КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 754/1091/22
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

08 грудня 2022 року м. Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

судді - доповідача Слюсар Т.А.,

суддів: Білич І.М., Коцюрби О.П.,

за участю секретаря судового засідання Хоменко О.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Деснянського районного суду м. Києва від 03 серпня 2022 року у складі судді Грегуль О.В.,

у цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , третя особа: ОСОБА_3 про стягнення аліментів на утримання повнолітньої дитини,-

В С Т А Н О В И В :

У січня 2022 року ОСОБА_2 звернулась до суду з позовом, який 03 лютому 2022 року було подано в новій редакції про стягнення з відповідача аліментів у сумі 5000 грн на утримання дитини на період навчання, починаючи з дати подання позову.

Позов обґрунтовано тим, що ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , є дитиною сторін. Вона є здобувачем освіти, денної форми навчання Національного університету харчових технологій, термін навчання з 01.09.2021 по 30.06.2025. ОСОБА_3 проживає з позивачкою, яка працює в тренінговому центрі прокурорів України і отримує заробітну плату в розмірі 28 093 грн.

Відповідач працює в ПП «Ай Ті Пі Авіа» і його заробітна плата за період з вересня 2021 по лютий 2022 всього разом становила: 22 687 грн 50 коп.

Рішенням Деснянського районного суду міста Києва від 03 серпня 2022 року позов ОСОБА_2 задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 на утримання ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 на період її навчання, але не більше ніж до досягнення двадцяти трьох років: ІНФОРМАЦІЯ_2 , аліменти в розмірі: 1/6 частини всіх видів заробітку (доходу), щомісячно, починаючи з 25.01.2022. У задоволенні іншої частини позовних вимог відмовлено. Допущено негайне виконання рішення суду в частині стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_4 на утримання ОСОБА_3 суми платежу по аліментам за один місяць в розмірі 1/6 частини всіх видів заробітку (доходу). Вирішено питання судових витрат.

Не погоджуючись з рішенням суду ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу в якій посилаючись на порушення норм процесуального права зазначає, що оскаржуване рішення є незаконним і необґрунтованим, оскільки не були встановлені обставини, які мають істотне значення для правильного вирішення справи, викривлені пояснення сторони відповідача, не надано жодного обґрунтування доказів та мотивів суду, якими він керувався при ухваленні рішення, просить скасувати рішення районного суду та ухвалити нове судове рішення яким відмовити в задоволенні позову ОСОБА_2 .

В обґрунтування апеляційної скарги зазначено, що в судовому засіданні позивачка зазначила, що донька навчається у ВУЗі безкоштовно, під час навчання отримуватиме стипендію.

Тому суд першої інстанції в своєму рішенні вважав встановленими нічим не доведені обставини.

Судом невірно було зазначено в рішенні суду про підстави з яких відповідач просив відмовити в задоволенні позовних вимог.

Також не наведено обґрунтування можливості оплачувати аліменти, а також підстави для стягнення аліментів в частці від заробітку (доходу).

Крім того, відповідачу стало відомі нові обставини, які свідчать про те, що донька працевлаштована й отримує дохід.

28.11.2022 на адресу суду ОСОБА_3 було подано заяву, в якій третя особа зазначила про те, що їй не було відомо про існування судового спору про стягнення аліментів на її утримання. Вважає рішення суду несправедливим, апеляційну скаргу просить задовольнити у повному обсязі.

Вказала, що на даний час працює та отримує дохід, який для неї є достатнім, а тому вона не потребує допомоги від батька, який не має доходу у зв`язку з введеним в Україні військовим станом та закриттям повітряного простору у державі.

Позивач та третя особа в судове засідання не з`явилися, повідомлялися судом належним чином (а.с.102,107,111,112).

Від третьої особи - ОСОБА_3 поступила заява, в якій міститься прохання про розгляд справи у її відсутність, мотивуючи зайнятістю на роботі та задоволення апеляційної скарги ОСОБА_1 (а.с.113-117).

Колегія суддів, заслухавши адвоката Вілінського В.В. в інтересах ОСОБА_1 , який підтримав апеляційну скаргу, вивчивши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, вважає апеляційну скаргу такою, що підлягає задоволенню.

Судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права з дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (ст. 263 ЦПК України).

Під час ухвалення рішення суд вирішує зокрема такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; 5) чи слід позов задовольнити або відмовити в позові (ст. 264 ЦПК України).

Оскаржуване судове рішення суду зазначеним вимогам Закону в повній мірі не відповідає.

Як убачається з матеріалів справи, ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , є дитиною сторін, яка набула повноліття та зареєстрована й проживає разом з матір`ю, позивачкою по справі (а.с. 21, 25).

Відповідно од інформації, яка міститься у довідці, виданій Національним університетом харчових технологій від 18.01.2022 № 23-8751. ОСОБА_3 є здобувачем освіти 1го курсу денної форми навчання ГРТБ імені проф. В.Ф. Доценка, початок навчання - 01.09.2021 (а.с.8).

Згідно з частиною другою статті 27 Конвенції Організації Об`єднаних Націй про права дитини від 20 листопада 1989 року батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Статтею 199 Сімейного кодексу України (далі - СК України) передбачений обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчання.

Стягнення аліментів на утримання дитини, яка продовжує навчання є одним із способів захисту інтересів дитини, забезпечення одержання нею коштів, необхідних для її життєдіяльності, оскільки на період навчання вона не має самостійного заробітку та потребує матеріальної допомоги з боку батьків, які зобов`язані утримувати своїх повнолітніх дітей, які продовжують навчатися, до досягнення ними двадцяти трьох років.

На відміну від правовідносин щодо участі батьків у додаткових витратах на дитину (стаття 185 СК України), правовідносини щодо обов`язку батьків утримувати повнолітніх дочку, сина на період навчання регулюються главою 16 СК України, яка зокрема, передбачає обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, у спосіб сплати аліментів (статті 199, 200, 201 цього Кодексу).

При визначенні розміру аліментів необхідно враховувати вартість навчання, підручників, проїзду до навчального закладу, проживання за місцем його знаходження. Норми цієї глави не встановлюють самостійного, окремого від аліментних зобов`язань, обов`язку батьків брати участь у додаткових витратах на дочку, сина, що викликані особливими обставинами.

В постанові Верховного Суду від 06 серпня 2018 року (справа № 748/2340/17) зроблено висновок по застосуванню статті 199 СК України, який полягає в тому, що "обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття (незалежно від форми навчання), виникає за обов`язкової сукупності таких юридичних фактів: походження дитини від батьків або наявність між ними іншого юридично значущого зв`язку (усиновлення); досягнення дочкою, сином віку, який перевищує 18, але є меншим 23 років; продовження ними навчання; потреба у зв`язку з цим у матеріальній допомозі; наявність у батьків можливості надавати таку допомогу (батьки самі мають бути працездатними та мати такий заробіток, який дозволив би їм утримувати себе та свою повнолітню дитину)".

Отже, досягнення дитиною, яка продовжує навчання віку, який перевищує 18 років є обов`язковою умовою для настання обов`язку батьків щодо її утримання.

Відповідно до вимог ч.1 ст.199 СК якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов`язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу.

Отже, положеннями ч.1 ст.199 СК України передбачено, що обов`язковою умовою стягнення у примусовому порядку аліментів на утримання повнолітніх сина, дочки, які продовжують навчання, має бути доведено факт потреби дитини у матеріальній допомозі.

Звертаючись у суд з позовом, ОСОБА_2 указала про необхідність стягнення з відповідача аліментів на утримання доньки на період її навчання.

Ухвалюючи рішення, районний суд зазначив про надходження до суду заяви від ОСОБА_3 про розгляд справи у її відсутність та підтримання позову, а також наявності доказів потреби доньки сторін у матеріальній допомозі.

Між тим, таких висновків районний суд дійшов з неповним з`ясуванням обставин справи.

Так, з долученої до апеляційної скарги довідки № 09/08 від 09.08.2022, виданої товариством з обмеженою відповідальністю «Форпоінт (Україна) ЛТД» видно, що ОСОБА_3 перебуває у трудових відносинах з товариством на посаді працівника закладу ресторанного господарства «Cinnabon» з 02.08.2022 згідно наказу № 084-к від 01.08.2022 на умовах повного робочого дня (а.с.90).

Указані обставини та факт отримання ОСОБА_3 заробітної плати підтверджено інформацією, яка міститься у реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування Пенсійного Фонду України (а.с. 115).

Отже, на час ухвалення районним судом рішення повнолітня ОСОБА_3 була працевлаштована та отримувала доходи, що виключає правові підстави до стягнення аліментів на її утримання.

Відповідно до матеріалів, ОСОБА_3 під час розгляду справи в суді апеляційної інстанцій подала заяву про те, що їй не було відомо про існування позову в суді, проте ці посилання спростовуються змістом долученої до справи під час розгляду районним судом заяви за її ( ОСОБА_3 ), підписом (а.с. 51).

Разом з тим, з огляду на викладене, посилання третьої особи на відсутність підстав для стягнення з батька - відповідача по справі, аліментів на її утримання, остільки вона має дохід, який для неї є достатнім, колегія суддів визнає такими, що заслуговують на увагу.

Установлено, що з 02.08.2022, тобто на час ухвалення районним судом рішення, ОСОБА_3 працевлаштувалася до товариства з обмеженою відповідальністю «Форпоінт (Україна) ЛТД» на посаду працівника закладу ресторанного господарства «Cinnabon».

Згідно заяви отриманий третьою особою за виконану роботу дохід для неї є достатнім (а.с.113-115).

В своїй заяві ОСОБА_3 підтримала апеляційну скаргу ОСОБА_1 з урахуванням викладених у ній доводів та просила її задовольнити.

Перегляд судового рішення у суді апеляційної інстанції забезпечує виконання головного завдання appelatio дати новим судовим розглядом додаткову гарантію справедливості судового рішення, реалізації права на судовий захист. Ця гарантія полягає в тому, що сам факт другого розгляду дозволяє уникнути помилки, що могла виникнути при першому розгляді. Апеляція, по суті, є надання новим судовим розглядом додаткової гарантії справедливості судового рішення, реалізації права на судовий захист.

У справі "Рябих проти Росії" (заява N 52854/99,рішення від24липня 2003 року)Європейський Судз правлюдини зазначив, що правона справедливийсудовий розгляд, гарантоване ст. 6 § ІКонвенції про захист прав людини і основоположних свобод, має тлумачитися в світлі Преамбули Конвенції, яка проголошує верховенство права спільною спадщиною Високих Договірних Сторін. Одним із основних аспектів верховенства права є принцип юридичної певності, який, серед іншого, вимагає, щоб остаточні рішення судів не могли бути поставлені під сумнів. Правова певність передбачає дотримання принципу res judicata, тобто принципу остаточності рішення, недопустимості повторного розгляду вже вирішеної справи. Цей принцип наполягає на тому, що жодна сторона не має права домагатися перегляду кінцевого і обов`язкового рішення тільки з метою нового слухання і вирішення справи. Повноваження судів вищої ланки переглядати рішення мають використовуватися для виправлення.

Відповідно до п. 3 і п. 4 ч. 1 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи, порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Зазначене дає підстави для висновків про те, що оскаржуване рішення постановлено з неповним з`ясуванням дійсних обставин справи, порушенням норм процесуального права, що призвело до неправильного застосування норм матеріального права.

За таких обставин, рішення Деснянського районного суду міста Києва від 03 серпня 2022 року підлягає скасуванню з ухваленням по справі нового судового рішення про відмову в позові ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання повнолітньої дитини.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 376, 382 ЦПК України, суд, -

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Рішення Деснянського районного суду міста Києва від 03 серпня 2022рокускасувати.

Ухвалити по справі нове судове рішення про відмову у позові.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом 30 днів з моменту складання повного судового рішення.

Повне судове рішення складено19 грудня 2022 року.

Суддя-доповідач:

Судді: