Справа № 146/30/22
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"05" липня 2022 р. Томашпільський районний суд Вінницької області

в складі: головуючого-судді Пилипчука О.В.,

з участю секретаря судового засідання Бойко Т.Є.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в смт Томашпіль цивільну справу

ім`я (найменування) сторін та інших учасників справи:

позивач: ОСОБА_1

відповідач: ОСОБА_2

вимоги позивача: про визнання договору дарування недійсним та визнання права власності в порядку спадкування за законом

представник відповідача: адвокат Семко В.М.

ВСТАНОВИВ:

Виклад позиції позивача та заперечень відповідача.

17 січня 2022 року ОСОБА_1 звернулася до суду з даним позовом, в якому просить визнати договір дарування права на земельну частку (пай) № АВН 982504 між її батьком та ОСОБА_2 недійсним та визнати за нею право власності в порядку спадкування за законом на земельну частку (пай) у розмірі 2,42 га після смерті її батька ОСОБА_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Даний позов обґрунтовано наступним.

ІНФОРМАЦІЯ_2 в с.Паланка, Томашпільського району, у віці 81 рік помер ОСОБА_3 , батько позивача.

Її батьку належала земельна ділянка розміром 2,42 га.

Між її батьком та ОСОБА_2 начебто був укладений договір дарування права на земельну частку (пай) № АВН 982504 від 05.09.2000 року.

Від державного нотаріального архіву нею отримано відповідь де вказано, що така дія між її батьком та ОСОБА_2 не значиться.

Позивач вважає, що договору дарування права на земельну частку (пай) № АВН 982504 від 05.09.2000 року немає взагалі.

Позивач зазначає, що частиною третьою статті 203 ЦК України встановлено, що волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі.

28 квітня 2022 року відповідачем надано до суду відзив, згідно якого останній просить відмовити в задоволенні позову.

Відзив обгрунтовано наступним.

Позивач лише в 2020 році почала збирати документи та звертатися у різні органи та лише в вересні 2020 року звернулася в нотаріальну контору із заявою про прийняття спадщини після смерті ОСОБА_3 , хоча останній помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , тобто позивачка з 2004 по 2020 рік спадщини не приймала.

Оскільки позивач спадщину після смерті батька не прийняла, то вона є неналежним позивачем.

Також відповідач вказує, що позивач вже зверталася до суду з аналогічним позовом та провадження у справі було закрите.

Заяви, клопотання, процесуальні дії у справі.

Ухвалою Томашпільського районного суду від 06 квітня 2022 року відкрито загальне позовне провадження у справі, підготовче засідання призначено на 12 травня 2022 року.

28 квітня 2022 року відповідачем надано до суду відзив.

02 травня 2022 року до суду надійшло клопотання позивача про витребування доказів та розгляд справи без її участі, позовні вимоги підтримує.

Ухвалою Томашпільського районного суду від 12 травня 2022 року підготовче засідання відкладено на 02 червня 2022 року, клопотання позивача про витребування доказів задоволено. Витребувано у ОСОБА_2 оригінал договору дарування права на земельну частку (пай) № АВН 982504, укладений між ОСОБА_2 та батьком позивача ОСОБА_3 .

23 травня 2022 року до суду надійшло клопотання позивача про розгляд справи без її участі, позовні вимоги підтримує.

Ухвалою Томашпільського районного суду від 02 червня 2022 року закрито підготовче провадження, справу призначено до судового розгляду на 05 липня 2022 року.

04 липня 2022 року до суду повторно надійшло клопотання позивача про витребування доказів та розгляд справи без її участі, позовні вимоги підтримує.

Доводи учасників процесу.

В судове засідання позивач ОСОБА_1 не з`явилася, однак направила до суду заяву, в якій просить справу слухати без її участі, позовні вимоги підтримує, просить позов задовольнити.

Представник відповідача, адвокат Семко В.М. в судовому засіданні позовні вимоги не визнав та заперечив в їх задоволенні за обставин викладених в відзиві, вказав, що у відповідача відсутній витребуваний позивачем договір та такого договору немає взагалі. Також вказав, що позивач у даній справі є неналежним позивачем, оскільки спадщину не прийняла так як протягом шести місяців після смерті батька до нотаріальної контори не звернулася, про визначення їй додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини позивач не просила, а неподання заяви на прийняття спадщини у встановлений законом строк, рівнозначно відмові від спадщини. Зазначив, що щодо питання визнання договору дарування недійсним взагалі не існує предмета спору, оскільки немає самого договору. Щодо визнання права власності, то в батька позивача не було земельної ділянки, а був лише сертифікат на право на оформлення земельної ділянки. Батьком позивача земельну ділянку оформлено не було. Відмітив, що право на пай не є правом власності на земельну ділянку, тому позивач обрала неналежний спосіб захисту.

Відповідач, ОСОБА_2 в судовому засіданні позовні вимоги не визнав та заперечив в їх задоволенні, підтримав сказане його представником, вказав, що обходив діда та той переписав на нього пай.

Фактичні обставини, встановлені судом, норми права, які застосовував суд, мотиви суду.

Суд, розглянувши заяву позивача, заслухавши відповідача, його представника, дослідивши матеріали справи, оцінивши їх належність та достовірність, сприяючи всебічному й повному з`ясуванню обставин справи, що має істотне значення для правильного вирішення спору, прийшов до наступного.

Відповідно до ст.129 Конституції України суддя, здійснюючи правосуддя, є незалежним та керується верховенством права. Основними засадами судочинства є: рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом; забезпечення доведеності вини; змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості; підтримання публічного обвинувачення в суді прокурором; забезпечення обвинуваченому права на захист; гласність судового процесу та його повне фіксування технічними засобами; розумні строки розгляду справи судом; забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках на касаційне оскарження судового рішення; обов`язковість судового рішення.

Відповідно до ч.1 ст.2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Відповідно ч.ч. 1, 2 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. У випадках, встановлених законом, до суду можуть звертатися органи та особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб або державних чи суспільних інтересах.

Відповідно ч.1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно ч.1 ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно ч.1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Відповідно до Конституції України усі суб`єкти права власності рівні перед законом (частина четверта статті 13); кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю; право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом (частини перша, друга статті 41); правовий режим власності визначається виключно законами України (пункт 7 частини першої статті 92).

Згідно ст. 41, 55 Конституції України, право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Права людини і громадянина захищаються судом. Кожен має право будь-якими не забороненими законом способами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань.

Главою 29 ЦК України ( ст.ст. 386-394 ) регулюється захист права власності.

Судом встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_2 в с.Паланка, Томашпільського району, Вінницької області у віці 81 рік помер ОСОБА_3 .

До відносин спадкування необхідно застосовувати законодавство чинне на час відкриття спадщини.

Спадщина відкрилась ІНФОРМАЦІЯ_2 в день смерті спадкодавця ОСОБА_3 .

В цей час діяв ЦК України (2004 року). Згідно цього, зазначений нормативно-правовий акт потрібно застосувати для вирішення цих спірних правовідносин спадкування.

Згідно ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

Відповідно до ст. 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом.

Згідно ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Відповідно до ч. 1 ст. 1220 ЦК України спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою.

Відповідно до ч. 1 ст. 1222 ЦК України спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народжені живими після відкриття спадщини.

Відповідно до ч. 1-2 ст. 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Не допускається прийняття спадщини з умовою чи із застереженням.

Згідно ч. 1 ст. 1269 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини.

Прийняття спадщини це акт, який поширюється на всі об`єкти спадкування водночас і свідчить про бажання скористатися правом на спадщину. До спадкоємця в момент виникнення правонаступництва переходять і ті права, які в цей час ще не були відомі.

Відповідно до свідоцтва про народження серії НОМЕР_1 , ОСОБА_1 народилася ІНФОРМАЦІЯ_3 . Її батьками значаться ОСОБА_3 та ОСОБА_4 .

Згідно запиту від 02.04.2021 року до керівника Державного нотаріального архіву у Вінницькій області, ОСОБА_1 вказує, що між її батьком та ОСОБА_2 був укладений договір дарування права на земельну частку (пай) № АВН 982504 від 05.09.2000 року та просить надати їй належним чином засвідчену копію такого договору дарування.

Згідно відповіді Державного нотаріального архіву Вінницької області № 713/01-18 від 13.04.2021 року на звернення ОСОБА_1 від 02.04.2021 року, за наданими нею даними, а саме договору дарування права на земельну частку пай за № АВН 982504 від 05 вересня 2000 року по фонду Томашпільської державної нотаріальної контори не виявлено, так як в «Реєстрі для реєстрації нотаріальних дій» за 05 вересня 2000 року між ОСОБА_3 та ОСОБА_2 така нотаріальна дія не значиться. Одночасно повідомлено, що необхідно надати точні координати документа, а саме: дату, контору чи приватного нотаріуса, яким посвідчено даний договір. Вказано, що довідки про вчинені нотаріальні дії та документи видаються тільки громадянам та юридичним особам за дорученням яких або щодо яких вчинялися нотаріальні дії.

Згідно відповіді Томашпільської селищної ради Тульчинського району Вінницької області №34 від 03.02.2020 року, гр. ОСОБА_3 у списках документації по передачі земельних часток (паїв) з сертифікатів на право власності на землю власникам сертифікатів на земельну частку (пай) в межах Горишківської сільської ради Томашпільського району Вінницької області не рахується. На ім`я ОСОБА_3 видавався сертифікат на право на земельну частку (пай) у землі, яка перебуває у колективній власності КСП «Мрія» розміром 2,42 в умовних кадастрових гектарах без визначення меж цієї частки в натурі від 22.07.1997 року, зазначене право на земельну частку передано гр. ОСОБА_2 на підставі договору дарування права на земельну частку (пай) серії АВН № 982504 від 05.09.2000 року.

Згідно відповіді Горишківського старостинського округу Томашпільської селищної ради Тульчинського району Вінницької області №20 від 19.01.2021 року, вказано, що відповідь від 03.02.20 №34 базувалася на даних сертифікату на право на земельну частку (пай), що належала ОСОБА_3 .

Згідно копії сертифіката на право на земельну частку (пай) серії ВН № 0324201, вказаний сертифікат видано на ім`я ОСОБА_3 , який проживає в с.Горишківка, Томашпільського району, Вінницької області на підставі рішення Томашпільської районної державної адміністрації від 19.06.1997 року № 127 в тому, що йому належить право на земельну частку (пай) у землі, яка перебуває у власності КСП «Мрія» розміром 2,42 в умовних кадастрових гектарах без визначення меж цієї частки в натурі. Сертифікат видано 22.07.1997 року та зареєстровано 24.07.1997 року в Книзі реєстрації сертифікатів на право на земельну частку (пай) за №200. Право на земельну частку (пай) передано ОСОБА_2 на підставі договору дарування права на земельну часку (пай) серії АВН №982504. Зміни до сертифіката внесено 05.09.2000 року. Дати договору дарування сертифікат не містить.

Відповідно до відповіді Відділу у Томашпільському районі Головного управління Держгеокадастру у Вінницькій області від 28.01.2020 року № 0-2-0,35-20/116-20, згідно книги реєстрації сертифікатів на право власності на земельну частку (пай) по Горишківській сільській раді за порядковим номером реєстрації №200 покійному ОСОБА_3 було зареєстровано та видано сертифікат на право на земельну частку (пай) серії ВН №0324201 площею 2,24 ум.кад.га, державний акт на право власності на земельну ділянку на підставі даного сертифіката не видавався.

Згідно постанови Вінницького апеляційного суду від 22.02.2022 року у цивільній справі № 146/561/21, провадження за заявою ОСОБА_1 про перегляд за нововиявленими обставинами ухвали Вінницького апеляційного суду від 12 липня 2021 року в цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання договору дарування недійсним та визнання права власності в порядку спадкування закрито. Судом встановлено, що у травні 2021 року ОСОБА_1 звернулася до суду із позовом до ОСОБА_2 про визнання договору дарування недійсним та визнання права власності в порядку спадкування. Ухвалою Томашпільського районного суду Вінницької області від 28 травня 2021 року позовну заяву ОСОБА_1 визнано неподаною та повернуто останній. Ухвалою Вінницького апеляційного суду від 12 липня 2021 року визнано, що звернення ОСОБА_1 з апеляційної скаргою на ухвалу Томашпільського районного суду Вінницької області від 28 травня 2021 року є діями, що суперечать завданню цивільного судочинства та є зловживанням процесуальними правами, апеляційну скаргу повернуто апелянту. Застосовано до ОСОБА_1 заходи процесуального примусу у вигляді штрафу в розмірі 450 грн та стягнуто вказану суму в дохід Державного бюджету України.

Також слід зазначити, що ухвалою Томашпільського районного суду від 12 травня 2022 року за клопотанням позивача судом витребувано у ОСОБА_2 оригінал договору дарування права на земельну частку (пай) № АВН 982504, укладений між ОСОБА_2 та батьком позивача ОСОБА_3 .

Виконати ухвалу суду про витребування доказів не представляється за можливе, оскільки представник відповідача в судовому засіданні повідомив, що у відповідача відсутній витребуваний позивачем договір та такого договору немає взагалі.

Відповідно до п.24 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.05.2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування» при розгляді цих справ, судом перевіряється наявність або відсутність спадкової справи стосовно спадкодавця у державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини.

Як вбачається із відповіді Державного нотаріального архіву Вінницької області від 14.04.2022 року на запит суду від 11.04.2022 року, спадкові справи після померлого ОСОБА_3 не виявлено.

Як вбачається із відповіді Державного нотаріуса Тульчинської державної нотаріальної контори, спадкова справа після смерті ОСОБА_3 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 заведена.

З копії спадкової справи видно, що до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини, що залишилася після смерті ОСОБА_3 20.08.2020 року звернулася ОСОБА_1 позивач по справі. Свідоцтва про право на спадщину спадкова справа не містить.

Згідно довідки Паланського старостинського округу Томашпільської селищної ради № 142 від 10.03.2020 року, яка міститься у спадковій справі, ОСОБА_1 дійсно проживала та вела догляд з 1998 року по день смерті за своїм батьком ОСОБА_3 , який проживав за адресою: АДРЕСА_1 та помер ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Згідно довідки Тульчинської державної нотаріальної контори № 43/08-14 від 13.03.2021 року, яка міститься у спадковій справі, станом на 13.03.2021 року ОСОБА_1 є єдиною спадкоємицею за законом після смерті ОСОБА_3 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Згідно абзацу 3 пункту 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 30 травня 2008 року «Про судову практику у справах про спадкування» у разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження.

Якщо нотаріусом обґрунтовано відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину, виникає цивільно-правовий спір, що підлягає розглядові у позовному провадженні.

Право власності спадкоємця на спадкове майно підлягає захисту в судовому порядку шляхом його визнання у разі, якщо таке право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності (ст. 392 ЦК).

Позивачем не додано до позовної заяви відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину.

Суд не може перебирати на себе функції нотаріуса та фактично займатися оформленням спадкового майна, оскільки це відноситься до компетенції нотаріуса, згідно ЗУ «Про нотаріат».

Вищим спеціалізованим судом України з розгляду цивільних і кримінальних у положеннях п. 1 листа «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» від 16.05.2013 р. № 24-753/0/4-13, роз`яснено, у разі якщо відсутність умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину не підтверджена належними доказами, а саме відмовою нотаріуса у видачі свідоцтва про право на спадщину, це може бути підставою для відмови у позові.

Заява про прийняття спадщини подається до нотаріальної контори протягом 6 місяців з часу відкриття спадщини, відповідно до ст. 1270 ЦК України.

Згідно ст. 1272 ч. 1 ЦК України, якщо спадкоємець протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, не подав заяву про прийняття спадщини, він вважається таким, що не прийняв її.

Відповідно до ч. 3 ст. 1272 ЦК України за позовом спадкодавця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини.

В матеріалах справи відсутні докази про звернення до суду з позовом про визначення додаткового строку на подання заяви про прийняття спадщини.

За таких обставин, за наявності перешкод в отриманні свідоцтва про право на спадщину пов`язаних із пропущенням шестимісячного строку для подання заяви про прийняття спадщини, звернення до суду із позовними вимогами про визнання права власності на спадкове майно, є передчасним.

Визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є винятковим способом захисту, що має застосовуватися, якщо існують перешкоди для оформлення спадкових прав в нотаріальному порядку.

Аналогічну правову позицію викладено в постанові Верховного Суду від 13.11.2019 року у справі № 204/1972/18.

Позивач у своєму позові просить визнати за нею право власності в порядку спадкування за законом на земельну частку (пай).

Проте, в матеріалах справи відсутні відомості, що спадковадець позивача розпочав процедуру отримання права власності на належний йому пай і звертався до відповідних органів місцевої влади з метою виготовлення державного акта на право власності на земельну ділянку в розмірі земельної частки (паю).

Пунктом 6 Указу Президента України від 08 серпня 1995 року № 720/95 «Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям» встановлено, що після видачі громадянинові державного акта на право приватної власності на земельну ділянку сертифікат на право на земельну частку (пай) повертається до районної державної адміністрації.

Отже, відсутні правові підстави для визнання за позивачем права власності на нерухоме майно, право власності на яке не мав спадкодавець, оскільки це суперечить нормам Книги третьої та шостої ЦК України.

Померлий батько позивача мав сертифікат про право на земельну частку (пай), а не право власності на землю.

Однак, даний спір не є спором про спадкування права на земельну частку (пай). Таким чином позивачем обрано невірний спосіб захисту.

Щодо вимоги позивача про визнання договору дарування недійсним, то позивач вказує, що вважає, що договору дарування права на земельну частку (пай) № АВН 982504 від 05.09.2000 року немає взагалі. Представник відповідача в судовому засіданні також вказав, що такого договору не існує взагалі. З матеріалів справи видно, що з клопотанням про витребування договору дарування у нотаріальної контори, Державного нотаріального архіву, інших органів позивач до суду не зверталася.

Виходячи з викладеного, суд констатує, що неможливо визнати недійсним договір, який не укладений, а отже, не існує.

Таким чином позов в частині визнання договору дарування недійсним є безпредметним.

Відповідно ч.1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Обравши способом захисту своїх прав визнання договору дарування недійсним, позивач в силу положення ЦПК України щодо змагальності сторін зобов`язана була довести правову та фактичну підстави своїх позовних вимог.

Позивачем на підтвердження своїх вимог про визнання договору дарування недійсним вказано, що такого договору немає взагалі, не надано належних та допустимих доказів та не доведено, що існували обставини, які зумовлюють визнання вказаного договору дарування недійсним.

Відповідно ч.ч.1-5 ст. 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

За наведених обставин, беручи до уваги викладене, судом не встановлено достатніх підстав для задоволення позову, оскільки позивачем належним чином не доведено обґрунтованість заявлених вимог, належних та допустимих доказів в обґрунтування позовних вимог суду не надано. Таким чином, зважаючи на обрання позивачем невірного способу захисту, не доведеність позивачем обставин, на які вона посилається як на підставу своїх вимог, суд приходить до висновку, що в задоволенні позову слід відмовити.

Відповідно до ч.5 ст.265 ЦПК України, у резолютивній частині рішення зазначається розподіл судових витрат.

Відповідно до положень ст.141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Згідно п. 9 ч.1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» від сплати судового збору звільняються особи з інвалідністю I та II груп, законні представники дітей з інвалідністю і недієздатних осіб з інвалідністю.

Згідно довідки до акта огляду МСЕК серії 10 ААА № 675945, ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_4 є інвалідом другої групи.

Таким чином судові витрати слід віднести на рахунок держави.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 210, 220, 328, 396, 640, 657, 1216-1218, ч. 1 ст. 1220, ст. 1221, ст. 1222, ч. 1 ст. 1225, ч. 1, 2 ст. 1268, ч. 1 ст. 1269- 1272 ЦК України, ст.ст. 45-58, 227, 243-244 ЦК УРСР, статтями 12, 13, 76-89, 90, 95, 141-142, 163, 206, 263, 265, 280, 293, 354 ЦПК України суд ,

ВИРІШИВ:

В задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання договору дарування недійсним та визнання права власності в порядку спадкування за законом відмовити.

Судові витрати віднести на рахунок держави.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку безпосередньо до Вінницького апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

У відповідності до п.п. 15.5) п.п.15 п. 1 Розділу ХШ Перехідних Положень ЦПК України в новій редакції, до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно- телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у ч. 2 ст. 358 ЦПК України.

Повне найменування (ім`я) сторін та інших учасників справи, їх місцезнаходження:

позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , адреса : АДРЕСА_2 .

відповідач: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , паспорт НОМЕР_2 , виданий 13.05.2002 року Томашпільським РВУМВС України у Вінницькій області, адреса: АДРЕСА_3 .

Повний текст рішення виготовлено: 08.07.2022 року

Суддя: О. В. Пилипчук