Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

Справа № 126/2470/20

Провадження № 2/126/42/2022

"30" червня 2022 р. м. Бершадь

Бершадський районний суд Вінницької області

в складі головуючого судді Хмель Р. В.

зі секретарем Дончик О.А.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Бершадь цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 та ОСОБА_3 про виселення з житлового приміщення,

ВСТАНОВИВ:

Позивач, ОСОБА_1 , звернувся в суд з даним позовом, в якому просить виселити, без надання іншого житлового приміщення відповідачів, з будинку АДРЕСА_1 . Крім того, просить стягнути з відповідачів понесені ним судові витрати.

В обгрунтування поданого позову, ОСОБА_1 , зазначає, що йому на праві приватної власності належить житловий будинок АДРЕСА_1 , який він успадкував після смерті свого батька. Відповідачі жодних прав на вказаний будинок не мають і ніколи не мали, самоправно зайняли належний йому будинок та проживають у ньому, на неодноразові звернення з вимогою про звільнення житлового будинку відповідачі ігнорують.

Вищевказані обставини і стали причиною звернення позивача до суду.

Позивач, ОСОБА_1 , в удове засідання не з`явився, через канцелярію суду подав заяву про розгляд справи у його відсутність, позовні вимоги підтримав в повному обсязі.

Відповідачі, ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , також в судове засідання не з`явилися, надали до суду заяви про визнання позовних вимог.

Враховуючи те, що відповідно до ч. 1 ст. 223 ЦПК України, неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею, суд не вбачає підстав для відкладення розгляду справи та проводить його в даному судовому засіданні на підставі доказів наявних у справі.

Оскільки розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Дослідивши матеріали справи та оцінивши докази в їх сукупності, суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню.

Судом встановлено, що згідно свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 03.12.2018 року, ОСОБА_1 , є власником житлового будинку з господарсько-побутовими будівлями за номером АДРЕСА_1 , який він успадкував після смерті свого батька ОСОБА_4 ..

Крім того, ОСОБА_1 , є власником земельної ділянки кадастровий номер :05:003:0007, площею 0,2500 га в межах згідно з планом, цільове призначення - для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і спору, розташованої за адресою: АДРЕСА_1 та земельної ділянки, кадастровий номер :05:003:0008, площею 0,0366 га в межах згідно з планом, цільове призначення - для ведення особистого селянського господарства, що підтверджується свідоцтвами про право на спадщину за заповітом від 03.12.2018 року, а також витягами з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності.

Зі змісту позову вбачається, що відповідачі по справі ОСОБА_2 та ОСОБА_3 проживають у вищевказаному будинку без згоди його власник, а саме позивача по справі ОСОБА_1 ..

Вирішуючи дану справу в межах заявлених вимог, суд виходить з наступного.

Згідно зі ст. 316 ЦК України, правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Відповідно до ст. 317 ЦК України, власникові належать право володіння, користування та розпорядження своїм майном. На зміст права власності впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна.

Відповідно до ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону.

Відповідно до ст. 386 ЦК України, держава забезпечує рівний захист прав усіх суб`єктів права власності. Власник, який має підстави передбачити можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутись до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню.

Відповідно до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження майном.

Аналіз зазначеної норми дає підстави для висновку про те, що власник має право вимагати від осіб, які не є членами його сім`ї, а також не відносяться до кола осіб, які постійно проживають разом з ним і ведуть з ним спільне господарство, усунення порушень свого права власності у будь-який час (Правова позиція ВСУ у справі №6-709цс1616 від листопада 2016 року).

Об`єктом власності особи може бути, зокрема,- житловий будинок, садиба, квартира (ст.ст. 379, 382 ЦК України).

При вирішенні спору суд також приймає до уваги роз`яснення Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, викладені в п. 34 постанови Пленуму «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» № 5 від 07.02.2014 року.

Згідно статті 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» рішення суду, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою є підставою для зняття особи з реєстрації місця проживання.

Положенням ч. 2 ст. 405 ЦК України передбачено юридичну підставу втрати членом сім`ї власника (у тому числі колишнім членом сім`ї власника) права на користування житлом власника, а саме - відсутність члена сім`ї власника житла без поважних причин понад один рік за таким місцем проживання (у житлі), якщо інше не встановлено домовленістю із власником або за законом.

Як роз`яснив Пленум Верхового Суду України у п. 24 постанови від 12 червня 2009 року № 2 «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції» у разі визнання відповідачем позову, яке має бути безумовним, і якщо таке визнання не суперечить закону й не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб (не відповідача), суд ухвалює рішення про задоволення позову, обмежившись у мотивувальній частині рішення посиланням на визнання позову без з`ясування і дослідження інших обставин справи.

Оскільки під час розгляду справи відповідачі визнали позов у повному обсязі і таке визнання не суперечить закону й не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд дійшов висновку про наявність правових підстав для задоволення позову у повному обсязі.

Щодо розподілу судових витрат по справі, то відповідно до ст. 141 ЦПК України, з відповідачів слід стягнути на користь позивача понесені ним судові витрати зі сплати судового збору, в розмірі 840,80 грн.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.317, 319, 391, 405 ЦК України, Законом України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», ст.ст.4, 5, 10, 76-82, 89, 200, 263-265 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 та ОСОБА_3 про виселення з житлового приміщення задовольнити.

Висилити без надання іншого житлового приміщення ОСОБА_2 та ОСОБА_3 з будинку АДРЕСА_1 .

Стягнути з ОСОБА_2 та ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 в рівних частинах витрати зі сплати судового збору в в розмірі 840,80 грн..

Апеляційна скарга на рішення суду подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Позивач: ОСОБА_1 , житель АДРЕСА_2 ;

Відповідачі: ОСОБА_2 , жителька АДРЕСА_1 ;

ОСОБА_3 , жителя АДРЕСА_1 .

Повний текст рішення складено та підписано суддею 30.06.2022 року.

Суддя Р. В. Хмель