Житомирський апеляційний суд
Категорія 5 Доповідач Шевчук А. М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 червня 2022 року Житомирський апеляційний суд у складі:

головуючої судді Шевчук А.М.,

суддів: Коломієць О.С., Талько О.Б.,

за участі секретаря судового засідання Дяченко Ю.Ю.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Житомирі

цивільну справу №295/17406/18 за позовом ОСОБА_1 до Житомирської міської ради, виконавчого комітету Житомирської міської ради, Приватного підприємства «Житлове експлуатаційне підприємство №1 м.Житомира», треті особи: Департамент реєстрації Житомирської міської ради, Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку «Чуднівська 100», про визнання недійсним та скасування свідоцтва про право власності на нерухоме майно, рішення державного реєстратора Реєстраційної служби Житомирського міського управління юстиції Житомирської області

за апеляційною скаргою Житомирської міської ради

на рішення Богунського районного суду Житомирської області від 09 грудня 2021 року, яке ухвалене під головуванням судді Лєдньова Д.М. у м.Житомирі,

в с т а н о в и в:

У грудні 2018 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Житомирської міської ради, виконкому Житомирської міської ради та Приватного підприємства «Житлове експлуатаційне підприємство №1 м.Житомира» (далі - ПП «Житлове експлуатаційне підприємство №1 м.Житомира). Просив визнати недійсними та скасувати: свідоцтво про право власності на нерухоме майно нежитлове приміщення за адресою: АДРЕСА_1 , площею 79,8 кв.м, серія та номер: САК №328627, видане 30 вересня 2013 року, територіальній громаді м. Житомира в особі Житомирської міської ради; рішення державного реєстратора Реєстраційної служби Житомирського міського управління юстиції Житомирської області Шевченко О.В. про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер: 6349937 від 30 вересня 2013 року, зареєстроване в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно 27 вересня 2013 року.

Свої вимоги обґрунтовував тим, що згідно з технічним паспортом на житловий будинок АДРЕСА_2 , є допоміжним та нерозривно пов`язане з підвальним приміщенням, оскільки у ньому знаходиться сантехнічне та інше обладнання, яке призначене для забезпечення експлуатації будинку вцілому. У спірному приміщенні відповідно до рішення виконкому Житомирської міської ради від 13 липня 2016 року «Про передачу приміщень та обладнання теплових вводів, елеваторних вузлів, вузлів вводу системи опалення житлових будинків на баланс КП «Житомиртеплокомуненерго» Житомирської міської ради для обслуговування та експлуатації» розміщено прилад обліку теплової енергії, а відтак воно не є самостійним об`єктом правовідносин та не може бути предметом приватизації чи іншого способу набуття права власності на нього, тобто не може бути окремим об`єктом нерухомого майна. Всупереч вищевикладеному КП «ВЖРЕП №1 м. Житомира» Житомирської міської ради, порушуючи права співвласників, провело реконструкцію вищевказаного допоміжного приміщення під адміністративне та за дорученням Житомирської міської ради замовило технічний паспорт і оформило свідоцтво про право власності на нерухоме майно. Співвласники будинку АДРЕСА_1 є співвласниками усього спільного майна, в тому числі підвальних/допоміжних приміщень, як невід`ємних конструктивних елементів будинку. Всі допоміжні приміщення, в тому числі спірне приміщення, є спільною власністю мешканців будинку АДРЕСА_1 , який розташований за вищевказаною адресою, а свідоцтво про право власності від 30 вересня 2013 року порушує право власності позивача на спірне майно.

Рішенням Богунського районного суду м. Житомира від 14 травня 2019 року, яке постановою Житомирського апеляційного суду від 03 листопада 2020 року була залишено без змін, ОСОБА_1 в задоволені позовних вимог було відмовлено.

Постановою Верховного Суду від 27 жовтня 2021 року касаційна скарга ОСОБА_1 задоволена, судові рішення першої та апеляційної інстанцій скасовані, а справа передана на новий розгляд до суду першої інстанції.

Передаючи справу на новий розгляд до суду першої інстанції, Верховний Суд вказав на неврахування тієї обставини, що доступ до приміщення через яке проходять трубопроводи системи центрального теплопостачання із влаштованою основною запірною арматурою, призначеною для забезпечення експлуатації будинку, можливе лише через приміщення №1 (вхідний тамбур) площею 1,7 кв.м. та приміщення №2 площею 11,4 кв.м, а тому відмова у задоволенні позову є передчасною.

При новому розгляді справи рішенням Богунського районного суду м.Житомира від 09 грудня 2021 року визнано недійсним та скасовано свідоцтво про право власності на нерухоме майно - нежитлове приміщення за адресою: АДРЕСА_1 , площею 79,8 кв.м, серія та номер: САК №328627, видане 30 вересня 2013 року, територіальній громаді м. Житомира в особі Житомирської міської ради. Скасовано рішення державного реєстратора Реєстраційної служби Житомирського міського управління юстиції Житомирської області Шевченко О.В. про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер: 6349937 від 30 вересня 2013 року, зареєстроване в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно 27 вересня 2013 року.

Не погодившись із рішенням Богунського районного суду м. Житомира від 09 грудня 2021 року, Житомирська міська рада подала апеляційну скаргу. Посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду першої інстанції скасувати та постановити нове, яким ОСОБА_1 у задоволенні позову відмовити.

Доводи апеляційної скарги аргументує тим, що Житомирською міською радою надані докази того, що спірне приміщення загальною площею 79,8 кв.м в будинку АДРЕСА_1 є нежитловим приміщенням, яке з моменту введення багатоквартирного будинку в експлуатацію не використовувалося як допоміжне приміщення житлового будинку. Вважає безпідставними посилання позивача на те, що ці приміщення є спільною власністю мешканців будинку та допоміжними. Нежитлове приміщення це ізольоване приміщення в багатоквартирному будинку, що не належить до житлового фонду і є самостійним об`єктом нерухомого майна. Оскільки спірне приміщення є нежитловим і не використовувалося для обслуговування житлового будинку як допоміжне, позивач не має права спільної власності на дане приміщення. Згідно з актами приймання вказаного будинку в експлуатацію від 1975 та 1976 років, житловий будинок був прийнятий в експлуатацію з вбудованими приміщеннями аптеки, поштового відділення, ощадкаси (блок В), перукарні та пунктом приймання білизни (блок А та Б). Судова будівельна-технічна експертиза також підтвердила, що спірні приміщення є нежитловими, а не допоміжними приміщеннями житлового будинку. В нежитловому приміщенні площею 79,8 кв.м була розташована ощадкаса, про що вказано в технічному паспорті на приміщення, виготовленому в 2013 році БТІ. Жодної реконструкції в даному приміщенні не проводилося. Спірне приміщення має статус нежитлового з початку введення житлового будинку в експлуатацію, оскільки будувалося під ощадну касу, що доводиться актом введення будинку до експлуатації та матеріалами технічної інвентаризації житлового будинку. Висновком судової будівельно-технічної експертизи від 12 вересня 2020 року нежитлові приміщення №3,4,5,6 та 8 не використовуються для обслуговування багатоквартирного будинку. Через приміщення №1 та 2 здійснюється доступ до приміщення №7, де проходять трубопроводи системи центрального теплопостачання із влаштованою запірною арматурою. Під час розгляду справи судом не досліджено, що доступ до систем центрального теплопостачання також може здійснюватися через підвальні приміщення, які використовуються мешканцями багатоквартирного будинку, а не через нежитлові приміщення ощадкаси. Також більшість приміщень з групи приміщень №69 є нежитловими.

Від учасників справи відзиву на апеляційну скаргу не надходило. За змістом частини третьої ст.360 ЦПК України відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

У судовому засіданні представник Житомирської міської ради апеляційну скаргу підтримала та просить її задовольнити, скасувавши рішення суду першої інстанції та ухваливши нове судове рішення, яким у задоволенні позову відмовити.

ОСОБА_1 у судовому засіданні апеляційну скаргу не визнав та просить у її задоволенні відмовити, а рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Інші учасники справи до суду не з`явилися. Клопотань про відкладення розгляду справи не спрямовували. Неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи (частина друга ст.372 ЦПК України). Явка до суду апеляційної інстанції не є обов`язковою.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції відповідно до положень ст.367 ЦПК України, колегія суддів апеляційного суду доходить висновку, що апеляційна скарга не може бути задоволена з наступних підстав.

Згідно з частиною другою ст.382 ЦК України усі власники квартир та нежитлових приміщень у багатоквартирному будинку є співвласниками на праві спільної сумісної власності спільного майна багатоквартирного будинку. Спільним майном багатоквартирного будинку є приміщення загального користування (у тому числі допоміжні), несучі, огороджувальні та несуче-огороджувальні конструкції будинку, механічне, електричне, сантехнічне та інше обладнання всередині або за межами будинку, яке обслуговує більше одного житлового або нежитлового приміщення, а також будівлі і споруди, які призначені для задоволення потреб усіх співвласників багатоквартирного будинку та розташовані на прибудинковій території, а також права на земельну ділянку, на якій розташований багатоквартирний будинок та його прибудинкова територія, у разі державної реєстрації таких прав.

Відповідно до пункту 2 ст.10 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» власники квартир багатоквартирних будинків та житлових приміщень у гуртожитку є співвласниками допоміжних приміщень у будинку чи гуртожитку, технічного обладнання, елементів зовнішнього благоустрою і зобов`язані брати участь у загальних витратах, пов`язаних з утриманням будинку і прибудинкової території відповідно до своєї частки у майні будинку чи гуртожитках. Допоміжні приміщення (кладовки, сараї і т.ін) передаються у власність квартиронаймачів безоплатно і окремо приватизації не підлягають.

У рішенні Конституційного Суду України у справі про права співвласників на допоміжні приміщення багатоквартирних будинків від 02 березня 2004 року №4-рп/2004 вказано, що в аспекті конституційного звернення і конституційного подання положення частини першої статті 1, положення пункту 2 статті 10 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» треба розуміти так: допоміжні приміщення (підвали, сараї, кладовки, горища, колясочні і т.ін.) передаються безоплатно у спільну власність громадян одночасно з приватизацією ними квартир (кімнат у квартирах) багатоквартирних будинків. Підтвердження права власності на допоміжні приміщення не потребує здійснення додаткових дій, зокрема створення об`єднання співвласників багатоквартирного будинку, вступу до нього. Власник (власники) неприватизованих квартир багатоквартирного будинку є співвласником (співвласниками) допоміжних приміщень нарівні з власниками приватизованих квартир.

Згідно з рішенням Конституційного Суду України від 09 листопада 2011 року в справі №1-22/2011 щодо офіційного тлумачення положень пункту 2 статті 10 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» в аспекті конституційного звернення положення пункту 2 статті 10 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» від 19 червня 1992 року №2482-XII (2482-12) зі змінами необхідно розуміти так, що власники квартир дво- або багатоквартирних житлових будинків та житлових приміщень у гуртожитку, незалежно від підстав набуття права власності на такі квартири, житлові приміщення, є співвласниками допоміжних приміщень у будинку чи гуртожитку, технічного обладнання, елементів зовнішнього благоустрою.

Отже, під допоміжними приміщеннями багатоквартирного будинку слід розуміти приміщення, призначені для забезпечення експлуатації будинку та побутового обслуговування його мешканців (колясочні, комори, сміттєкамери, горища, підвали, шахти і машинні відділення ліфтів, вентиляційні камери та інші підсобні і технічні приміщення).

Окрім того, допоміжні приміщення стають об`єктами права спільної власності співвласників багатоквартирного будинку, тобто їх спільним майном, одночасно з приватизацією громадянами квартир. Для підтвердження набутого в такий спосіб права не потребується вчинення будь-яких інших додаткових юридичних дій.

За схожих обставин Європейський суд з прав людини зауважив, що рішення місцевого органу влади щодо укладення контракту на реконструкцію горища третьою особою становило втручання у право заявників володіти своїм майном. Вирішуючи спір між заявниками (іншими співвласниками) і місцевим органом, національні судові органи чітко зазначили, що згідно з чинними на той час положеннями Цивільного кодексу для укладення інвестиційного контракту потрібна згода заявників, а в разі її відсутності органи влади могли звернутись до суду, щоб отримати дозвіл на проведення відповідних робіт. Утім, районна адміністрація не виконала цих вимог, уклавши контракт без згоди заявників чи судової санкції. За таких обставин, як випливає з обґрунтування національних судів, органи влади не дотрималися умов, передбачених законом для укладення інвестиційного контракту. В кінцевому підсумку після виконання контракту національні суди визнали його дійсним, встановивши, що він вигідний для всіх співвласників будинку. Отже, Суд вважає, що немає потреби оцінювати, чи було забезпечено цим рішенням національних судів справедливий баланс інтересів. З цього приводу Суд зауважує, що для цілей статті 1 Першого протоколу здійснювати оцінку справедливості доцільно лише тоді, коли відповідне втручання відповідає нормам застосовного законодавства. Ані з матеріалів справи, ані із зауважень Уряду не видно, що перед укладенням інвестиційного контракту існували якісь обставини, які перешкоджали місцевому органу отримати дозвіл на реконструкцію або безпосередньо від співвласників горища, або в судовому порядку. Крім того, з наявних матеріалів не вбачається, що те чи інше положення національного законодавства дозволяло місцевому органу укласти контракт без такої згоди або у випадку спору - без його судового вирішення. Отже, укладення інвестиційного контракту становило втручання, яке не відповідало закону. У зв`язку з цим було порушено статтю 1 Першого протоколу (рішення ЄСПЛ від 10 лютого 2010 року).

При вирішенні цього спору ключовим є визначення правового статусу нежитлового приміщення у багатоквартирному будинку, а саме встановлення того, чи відноситься спірне приміщення до допоміжних та чи є нежитловим приміщенням в структурі житлового будинку.

Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

У п.31 постанови Верховного Суду від 15 травня 2019 року в справі №906/1169/17 викладено наступний правовий висновок: «допоміжними приміщеннями є всі без винятку приміщення багатоквартирного житлового будинку, незалежно від наявності або відсутності в них того чи іншого обладнання, комунікацій, адже їх призначенням є обслуговування не лише будинку, а й власників квартир, підвищення життєвого комфорту і наявність різних способів задоволення їх побутових потреб, пов`язаних із життєзабезпеченням. І лише приміщення, що з самого початку будувалися як такі, використання яких мало інше призначення (магазини, перукарні, офіси, поштові відділення тощо), залишаються тими, що не підпадають під правовий режим допоміжних приміщень».

Із матеріалів справи вбачається та судом установлено, що з травня 2006 року ОСОБА_1 на праві власності належить квартира АДРЕСА_3 (а.с.8-10 т.1).

Із свідоцтва про право власності на нерухоме майно від 30 вересня 2013 року, яке видане Реєстраційною службою Житомирського міського управління юстиції Житомирської області, слідує, що нежитлове приміщення загальною площею 79,8 кв.м за адресою: АДРЕСА_1 , відноситься до комунальної власності Територіальної громади міста Житомира в особі Житомирської міської ради (а.с.15 т.1). Дата державної реєстрації 27 вересня 2013 року; державний реєстратор Шевченко О.В., реєстраційна служба Житомирського міського управління юстиції Житомирської області; підстава виникнення права власності свідоцтво про право власності від 30 вересня 2013 року; підстав внесення запису рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер 6349937 від 30 вересня 2013 року (актуальна інформація з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності (а.с.16 т.1).

Свого часу рішенням виконкому Житомирської міської Ради народних депутатів трудящих від 19 лютого 1970 року №144 Управлінню капітального будівництва облвиконкому була виділена земельна ділянка площею 3,9 га для будівництва житловий будинків АДРЕСА_4 . У цих жилих будинках мали бути вбудовані на перших поверхах: магазин продовольчих товарів, аптека, перукарня, відділення зв`язку та ощадна каса (а.с.69 т.1).

Рішенням виконкому Житомирської міської Ради народних депутатів трудящих від 24 січня 1974 року №84 додатково виділено Управлінню капітального будівництва облвиконкому земельну ділянку площею 252 кв.м для будівництва житлового будинку по АДРЕСА_1 (а.с.73 т.1), а рішенням виконкому відповідної ради від 07 лютого 1974 року №135 вирішено внести зміни до рішення від 19 лютого 1970 року №144 та запроектувати у будинку АДРЕСА_1 промтоварний магазин.

Рішенням виконкому Житомирської міської Ради народних депутатів трудящих від 20 грудня 1973 року №1084 вулиця Чуднівська була перейменована на вулицю ім. генерал-лейтенанта І. Д. Черняховського (а.с.82 т.1). На час розгляду справи вулиця знову перейменована на «Чуднівську».

Рішенням виконкому Житомирської міської Ради народних депутатів трудящих від 03 квітня 1975 року №167, був затверджений акт державного прийому новозбудованого житлового будинку АДРЕСА_1 , з вбудованими приміщеннями аптеки, поштового відділення зв`язку, ощадкаси (а.с.117-121 т.1).

Рішенням виконкому від 02 липня 1976 року №385 був затверджений акт державної прийомки новозбудованого житлового будинку по АДРЕСА_1 , із вбудованими приміщеннями перукарні та пунктом прийомки білизни в чистку (а.с.76-80 т.1).

Згідно з технічним паспортом, який виготовлений БТІ 26 липня 2013 року, приміщення ощадного банку житлового будинку АДРЕСА_1 складається з приміщень: 1- вхідного тамбуру площею 1,7 кв.м; 2 - приміщення площею 11,4 кв.м; 3 - приміщення площею 10,4 кв.м; 4 -приміщення площею 4,1 кв.м; 5 - коридору площею 3 кв.м; 6 - санвузлу площею 1,9 кв.м; 7 - приміщення площею 13,3 кв.м; 8 - приміщення площею 11,7 кв.м; 9 - каси площею 22,3 кв.м, загальною площею - 79,8 кв.м (а.с.96-98 т.1).

На підставі рішення виконкому Житомирської міської ради від 13 липня 2016 року №621 мало бути передано з балансу КП «ВЖРЕП №1» на баланс КП «Житомиртеплокомуненерго», зокрема, елеваторний вузол у житловому будинку АДРЕСА_1 (під`їзди 3,10,16) (а.с.17 т.1).

Рішенням виконкому Житомирської міської ради від 09 січня 2019 року №2 передано з балансу КП «ВЖРЕП №1» на баланс КП «ВЖРЕП №5» частину нежитлових приміщень в будинку АДРЕСА_1 , а саме: нежитлове приміщення загальною площею - 79,8 кв.м. літ. «А-5» (а.с.37 т.1).

Відповідно до висновку комісійної судової будівельно-технічної експертизи від 12 вересня 2020 року №172/09-2020 через приміщення №7 (площею 13,3 кв.м), групи приміщень №69 загальною площею 79,8 кв.м, яке знаходиться в цокольному поверсі житлового будинку за адресою: АДРЕСА_1 , проходять трубопроводи системи центрального теплопостачання із влаштованою основною запірною арматурою, призначеною для забезпечення експлуатації будинку. Крім того, частина групи приміщень №69 є допоміжними приміщеннями багатоквартирного будинку АДРЕСА_1 , зокрема: вхідний тамбур №1 (площею 1,7 кв.м), приміщення №2 (площею 11,4 кв.м) та приміщення №7 (площею 13,3 кв.м), оскільки дані приміщення необхідні для доступу та можливості технічного обслуговування системи теплопостачання будинку. При цьому інші приміщення групи приміщень №69 не є допоміжними приміщеннями, які призначені для забезпечення експлуатації та обслуговування будинку.

Із огляду на вищевикладене, колегія суддів доходить висновку, що приміщення №1 (площею 1,7 кв.м), приміщення №2 (площею 1,4 кв.м) та приміщення №7 (площею 13,3 кв.м), які входять до групи приміщень №69 загальною площею 79,8 кв.м, є нежитловими приміщеннями в структурі житлового будинку та підпадають під правовий режим саме допоміжних приміщень, оскільки у приміщенні 7 проходять трубопроводи системи центрального теплопостачання із влаштованою основною запірною арматурою, яка призначена для забезпечення експлуатації будинку в цілому. Для того, щоб доступитися до приміщення 7 необхідно спочатку подолати приміщення 1, а потім приміщення 2. Тобто приміщення 1,2 та 7 у групі приміщень №69, необхідні для доступу та обслуговування загальної системи теплопостачання всього житлового будинку, яка обслуговує, у тому числі, не одну квартиру багатоквартирного житлового будинку АДРЕСА_1 . У матеріалах справи відсутні докази, що до приміщення 7 можна доступитися у будь-який інший спосіб, ніж через приміщення 1 та 2.

Отже, приміщення 1, 2 та 7, які увійшли до групи приміщень №69, є допоміжними, призначені для забезпечення експлуатації житлового будинку та становлять його невід`ємну частину. Власники квартир багатоквартирного будинку АДРЕСА_1 , у тому числі й позивач, є співвласниками цих допоміжних нежитлових приміщень 1, 2 та 7, які увійшли до групи приміщень №69, оскільки передавалися у власність квартиронаймачів безоплатно і окремої приватизації не потребували. Приміщення 1, 2 та 7 не є ізольованими від приміщень 3,4,5,6, 8 та 9. Потрапити до приміщень 3, 4, 5 та 6 можливо лише виключно через допоміжне приміщення 2, а потрапити до приміщень 8 та 9 можливо лише виключно через допоміжне приміщення 7. У свою чергу пройти до допоміжних приміщень 2 та 7 можна лише через допоміжне приміщення 1. Отже, без припинення права спільної власності співвласників багатоквартирного будинку на приміщення 1, 2 та АДРЕСА_5 , у тому числі й позивача, які набули прав раніше, у Житомирської міської ради не було підстав для віднесення приміщень 1, 2 та 7 до нерухомого майна загальною площею 79,8 кв.м та реєстрації за собою прав на ці приміщення.

Незаконне перебування допоміжних приміщень 1, 2 та 7 у власності інших осіб створює й перешкоди в доступі та обслуговуванні системи теплопостачання будинку (в підготовці будинку до опалювального сезону, усуненні можливих аварій при експлуатації тощо).

Із огляду на вищевикладене, колегія суддів апеляційного суду погоджується із висновком суду першої інстанції про те, що відомості про призначення (ощадкаса), розташованих у будинку нежитлових приміщень (цоколь) на час будівництва та прийняття об`єкта до експлуатації, що є доводами апеляційної скарги (в нежитловому приміщенні площею 79,8 кв.м. була розташована ощадкаса, про що вказано в технічному паспорті на приміщення, виготовленому в 2013 році), беззаперечно не спростовують правового режиму приміщень 1, 2 та 7 як допоміжних та автоматичного не відносять їх до самостійних, оскільки вони забезпечують загально-побутові потреби співвласників будинку в сфері комунального обслуговування, а тому права та інтереси позивача як співвласника багатоквартирного будинку безумовно порушені.

Відповідно до статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, окрім випадків, встановлених цим Кодексом.

Із огляду на вищевикладене, суд першої інстанцій, ухвалюючи рішення про визнання недійсним та скасування свідоцтва про право власності на нерухоме майно, а саме нежитлове приміщення за адресою: АДРЕСА_1 , площею 79,8 кв.м, за Територіальною громадою міста Житомира в особі Житомирської міської ради, дійшов обґрунтованого висновку про те, що права та інтереси позивача як співвласника багатоквартирного будинку є порушеними внаслідок відсутності доступу до приміщень допоміжного призначення, використання яких необхідно для задоволення потреб усіх співвласників багатоквартирного будинку. Скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію права є похідним та законно допущено судом з одночасним припиненням речового права. Оскільки власність на допоміжні приміщення не підлягає окремій реєстрації за кожним співвласником, то достатнім є скасування зареєстрованого права без одночасного його визнання. Суд застосував ефективний та адекватний спосіб поновлення порушеного права та інтересу.

Негаторний позов може бути пред`явлений позивачем, поки існує відповідне порушення.

Рішення суду першої інстанції ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права. Доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не змінюють. Підстави для скасування або зміни рішення суду першої інстанції відсутні.

Згідно зі ст.375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін, якщо визнає, що рішення суду першої інстанції ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст.259,268,367-368,374-375,381-384 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу Житомирської міської ради залишити без задоволення.

Рішення Богунського районного суду Житомирської області від 09 грудня 2021 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуюча Судді: