печерський районний суд міста києва
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 листопада 2022 року Печерський районний суд м. Києва в складі:

головуючого судді - Бусик О.Л.

при секретарі судових засідань - Рябошапко М.О.

за участю:

представника позивача - Гаврилова Є.Ю.

представника відповідачів - ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку загального позовного провадження в залі суду цивільну справу за позовом Комунального підприємства виконавчого органу Київської міської ради «Київтеплоенерго» до ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про стягнення боргу за житлово-комунальні послуги, -

В С Т А Н О В И В:

Позивач, комунальне підприємство виконавчого органу Київської міської ради «Київтеплоенерго» (далі - КП «Київтеплоенерго»),звернувся до суду із позовом, в якому просив стягнути з ОСОБА_3 заборгованість за спожиту теплову енергію в розмірі 350649,89 грн, 21 389,64 грн інфляційних втрат, 14006,78 грн як три відсотки річних та 5790,69 грн судового збору; стягнути з ОСОБА_4 заборгованість за спожиту теплову енергію в розмірі 207863,69 грн, пеню в розмірі 16265,98 грн, 4404,39 грн інфляційних втрат, 4011,95 як три проценти річних та 3488,19 грн судового збору.

В обґрунтування позову, позивач вказує, що 11 жовтня 2018 року ПАТ «Київенерго» та КП «Київтеплоенерго» уклали договір про відступлення права вимоги № 601-18, відповідно до якого ПАТ «Київенерго» відступило, а КП «Київтеплоенерго» набуло право вимоги до фізичних осіб щодо виконання ними грошових зобов`язань перед кредитором з оплати спожитої до 01 травня 2018 року теплової енергії.

14 березня 2017 року між ПАТ «Київенерго» та ОСОБА_3 укладено договір № 330383-01 на постачання теплової енергії у приміщення №2а,3а будинку АДРЕСА_1 .

Договір діє до 15 квітня 2018 року.

В порушення умов зазначеного договору ОСОБА_3 не внесла оплату за отриману теплову енергію, в результаті чого за період з листопада 2017 року до жовтня 2018 року утворилась заборгованість, яка станом на дату укладення договору відступлення права вимоги становила 350 649,89 грн.

Відповідно до статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання має сплатити інфляційні втрати та три проценті річних. Таким чином сума заборгованості відповідача з урахуванням індексу інфляції та трьох процентів річних становить 386 046,31 грн.

25 листопада 2019 року між КП «Київтеплоенерго» та ОСОБА_4 укладено договір №330383-01 на постачання теплової енергії в приміщення №2а,3а будинку АДРЕСА_1 . Договір набуває чинності 01 травня 2018 року і діє до 15 квітня 2020 року. У порушення умов договору відповідач своєчасно не вносила плату за спожиту теплову енергію, в результаті чого утворилась заборгованість, яка станом на дату подання позову становить 207863,69 грн.

Відповідно до ст. ст. 1,3 Закону України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань» платники грошових коштів сплачують за прострочку платежу пеню, в розмірі, що встановлюється за згодою сторін. Розмір пені за статтею першою цього закону обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки НБУ України. Початком нарахування пені за прострочення зобов`язання є наступний день коли воно мало бути виконано за умовами договору. Тобто з першого числа кожного місяця наступного за розрахунковим, протягом одного року і складає 16 265,98 грн.

Крім того, відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України з відповідача підлягає стягненню 4 011,95 грн як три проценти річних та 4 404,39 грн інфляційні втрати, а всього 232 546,01 грн.

Отже з обох відповідачів позивач просив стягнути заборгованість за житлово-комунальні послуги в сумі 618 592,32 грн.

Ухвалою судді від 30 квітня 2020 року в справі відкрито провадження та призначено справу до розгляду у порядку загального позовного провадження з викликом (повідомленням) сторін.

Ухвалою суду від 30 вересня 2020 року закрито підготовче провадження та призначено вказану цивільну справу до судового розгляду по суті.

Відзиву, заяв або клопотань від відповідачів не надходило.

Заочним рішенням Печерського районного суду м. Києва від 10 грудня 2020 року позов задоволено. Стягнуто з ОСОБА_3 заборгованість за спожиту теплову енергію в розмірі 350 649,89 грн, 21 389,64 грн інфляційних втрат, 14 006,78 грн як три проценти річних та 5 790,69 грн судового збору. Стягнуто з ОСОБА_4 заборгованість за спожиту теплову енергію в розмірі 207 863,69 грн, 4 404,39 грн інфляційних втрат, 4 011,95 грн, як три проценти річних та 3 488,19 грн судового збору. В задоволенні позову КП «Київтеплоенерго» до ОСОБА_4 про стягнення пені - відмовлено.

19 січня 2021 року від ОСОБА_4 та 21 січня 2021 року від ОСОБА_3 надійшли заяви про перегляд заочного рішення.

Ухвалою суду від 15 лютого 2021 року об`єднано вимоги у цивільній справі за заявою ОСОБА_3 про перегляд заочного рішення Печерського районного суду м. Києва від 10 грудня 2020 року, постановленого за результатом розгляду цивільної справи за позовом КП «Київтеплоенерго» до ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про стягнення боргу за житлово-комунальні послуги (справи № 757/17280/20-ц; пр. 2-п-107/21) з вимогами у цивільній справі за заявою ОСОБА_4 про перегляд заочного рішення Печерського районного суду м. Києва від 10 грудня 2020 року, постановленого за результатом розгляду цивільної справи за позовом КП «Київтеплоенерго» до ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про стягнення боргу за житлово-комунальні послуги (справа № 757/17280/20-ц; пр. 2-п-108/21).

Ухвалою суду від 04 березня 2021 року об`єднану заяву ОСОБА_4 та ОСОБА_3 про перегляд заочного рішення Печерського районного суду м. Києва від 10 грудня 2020 року, постановленого за результатом розгляду цивільної справи за позовом КП «Київтеплоенерго» до ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про стягнення боргу за житлово-комунальні послуги- задоволено. Скасовано заочне рішення Печерського районного суду м. Києва від 10 грудня 2020 року у справі №757/17280/20-ц за позовом КП «Київтеплоенерго» до ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про стягнення боргу за житлово-комунальні послуги. Постановлено розглядати справу за правилами загального позовного провадження та призначено підготовче засідання для розгляду справи.

06 квітня 2021 року ОСОБА_3 подала відзив на позовну заяву КП «Київтеплоенерго», в якому вказала про те, що 14 березня 2017 року уклала з позивачем договір № 330383-1 на постачання теплової енергії в приміщення за адресою: АДРЕСА_2 .

На думку позивача спір виник у зв`язку з тим, що ОСОБА_3 вчасно не вносила оплату за спожиту теплову енергію за період до 01 травня 2018 року, внаслідок чого утворилась заборгованість за надані позивачем послуги в сумі 350 649,89 грн.

На підтвердження такої заборгованості позивач надав довідку про стан розрахунків за теплову енергію до 01 травня 2018 року за належне відповідачу нежитлове приміщення за період з вересня 2017 року до жовтня 2018 року, облікові картки помісячно за період з вересня 2017 року до жовтня 2018 року, складені КП «Київенерго».

Разом з тим, позивач не надає суду докази, які підтверджують облік спожитої відповідачем теплової енергії, а також її вартість.

06 квітня 2021 року від ОСОБА_4 надійшов відзив на позовну заяву, в якому зазначено про те, що 30 жовтня 2015 року вона набула право власності на приміщення за адресою: АДРЕСА_2 .

04 листопада 2019 року представник позивача інженер Чередніков О.М. склав акт обстеження № 19/4449 системи центрального опалення та гарячого водопостачання у вказаних вище нежитлових приміщень, які належать ОСОБА_4 , в якому вказано про те, що по технічним причинам теплоносій ніколи не подавався до споживача та вимірювальні прибори на приборі тиску показують Р1 - 0 мРа, Р2 - 0 мРа.

25 листопада 2018 року сторони уклали договір № 330383-01 на постачання теплової енергії в належних відповідачу нежилих приміщеннях.

Крім того, вона просила позивача зробити перерахунок за укладеним сторонами договором, згідно з яким станом на 01 листопада 2020 року сальдо розрахунків за теплову енергію становить 8 385,00 грн. Споживання теплової енергії в листопаді 2020 році становить 25 739,53 грн та сальдо розрахунків за теплову енергію станом на 01 грудня 2020 року становить 34 326,13 грн.

Таким чином, за період вказаний позивачем до приміщення відповідача теплова енергія не подавалася.

Разом з тим, в матеріалах справи відсутні належні докази, які підтверджують облік спожитої теплової енергії, а також її вартість. Надані позивачем корінці нарядів на включення та відключення об`єктів теплоспоживання за спірний період, а також відомості реєстрації параметрів теплоспоживання й облікові картки помісячно не можуть прийматись судом в якості належних доказів з огляду на те, що вони не є первинними документами, в розумінні ст. 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні».

26 квітня 2021 року від позивача надійшла відповідь на відзив, в якій вказано про те, що ПАТ «Київенерго» передало позивачу програмний комплекс (база даних) «Уніван-Термал», до якого здійснювалось ПАТ «Київенерго» внесення даних щодо обліку, нарахування (розрахунків) за отриману (спожиту) відповідачем теплову енергію та її вартість за договором № 330383-1. Отже ПАТ «Київенерго» нараховувало та вносило до бази даних білінгових систем ПК «БІТеК» та ПК «Уніван-Термал», а позивач лише сформував довідку про стан розрахунків, довідку про нарахування за теплову енергію та облікові картки помісячно на підтвердження позовних вимог відповідно до внесених відомостей до цієї системи. Крім того, згідно з п. 5 додатку №4 до укладеного сторонами договору споживач помісячно з 12 до 15 числа отримує в центрі обслуговування клієнтів за адресою АДРЕСА_3 , оформлену постачальником облікову картку фактичного споживання теплової енергії за звітний період, акт звіряння, акт виконаних робіт. Зазначені документи не було повернуто позивачу. Отже, саме у відповідача наявні підтверджуючі документи, на підставі яких було здійснено нарахування за втрати теплової енергії.

Саме невиконання обов`язку відповідачем щодо повернення примірника отриманих первинних документів призводить до безпідставних заяв відповідача про відсутність вказаних документів.

Крім того, питання прийняття облікових карток (табуляграм) у справах про стягнення заборгованості за договорами постачання (купівлі-продажу) теплової енергії у гарячій воді, у контексті їх оцінки судами як доказів, неодноразово вирішувалось у судовій практиці (постанови Верховного Суду від 03 вересня 2020 року у справі № 910/17662/19, від 28 березня 2018 року №910/6652/17, від 12 липня 2018 року справа № 910/6654/17, від 12 жовтня 2018 року справа №910/30728/15).

Таким чином, наявні підстави для задоволення позову в повному обсязі.

24 травня 2021 року від ОСОБА_3 надійшли заперечення, в яких вказано про те, що наведення позивачем практики Верховного Суду не можна приймати до уваги, оскільки дана практика використовується в межах Господарського судочинства, тому позиція позивача є хибною та такою, що не відповідає вимогам цивільного судочинства.

Вимоги позивача про стягнення інфляційних втрат та трьох процентів річних теж не підлягають задоволенню, оскільки є похідними від основного зобов`язання, у задоволенні якого також необхідно відмовити.

Заперечення ОСОБА_4 подані нею 24 травня 2021 року містять посилання на те, що доданий позивачем акт приймання-передачі №23 фізичного носія/пристрою зберігання інформації, на якому записані файли баз даних від 11 жовтня 2018 року не є належним доказом в розумінні ст. 77 ЦПК України, оскільки не є первинним документом, який фіксує здійснення господарських операцій.

В судовому засіданні представник відповідачів заявив клопотання про витребування доказів, а саме: документів, зазначених в акті від 11 жовтня 2018 року №23.

Ухвалою суду від 04 серпня 2021 року у задоволенні клопотання про витребування доказів - відмовлено.

Ухвалою суду від 06 жовтня 2022 року підготовче провадження закрито та призначено розгляд справи по суті.

В судовому засіданні представник позивача позов просив задовольнити з викладених у позові та відповіді на відзив підстав.

Представник відповідача в судовому засіданні позовні вимоги в частині боргу в розмірі 5 744,43 грн визнав, у задоволенні решти позовних вимог просив відмовити.

Суд, у порядку загального позовного провадження, заслухавши думку сторін, дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, встановив наступні обставини та дійшов до наступного висновку.

Відповідно до загальних умов виконання зобов`язання, встановлених ст. 526 ЦК України, зобов`язання повинне виконуватись належним чином згідно з умовами договору та вимогами цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства. Недотримання таких вимог призводить до порушення зобов`язань.

Згідно із ч. 1 ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

За змістом ч. 1 ст. 901 та ч. 1 ст. 903 ЦК України за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором. Якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов`язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором.

Зобов`язання боржника сплатити певну грошову суму на користь кредитора відповідно до цивільно-правового договору або з інших підстав, визначених законом, є грошовим зобов`язанням.

Судом установлено, що 11 жовтня 2018 року між ПАТ «Київенерго» та КП «Київтеплоенерго» укладено договір про відступлення права вимоги № 601-18, відповідно до якого ПАТ «Київенерго» відступило, а КП «Київтеплоенерго» набуло право вимоги до фізичних осіб щодо виконання ними грошових зобов`язань перед кредитором з оплати спожитої до 01 травня 2018 року теплової енергії.

14 березня 2017 року між ПАТ «Київенерго» та ОСОБА_3 укладено договір № 330383-01 на постачання теплової енергії у приміщення №2а, 3а будинку АДРЕСА_1 , який діє до 15 квітня 2018 року.

Згідно з п. 5.1 договору облік споживання абонентом теплової енергії проводиться за загальнобудинковим приладом обліку.

Проектування та встановлення приладів обліку теплової енергії виконується організаціями, які мають відповідні ліцензії. Встановлення приладів обліку виконується відповідно до узгодженою «Енергопостачальною організацією» проекту. В разі встановлення приладів обліку теплової енергії у власних приміщеннях, до обсягів теплової енергії, визначеної за фактичними показниками приладів обліку, додаються витрати теплової енергії для потреб опалення місць загального користування (п. 5.2 Договору).

Відповідно до п. 5.3 абонент, що має прилади обліку, щомісячно надає «Енергопостачальній організації» звіт по фактичному споживанню теплової енергії, а терміни, передбачені у Додатку №1 до Договору.

Згідно з п. 5.4 при відсутності приладу обліку або виходу його з ладу - кількість теплової енергії, що відпущена абоненту, визначається Енергопостачальною організацією, як виняток, розрахунковим способом.

У випадку підключення абонента без приладів обліку теплової енергії до системи опалення, обладнаної будинковим приладом обліку - від загального споживання теплової енергії, визначеної за приладами обліку, віднімаються обсяги споживання теплової, визначені за приладами обліку споживачів, з урахуванням витрат теплової енергії на опалення місць загального користування, а залишок обсягу спожитої теплової енергії розподіляється абоненту - пропорційне його договірним навантаженням.

Додатком №1 до вказаного договору визначений обсяг постачання теплової енергії відповідачу.

Так, енергопостачальна організація відпускає абоненту теплову енергію в гарячій воді в межах Q рік - 229,8 Гкал/рік.

Пунктом 1.4. визначено розподіл теплової енергії в Гігакалоріях по кварталах, а саме за І квартал - 114,3 Гкал, за ІІ квартал - 19 Гкал, та за ІV квартал - 96,5 Гкал.

Орієнтовна вартість теплової енергії, відпущеної абоненту за поточний рік, відповідно до тарифів, діючих на момент укладення договору становить 346 646,41 грн, ПДВ - 69 329,28 грн, а всього - 415 975,69 грн.

Зміна заявленого споживання теплової енергії за ініціативою абонента оформлюється як додаток до договору за 15 днів до початку розрахункового періоду.

Дата зняття абонентом показників приладу обліку 25 число поточного місяця, надання звіту в Центр обслуговування клієнтів не пізніше 28 числа звітного місяця.

При відсутності звіту у встановлений термін розрахунок виконується згідно договірних навантажень.

Додатком №2 передбачені тарифи на теплову енергію в розмірі 1508,47 грн/Гкал.

Додатком №4 передбачений порядок розрахунку за теплову енергію, а саме п. 5 Додатку передбачено, що абонент щомісяця з 12 по 15 число самостійно отримує в центрі обслуговування клієнтів облікову картку фактичного споживання теплової енергії за звітний період, акт звіряння розрахунків на початок розрахункового періоду (один примірник оформленого акту звірки абонент повертає в ЦОК); акт виконаних робіпот.

Звертаючись до суду з позовом до ОСОБА_3 , позивач додав облікові картки за період з листопада 2017 року до квітня 2018 року, згідно з якими абонент використав на опалення за листопад 2017 року - 14,003663 Гкал, вартістю - 22 491 грн, за грудень 2017 року - 12,576037 Гкал, вартістю - 19 300,07 грн, за січень 2018 року - 12,517679 Гкал, вартістю - 19 058,56 грн, за лютий 2018 року - 161,154118 Гкал, вартістю - 215 721,32 грн, за березень 2018 року - 11,7713 Гкал, вартістю - 17 906,62 грн, за квітень 2018 року - 1,1377 Гкал, вартістю - 1 730,68 грн, а всього - 296 208,25 грн.

Поряд із цим, під час розгляду справи, позивачем надано довідку № 30 від 01 серпня 2021 року, з якої вбачається, що станом на 01 серпня 2021 року заборгованість за теплову споживача ОСОБА_4 за період з жовтня 2018 року по січень 2020 року включно складає 5 744,43 грн (за рахунок коригування нарахувань).

В той же час, згідно з довідкою про стан розрахунків за теплову енергію в період діяльності АТ «Київенерго» (до 01 травня 2018 року) до нежитлового приміщення ОСОБА_3 за адресою АДРЕСА_4 , наданою позивачем нараховано за листопад 2017 року - 25 789, 20 грн, за грудень 2017 року - 23 160,08 грн, за січень 2018 року - 22 870,27 грн, за лютий 2018 року - 255 265,58 грн, за березень 2018 року - 21 487,94 грн, за квітень 2018 року - 2 076,82 грн, а всього - 350 649,89 грн.

Так, до позовної заяви позивач додав відомості споживача (добові) споживання теплової енергії за адресою: АДРЕСА_1 з 25 вересня 2017 року до 26 жовтня 2017 року , 25 вересня 2017 року до 26 жовтня 2017 року, з 25 жовтня 2017 року до 22 листопада 2017 року, 25 жовтня 2017 року до 22 листопада 2017 року, з 22 листопада 2017 року до 17 грудня 2017 року, з 22 листопада 2017 року до 17 грудня 2017 року 17 грудня 2017 року до 18 січня 2018 року, з 20 лютого 2018 року до 18 березня 2018 року, з 18 березня 2018 року до 11 квітня 2018 року. Крім того, позивач додав корінці нарядів № 199 від 05 квітня 2018 року, видані для проведення відключення абонента за особовим рахунком № НОМЕР_1 , № НОМЕР_2 від 01 квітня 2017 року, видані для проведення відключення абонента за особовим рахунком № НОМЕР_3 , № НОМЕР_4 від 16 жовтня 2016 року, видані для проведення відключення за особовим рахунком № НОМЕР_3 та № НОМЕР_8 від 04 квітня 2016 року, видані для проведення відключення за особовим рахунком № НОМЕР_3 , № НОМЕР_5 від 11 жовтня 2015 року, видані для проведення відключення за особовим рахунком № НОМЕР_3 .

Відповідно до ч. 1 ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (ч. 1 ст. 627 ЦК України).

Згідно з ч. 1 ст. 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Договір є обов`язковим для виконання сторонами (ст. 629 ЦК України).

Відповідно до ст. 632 ЦК України ціна в договорі встановлюється за домовленістю сторін. У випадках, встановлених законом, застосовуються ціни (тарифи, ставки тощо), які встановлюються або регулюються уповноваженими органами державної влади або органами місцевого самоврядування. Зміна ціни після укладення договору допускається лише у випадках і на умовах, встановлених договором або законом. Зміна ціни в договорі після його виконання не допускається. Якщо ціна у договорі не встановлена і не може бути визначена виходячи з його умов, вона визначається виходячи із звичайних цін, що склалися на аналогічні товари, роботи або послуги на момент укладення договору.

Виходячи з аналізу зазначених правових норм, слід дійти висновку про те, що укладаючи договір про постачання теплової енергії 14 березня 2017 року АТ «Київенерго», правонаступником якого є КП «Київтеплоенерго» та ОСОБА_3 погодили умови постачання теплової енергії, облік теплової енергії, обсяги постачання теплової енергії, тарифи на теплову енергію, порядок розрахунків за теплову енергію, умови припинення постачання теплової енергії.

Пунктом 1 ч. 1 ст. 7 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» передбачено право споживача одержувати своєчасно та належної якості житлово-комунальні послуги згідно із законодавством і умовами укладених договорів, при цьому, такому праву прямо відповідає визначений п. 5 ч. 2 ст. 7 цього Закону, а також ч. 1 ст. 68 Житлового кодексу Української РСР та підп.. 1 п. 30 Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 21 липня 2006 року № 630, обов`язок споживача оплачувати надані житлово-комунальні послуги за цінами/тарифами, встановленими відповідно до законодавства, у строки, встановлені договором або законом.

Таким чином, згідно із наведеними нормами чинного законодавства споживачі зобов`язані оплатити житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користувалися ними.

Заперечуючи проти позову, ОСОБА_3 вказала на те, що позивач не надав належні докази, які підтверджують облік спожитої відповідачем теплової енергії, а також її вартість, а надані позивачем корінці нарядів на включення та відключення об`єктів теплоспоживання за спірний період, а також відомості реєстрації параметрів теплоспоживання та облікові картки помісячно не можуть прийматись судом в якості належних доказів з огляду на те, що вони не є первинними документами, в розумінні ст. 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні».

В той же час, позивач, обґрунтовуючи розмір заборгованості ОСОБА_3 за період діяльності АТ «Київенерго» (до 01 травня 2018 року), як правонаступник останнього надає лише довідку складену, підписану та скріплену печаткою начальником управління продажу теплової енергії СП «Енергозбут» КП «Київтеплоенерго».

Пунктом 1 ч. 1 ст. 512 ЦК України визначено, що кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).

За змістом ст. 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.

Частиною 1 ст. 517 ЦК України визначено, що первісний кредитор у зобов`язанні повинен передати новому кредиторові документи, які засвідчують права, що передаються, та інформацію, яка є важливою для їх здійснення.

Поряд із цим, матеріали справи не містять підтверджень та відомостей про ОСОБА_3 як споживача, щодо якої було передано право вимоги, із зазначенням суми заборгованості.

Тобто, позивачем не надано будь-яких документів щодо підтвердження прав вимоги до ОСОБА_3 на суму в розмірі 350 649,89 грн, чи на будь-яку іншу суму, право на отримання якої було в первісного кредитора АТ «Київенерго».

За викладених обставин, правових підстав для стягнення вказаної суми коштів з ОСОБА_3 не вбачається, через ненадання належних та допустимих доказів про отримання нею від АТ «Київенерго», правонаступником якого є позивач житлово-комунальних послуг на вказану суму та існування цієї заборгованості на момент переходу відповідних прав до позивача, що позбавляє права останнього на ці кошти, при цьому з огляду на ч. 2 ст. 79 ЦПК України, за якою обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування, тому вказана вище довідка КП «Київтеплоенерго», не може вважатися належним доказом, через те, що не є документом первісного кредитора.

Таким чином, законні підстави для задоволення вимог про стягнення з ОСОБА_3 на користь КП «Київтеплоенерго» заборгованості за спожиту теплову енергію у заявленому позивачем розмірі, відсутні.

Також судом з`ясовано, що 25 листопада 2019 року між КП «Київтеплоенерго» та ОСОБА_4 укладено договір № 330383-01 на постачання теплової енергії в приміщення №2а,3а будинку АДРЕСА_1 . Договір набуває чинності 01 травня 2018 року і діє до 15 квітня 2020 року.

Пунктом 1 ч. 1 ст. 7 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» передбачено право споживача одержувати своєчасно та належної якості житлово-комунальні послуги згідно із законодавством і умовами укладених договорів, при цьому, такому праву прямо відповідає визначений п. 5 ч. 2 ст. 7 цього Закону, а також ч. 1 ст. 68 ЖК України та пп. 1 п. 30 Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 21 липня 2006 року № 630, обов`язок споживача оплачувати надані житлово-комунальні послуги за цінами/тарифами, встановленими відповідно до законодавства, у строки, встановлені договором або законом.

Таким чином, згідно із наведеними нормами чинного законодавства споживачі зобов`язані оплатити житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користувалися ними.

Що стосується позовних вимог КП «Київтеплоенерго» до ОСОБА_4 і суми, яка підлягає стягненню з неї, в якості заборгованості за спожиту теплову енергію, то суд, виходить із визначеної в довідці позивача № 30 від 01 серпня 2021 року суми за рахунок проведеного коригування нарахувань в розмірі 5 744,43 грн, що і визнається стороною відповідача ОСОБА_4 .

У зв`язку із чим, саме виходячи з вказаної суми, підлягають розрахунку сум інфляційних втрат, трьох процентів річних та пені.

За таких обставин, з ОСОБА_5 підлягає стягненню інфляційне збільшення за період з 01 жовтня 2018 року до 31 січня 2020 року згідно з розрахунком за формулою ІІС = (ІІ1:100)x(ІІ2:100)x(ІІ3:100)x(ІІZ:100) ІІ1 - індекс інфляції за перший місяць прострочення, ІІZ - індекс інфляції за останній місяць прострочення.Останній періодIIc (101,70: 100) x (101,40:100) x (100,80:100) x (101,00:100) x (100,50:100) x (100,90:100) x (101,00:100) x (100,70:100) x (99,50:100) x (99,40:100) x (99,70:100) x (100,70:100) x (100,70:100) x (100,10: 100) x (99,80:100) x (100,20:100) = 1,08378913. Інфляційне збільшення:5 744,43x1,08378913-5 744,43=481,32 грн.

Розрахунок 3% річних здійснюється за формулою: сума санкції = Сx3xД:365:100, де С - сума заборгованості, Д - кількість днів прострочення. Період прострочення грошового зобов`язання з 01 жовтня 2018 року до 31 грудня 2019 року (кількість днів у періоді 457), 5 744,43 x3%x457:365:100=215,77 грн, з 01 січня 2020 року до 31 січня 2020 року (кількість днів у періоді 31), 5 744,43x3%x31:366:100=14,60 грн, а всього штрафних санкцій: 230,37 грн.

А також розрахунок суми пені здійснюється за формулою: пеня = Сx2УСДxД:100, де С - сума заборгованості за період, 2 УСД - подвійна облікова ставка НБУ в день прострочення, Д - кількість днів прострочення. Періоди розрахунку: зі ставкою НБУ 18 %: з 01 жовтня 2018 року по 25 квітня 2019 року, кількість днів у періоді 414, пеня=1 172,72 грн; зі ставкою НБУ 17,5 %: з 26 квітня 2019 року по 18 липня 2019 року, кількість днів у періоді 84, пеня=462,66 грн; зі ставкою НБУ 17 %: за період з 19 липня 2019 року по 05 вересня 2019 року, кількість днів у періоді 49, пеня=262, 18 грн; зі ставкою НБУ 16,5 %: за період з 06 вересня 2019 року по 24 жовтня 2019 року, кількість днів у періоді 49 пеня=254,47 грн; зі ставкою НБУ 15,5 % за період з 25 жовтня 2019 року по 12 грудня 2019 року, кількість днів у періоді 49, пеня=239,04 грн та зі ставкою НБУ 13,5 % за період з 13 грудня 2019 року по 31 січня 2020 року, кількість днів у періоді 49, пеня=208, 20 грн, а всього пені 2 599,27 грн.

У зв`язку з частковим задоволенням позову КП «Київтеплоенерго», судові витрати у вигляді судового збору у розмірі 139,53 грн, що становить орієнтовно 4 % від заявлених позовних вимог, підлягають стягненню з ОСОБА_4 на користь позивача.

Керуючись ст. ст. 526, 530, 611, 625 ЦК України, Законом України «Про житлово-комунальні послуги», ст. 12, 13, 19, 81, 141, 263-265,267,273,274,280,354,355 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В:

Позов Комунального підприємства виконавчого органу Київської міської ради «Київтеплоенерго» до ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про стягнення боргу за житлово-комунальні послуги- задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_4 на користь Комунального підприємства виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) «Київтеплоенерго» заборгованість за спожиту теплову енергію в розмірі 5 744,43, грн (п`ять тисяч сімсот сорок чотири гривні 43 копійки), 481,32 грн (чотириста вісімдесят одну гривню 32 копійки) інфляційних втрат, 230,37 грн (двісті тридцять гривень 37 копійок ) - 3 % річних, пеню за несвоєчасне виконання зобов`язання в розмірі 2 599,27 грн (дві тисячі п`ятсот дев`яносто дев`ять гривень 27 копійок) та 139,53 грн (сто тридцять дев`ять гривень 53 копійки) компенсації сплаченого судового збору.

В іншій частині вимог позову Комунального підприємства виконавчого органу Київської міської ради «Київтеплоенерго» до ОСОБА_4 про стягнення боргу за житлово-комунальні послуги- відмовити.

У задоволенні позову Комунального підприємства виконавчого органу Київської міської ради «Київтеплоенерго» в частині вимог до ОСОБА_3 про стягнення боргу за житлово-комунальні послуги- відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення шляхом подання апеляційної скарги до Київського апеляційного суду.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Позивач - Комунальне підприємство виконавчого органу Київської міської ради «Київтеплоенерго» (01001, м. Київ, площа Івана Франка, 5, ).

Відповідачі: ОСОБА_3 ( АДРЕСА_5 , РНОКПП НОМЕР_6 );

ОСОБА_4 (АДРЕСА_5 , РНОКПП НОМЕР_7 ).

Повний текст судового рішення складено 05 грудня 2022 року.

Суддя О.Л. Бусик