміча Дениса Володимировича, діючого від імені ОСОБА_1 , на додаткове рішення Малиновського районного суду м. Одеси, ухвалене у складі судді Громіка Д.Д. 03 червня 2022 року,

встановив:

2. Описова частина

2.1Короткий зміст заяви

У лютому 2022 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія Еліт фінанс», третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору - Приватний виконавець виконавчого округу Одеської області Хлєбников Олександр Володимирович, про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню (а. с. 1 9).

Заочним рішенням Малиновського районного суду м. Одеси від 24 травня 2022 року задоволено вищевказані позовні вимоги ОСОБА_1 ..

Визнано таким, що не підлягає виконанню виконавчий напис від 07 червня 2021 року вчинений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Остапенком Євгеном Михайловичем, зареєстрований в реєстрі за № 103356, про стягнення з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «ЕЛІТ ФІНАНС» не виплаченої у строк заборгованості за кредитним договором № 500323117 від 23 листопада 2012 року, укладеним між ОСОБА_1 та AT «Альфа-Банк» (а. с. 38 41 зворотна сторона).

У травні 2022 року адвокат Приміч Д.В., діючий в інтересах ОСОБА_1 , звернувся до суду із заявою про ухвалення додаткового рішення, в якій просить стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «ЕЛІТ ФІНАНС» на користь ОСОБА_1 суму витрат на правничу допомогу у розмірі 10 172,10 грн..

Заява про ухвалення додаткового рішення обґрунтована тим, щопозивачем понесені витрати, пов`язані з розглядом справи, що підтверджується матеріалами справи, а саме - відповідно до Додаткової угоди № 1 від 25.05.2022 року до договору про надання правової допомоги 17/21 від 26.11.2021 року, ОСОБА_1 за надання правової допомоги у справі № 521/3244/22 зобов`язується впродовж 1 (одного) року, з моменту набрання сили рішення Малиновського районного суду м. Одеси по справі № 521/3244/22, але не пізніше 25.07.2023 року, перерахувати на рахунок АБ «Дениса Приміча» за юридичні послуги суму в розмірі - 10 172,10 грн..

25.04.2022року між Сторонами договору було підписано акт виконаних робіт, відповідно до якого АБ «Дениса Приміча» виконало умови договору по надання правової допомоги та здійснило представництво інтересів Клієнта у Малиновському районному суді м. Одеси по справі № 521/3244/22, вартість наданих послуг становить - 10 172,10 грн. (а. с. 49 - 52).

2.2 Позиція сторін в суді першої інстанції

Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Еліт фінанс» не скористалось правом щодо надання заперечень проти стягнення судових витрат на правову допомогу. Заперечення проти стягнення судових витрат на правову допомогу до суду не надійшли.

2.3 Короткий зміст додаткового рішення у справі, мотивування його висновків

Додатковим рішенням Малиновського районного суду м. Одеси від 03 червня 2022 року відмовлено у задоволенні вищевказаної заяви адвоката Приміча Д.В., діючого в інтересах ОСОБА_1 , про ухвалення додаткового рішення.

Додаткове рішення мотивоване тим, що до суду першої інстанції надано Договір про надання правової допомоги № 17/21 від 26.11.2021 р., Додаткова угода № 1 до Договору про надання правової допомоги від 25.05.2022 р. та акт виконаних робіт від 25.05.2022 р., згідно якого вартість допомоги наданої позивачу адвокатом Примічем Д.В. складає - 10 172,10 грн.. Однак, доказів про сплату позивачем вказаної суми щодо понесених витрат не надано. Тобто, до заяви не додано платіжний банківський документ про фактичне проведення перерахування (внесення) будь-яких коштів позивачем на рахунок адвоката Приміча Д.В.. Відсутні і інші банківські документи на підтвердження отримання адвокатом сплачених відповідачем коштів за надання професійної правничої допомоги у сумі - 10 172,10 грн..

Відтак, суд першої інстанції дійшов до висновку про те, що відсутні підстави для стягнення на користь позивача судових витрат на професійну правничу допомогу, оскільки позивачем фактично ці витрати не були понесені (а. с. 67 - 68).

2.4 Короткий зміст вимог апеляційної скарги

Адвокат Приміч Д.В., діючий в інтересах ОСОБА_1 , просить додаткове рішення Малиновського районного суду м. Одеси від 03 червня 2022 року скасувати. Ухвалити нове судове рішення про задоволення вимог заяви про ухвалення додаткового рішення.

2.5 Узагальнені доводи особи, яка подала апеляційну скаргу

Апеляційна скарга обґрунтована тим, що додаткове рішення ухвалено судом першої інстанції при невідповідності висновків, викладених в рішенні суду, обставинам справи, з порушенням норм процесуального права.

Апелянт зазначає, що відсутність документа про оплату витрат на професійну правничу допомогу не є безумовною підставою щодо відмови у задоволенні заяви про ухвалення додаткового рішення (а. с. 73 - 77).

2.6 Узагальнені доводи інших учасників справи в апеляційному суді

Відповідач - Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Еліт фінанс», третя особа - Приватний виконавець виконавчого округу Одеської області Хлєбников Олександр Володимирович не скористались правом надання відзиву, пояснень на апеляційну скаргу. Відзив, пояснення на апеляційну скаргу до суду апеляційної інстанції не надійшли.

2.7 Рух справи в суді апеляційної інстанції

Ухвалою Одеського апеляційного суду від 10.06.2022 року відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою адвоката Приміча Дениса Володимировича, діючого від імені ОСОБА_1 , на додаткове рішення Малиновського районного суду м. Одеси від 03 червня 2022 року (а. с. 81).

Ухвалою Одеського апеляційного суду від 30.06.2022року призначено апеляційну скаргу адвоката Приміча Дениса Володимировича, діючого від імені ОСОБА_1 , на додаткове рішення Малиновського районного суду м. Одеси від 03 червня 2022 року до розгляду у приміщенні Одеського апеляційного суду (а. с. 92 92 зворотна сторона).

Учасники справи у судове засідання не з`явилися. Про дату, час і місце розгляду справи сповіщені належним чином.

Статтею 372 ЦПК України передбачено, що апеляційний суд відкладає розгляд справи в разі неявки у судове засідання учасника справи, щодо якого немає відомостей про вручення йому судової повістки або за його клопотанням, коли повідомлені ним причини неявки буде визнано поважними.

Неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Таким чином, законодавець передбачив, що явка до апеляційного суду належним чином повідомленого учасника справи не є обов`язковою. Апеляційний суд може розглянути справу за відсутності її учасників. Апеляційний суд може відкласти розгляд справи у разі, коли причини неявки належним чином повідомленого учасника справи будуть визнані апеляційним судом поважними. Таким чином, з врахуванням конкретної ситуації по справі, вирішення питання про розгляд справи або відкладення розгляду справи віднесено до дискреційних повноважень апеляційного суду.

Європейський суд з прав людини в рішенні від 07 липня 1989 року у справі «Юніон Аліментаріа Сандерс С.А. проти Іспанії» зазначив, що заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосередньо його, утримуватися від використання прийомів, які пов`язані із зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання.

Верховний Суд у постанові від 29 квітня 2020 року у справі № 348/1116/16-ц зазначив, що якщо сторони чи їх представники не з`явилися в судове засідання, а суд вважає, що наявних у справі матеріалів достатньо для розгляду справи та ухвалення законного і обґрунтованого рішення, він може, не відкладаючи розгляду справи, вирішити спір по суті. Відкладення розгляду справи є правом суду, основною умовою для якого є не відсутність у судовому засіданні сторін чи представників сторін, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні без їх участі за умови їх належного повідомлення про час і місце розгляду справи.

Виходячи з вищевказаного, враховуючи передбачені діючим процесуальним законодавством строки розгляду справи, час знаходження справи на розгляді апеляційного суду, баланс інтересів учасників справи у якнайшвидшому розгляді справи, освідомленість учасників справи про її розгляд, створення апеляційним судом під час розгляду даної справи умов для реалізації її учасниками принципу змагальності сторін, достатньої наявності у справі матеріалів для її розгляду, відсутність клопотань про відкладення розгляду справи, колегія суддів вважає можливим розглянути справу за відсутності її учасників.

3. Мотивувальна частина

3.1 Позиція апеляційного суду

Заслухавши суддю-доповідача, обговоривши доводи апеляційної скарги, дослідивши докази, що стосуються фактів, на які апелянт посилається в апеляційній скарзі, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права при ухваленні додаткового рішення, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга адвоката Приміча Дениса Володимировича, діючого від імені ОСОБА_1 , підлягає задоволенню.

3.2 Встановлені судами першої та апеляційної інстанцій та неоспорені обставини по справі. Визначення відповідно до встановлених обставин правовідносин

У лютому 2022 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія Еліт фінанс», третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору - Приватний виконавець виконавчого округу Одеської області Хлєбников Олександр Володимирович, про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню.

Заочним рішенням Малиновського районного суду м. Одеси від 24 травня 2022 року задоволено позовні вимоги ОСОБА_1 ..

Визнано таким, що не підлягає виконанню виконавчий напис від 07 червня 2021 року, вчинений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Остапенком Євгеном Михайловичем, зареєстрований в реєстрі за № 103356, про стягнення з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «ЕЛІТ ФІНАНС» не виплаченої в строк заборгованості за кредитним договором № 500323117 від 23 листопада 2012 року, укладеним між ОСОБА_1 та AT «Альфа-Банк».

Матеріали справи містять докази щодо витрат позивача, які пов`язані з розглядом справи, а саме - відповідно до Додаткової угоди № 1 від 25.05.2022 року до договору про надання правової допомоги 17/21 від 26.11.2021 року, ОСОБА_1 за надання правової допомоги у справі № 521/3244/22 зобов`язується в продовж 1 (одного) року з моменту набрання сили рішення Малиновського районного суду м. Одеси по справі № 521/3244/22, але не пізніше - 25.07.2023 року перерахувати на рахунок АБ «Дениса Приміча» за юридичні послуги суму в розмірі -10 172,10 грн..

Між Сторонами договору було підписано акт виконаних робіт, відповідно до якого АБ «Дениса Приміча» виконав умови договору по надання правової допомоги та здійснив представництво інтересів Клієнта в Малиновському районному суді м. Одеси по справі № 521/3244/22, вартість наданих послуг становить - 10 172,10 грн..

3.3 Доводи, за якими суд апеляційної інстанції погодився з висновками суду першої інстанції, та застосовані норми права

Відповідно до ч. ч. 1, 2, 6 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково наданими доказами та перевіряє законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

В суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

Згідно з положеннями ч. ч. 1, 2 та 5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним та обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються яка на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до ст. 270 ЦПК України, суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо:

1) стосовно певної позовної вимоги, з приводу якої сторони подавали докази і давали пояснення, не ухвалено рішення;

2) суд, вирішивши питання про право, не зазначив точної грошової суми, присудженої до стягнення, або майно, яке підлягає передачі, або дії, що треба виконати;

3) судом не вирішено питання про судові витрати;

4) суд не допустив негайного виконання рішення у випадках, встановлених статтею 430 цього Кодексу.

Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін (ч. 1 ст. 12 ЦПК України).

Відповідно до положень ч. 3 ст. 12, ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом.

Згідно з ч. 6 ст. 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Частиною першою статті 76 ЦПК України передбачено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (факті), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (ч. 1 ст. 77 ЦПК України).

Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (ст. 79 ЦПК України).

Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (ч. 1 ст. 80 ЦПК України).

У частині першій ст. 89 ЦПК України визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Колегія суддів не погоджується з висновками суду першої інстанції щодо відмови у задоволенні заяви про стягнення витрат на правничу допомогу, з огляду на наступне.

3.4 Мотиви прийняття/відхилення аргументів, викладених в апеляційній скарзі

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 270 ЦПК України суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи за власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо судом не вирішено питання про судові витрати.

Згідно з положеннями ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу.

Частиною 3 ст. 133 ЦПК України закріплено, що до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: на професійну правничу допомогу; пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, експертів та проведенням експертизи.

Відповідно до ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. У якості доказів у більшості випадків достатньо надати суду договір про надання правової допомоги, акт прийому-передачі наданих послуг згідно договору про надання правової допомоги, платіжні доручення на оплату послуг адвоката та квитанції про оплату клієнтом цих доручень. Цю позицію підтримав у своїй постанові Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду у справі №19/64/2012/5003 від 31.01.2019 р., зазначивши, що «суд апеляційної інстанції, врахувавши те, що відповідачем підтверджено правовий статус адвоката, наявність доказів фактичного перерахування йому коштів на підставі договору, а також співмірність розміру витрат з наданими послугами, правомірно виніс додаткову постанову, якою задовольнив заяву про відшкодування судових витрат на оплату послуг адвоката».

Згідно процесуального законодавства, розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірний із:

1) складністю справи та виконаними адвокатом роботами (наданими послугами);

2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг);

3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт;

4) ціною позову та/або значенням справи для сторони, в т.ч. впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Як зазначено у постанові Верховного Суду від 13.02.2019 р. у справі №756/2114/17, «при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критеріїв реальності адвокатських витрат (встановлення їх дійсності та необхідності), і розумності їх розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану сторін. Ті самі критерії застосовує ЄСПЛ, присуджуючи судові витрат на підставі ст. 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. У рішеннях від 12 жовтня 2006 р. у справі «Двойних проти України», від 10 грудня 2009 р. у справі «Гімайдуліна і інші проти України», від 23 січня 2014 р. у справі «East/West Alliance Limited проти України», від 26 лютого 2015 р. у справі «Баришевський проти України» зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір обґрунтованим. У рішенні ЄСПЛ від 28 листопада 2002 р. у справі «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.

Таким чином, суд може зменшити розмір судових витрат, якщо:

- заявлені судові витрати завищені, враховуючи обставини справи (ціна позову, тривалість справи, виклик свідків, призначення експертизи тощо);

- суду не було надано достатніх доказів фактичного здійснення витрат (відсутні акт прийому-передачі юридичних послуг, платіжне доручення та квитанції про сплату за надані послуги тощо);

- заявлені судові витрати були недоцільні або не обов`язкові (не підтверджена нагальна потреба у вивченні додаткових джерел права, завищений обсяг часу на технічну підготовку документів тощо).

Згідно сталої практики цивільного судочинства, що знаходить своє підтвердження у низці постанов суду касаційної інстанції суд, ураховуючи принципи диспозитивності та змагальності, не має права вирішувати питання про зменшення суми судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу, з власної ініціативи.

Як зазначено вище, заперечень відповідача щодо розміру витрат на професійну правничу допомогу, клопотань про зменшення розміру таких витрат матеріали справи не місять.

Матеріали справи містять Договір про надання правової допомоги № 17/21 від 26.11.2021 р., Додаткову угода № 1 до Договору про надання правової допомоги від 25.05.2022 р. та акт виконаних робіт від 25.05.2022 р. згідно якого вартість допомоги наданої позивачу адвокатом Примічем Д.В. складає 10 172,10 грн..

У постанові Верховного Суду від 06 липня 2022 року у справі 748/1027/21 викладено правовий висновок про те, що розмір витрат на оплату професійної правничої допомоги адвоката встановлюється і розподіляється судом згідно з умовами договору про надання правничої допомоги при наданні відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, як уже сплаченої, так і тієї, що лише підлягає сплаті (буде сплачена) відповідною стороною або третьою особою. Отже, витрати на надану професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою чи тільки має бути сплачено.

Частиною 5 ст. 13 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» передбачено, що висновки щодо застосування норм права, викладені у постановах Верховного Суду, є обов`язковими для всіх суб`єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить відповідну норму права.

Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Відповідно до Додаткової угоди № 1 від 25.05.2022 року до договору про надання правової допомоги № 17/21 від 26.11.2021 року, ОСОБА_1 за надання правової допомоги у справі № 521/3244/22 зобов`язується в продовж 1 (одного) року з моменту набрання сили рішенням Малиновського районного суду м. Одеси по справі № 521/3244/22, але не пізніше 25.07.2023 року, перерахувати на рахунок АБ «Дениса Приміча» за юридичні послуги суму в розмірі 10 172 (десять тисяч сто сімдесят дві) гривні 10 копійок.

Вбачаючи вищенаведений висновок суду касаційної інстанції викладений у постанові Верховного Суду від 06 липня 2022 року у справі 748/1027/21, наявність додаткової угоди до договору, в якій сторони договору передбачили сплату позивачем коштів за послуги з надання правової допомоги впродовж одного року з моменту набрання сили рішенням суду першої інстанції, суд першої інстанції дійшов до помилкового висновку про те, що відсутні підстави для стягнення на користь позивача судових витрат на професійну правничу допомогу, оскільки позивачем фактично ці витрати сплачені не були.

Враховуючи вищевикладені норми законодавства і їх тлумачення Верховним Судом, доводи апеляційної скарги про те, що відсутність документа про оплату витрат на професійну правничу допомогу не є безумовною підставою щодо відмови у задоволенні заяви про ухвалення додаткового рішення є доведеними.

Заявлені адвокатом Примічем Д.В., діючим від імені ОСОБА_1 , вимоги про стягнення понесених витрат на правничу допомогу підлягають задоволенню.

Оскільки висновки суду першої інстанцій не відповідають актуальному правовому висновку, сформульованому у постанові Верховного Суду від 06 липня 2022 року у справі 748/1027/21, апеляційний суд вважає обґрунтованими доводи апеляційної скарги.

3.5 Висновки за результатами розгляду апеляційної скарги, з посиланням на норми права, якими керувався суд апеляційної інстанції

Виходячи з вищезазначеного, колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги адвоката Приміча Дениса Володимировича, діючого від імені ОСОБА_1 ,є доведеними, а тому вона підлягає задоволенню.

Слід також зазначити, що Європейський суд з прав людини вказав, що п. 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Проніна проти України», № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

При цьому, колегією суддів ураховано усталену практику Європейського суду з прав людини, який неодноразово відзначав, що рішення національного суду повинно містити мотиви, які достатні для того, щоб відповісти на істотні аспекти доводів сторін (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Руїз Торія проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain, п. п. 29 - 30).

Право на обґрунтоване рішення дозволяє вищим судам просто підтверджувати мотиви, надані нижчими судами, не повторюючи їх (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Гірвісаарі проти Фінляндії», п. 32.) Пункт 1 ст. 6 Конвенції не вимагає більш детальної аргументації від апеляційного суду, якщо він лише застосовує положення для відхилення апеляції відповідно до норм закону, як такої, що не має шансів на успіх, без подальших пояснень (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Бюрг та інші проти Франції» (Burg and others v. France), (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Гору проти Греції» №2) [ВП], § 41» (Gorou v. Greece no.2).

Відповідно до пункту 2 частини 1 статті 374, пункту 4 статті 376 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги скасовує судове рішення, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення при невідповідності висновків суду обставинам справи, з порушенням норм процесуального права або неправильному застосуванні норм матеріального права.

Оскільки судом першої інстанції було порушено норми процесуального права, неправильно застосовано норми матеріального права, висновки суду першої інстанції щодо необхідності відмови у задоволенні заяви про ухвалення додаткового рішення є помилковими, колегія суддів вважає, що додаткове рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню з ухваленням нового судового рішення про задоволення заяви адвоката Приміча Д.В., діючого в інтересах ОСОБА_1 , про ухвалення додаткового рішення за вищевказаного обґрунтування.

3.6 Порядок та строк касаційного оскарження

Згідно з пунктом 1 частини 1 статті 389 ЦПК України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити у касаційному порядку рішення суду першої інстанції після апеляційного перегляду справи та постанову суду, крім судових рішень, визначених у частині третій цієї статті.

Підстави касаційного оскарження передбачені частиною 2 статті 389 ЦПК України.

Частиною першою статті 390 ЦПК України передбачено, що касаційна скарга на судове рішення подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Касаційна скарга подається безпосередньо до суду касаційної інстанції (ст. 391 ЦПК України).

4. Резолютивна частина

Керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 376, 381, 382, 383, 384, 389, 390 ЦПК України, Одеський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ,

постановив:

Апеляційну скаргу адвоката Приміча Дениса Володимировича, діючого від імені ОСОБА_1 , задовольнити.

Додаткове рішення Малиновського районного суду м. Одеси від 03 червня 2022 року скасувати. Ухвалити нове судове рішення.

Заяву адвоката Приміча Дениса Володимировича, діючого від імені ОСОБА_1 , про ухвалення додаткового рішення задовольнити.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «ЕЛІТ ФІНАНС» () на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) суму витрат на правничу допомогу адвоката у розмірі 10 172 (десять тисяч сто сімдесят дві) гривні 10 копійок.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, однак може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду у випадках, передбачених частиною другою статті 389 ЦПК України, протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови.

Повний текст постанови складений 09 грудня 2022 року.

Головуючий суддя: А. П. Заїкін

Судді: О. В. Князюк

О. М. Таварткіладзе