Ухвала

05 липня 2022 року

м. Київ

справа № 127/27096/14

провадження № 61-4079ск22

Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду: Петрова Є. В. (суддя-доповідач), Грушицького А. І., Литвиненко І. В.,

розглянув касаційну скаргу ОСОБА_1 , в інтересах якої діє представник ОСОБА_2 , на ухвалу Вінницького міського суду Вінницької області від 28 грудня 2021 року та постанову Вінницького апеляційного суду від 22 лютого 2022 року за скаргою ОСОБА_1 на дії державного виконавця Центрального відділу Державної виконавчої служби у м. Вінниці Центрально-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Хмельницький) Пращук Вадим Володимирович,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернулася до суду із скаргою, особа, дії якої оскаржуються - старший державний виконавець Центрального відділу Державної виконавчої служби у м. Вінниці Центрально-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Хмельницький) Пращук В. В., заінтересована особа Акціонерне товариство «УкрСиббанк» (далі - АТ «УкрСиббанк»), на дії державного виконавця, в якій просила: визнати незаконною та скасувати постанову старшого державного виконавця Пращука В. В., від 23 лютого 2021 року, у виконавчому провадженні №60193257 про арешт коштів боржника; визнати незаконним та скасувати пункт 6 постанови старшого державного виконавця Пращука В. В., у виконавчому провадженні №60193257, від 23 березня 2021 року про повернення виконавчого листа стягувачу, а саме в частині виділення в окреме провадження постанови виконавчогопровадження про стягнення виконавчого збору у розмірі 5 548,55 дол. США; визнати незаконною та скасувати постанову старшого державного виконавця Пращука В. В., від 24 березня 2021 року, у виконавчому провадженні №64928640 про відкриття виконавчого провадження щодо стягнення виконавчого збору у розмірі 5 548,55 дол. США та 959,61 грн; визнати незаконною та скасувати постанову старшого державного виконавця Пращука В. В., від 24 березня 2021 року, у виконавчому провадженні №60193257 про накладення арешту на майно боржника.

Ухвалою Вінницького міського суду Вінницької області від 28 грудня 2021 року, залишеною без змін постановою Вінницького апеляційного суду від 22 лютого 2022 року, в задоволенні скарги відмовлено.

У березні 2022 року ОСОБА_1 в інтересах якої діє ОСОБА_2 , через систему «Електронний суд» подала до Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду касаційну скаргу на ухвалу Вінницького міського суду Вінницької області від 28 грудня 2021 року та постанову Вінницького апеляційного суду від 22 лютого 2022 року.

Ухвалою Верховного Суду від 19 травня 2022 року касаційну скаргу залишено без руху та надано заявнику строк для усунення недоліків.

У визначений Верховним Судом строк заявник через представника надала матеріали на усунення недоліків касаційної скарги.

У касаційній скарзі ОСОБА_1 , посилаючись на порушення норм процесуального права, просить скасувати судові рішення та передати справу на новий апеляційний розгляд.

Касаційну скаргу обґрунтовано тим, що суди дійшли помилкового висновку про відсутність підстав для задоволення скарги, оскільки неповно з`ясували обставини справи.

За змістом частини першої статті 394 ЦПК України питання про відкриття касаційного провадження (про відмову у відкритті касаційного провадження) вирішує колегія у складі трьох суддів після одержання касаційної скарги, оформленої відповідно до вимог статті 392 ЦПК України.

Відповідно до вимог частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пунктах 2, 3 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

У разі оскарження ухвали (крім ухвали, якою закінчено розгляд справи) суд може визнати касаційну скаргу необґрунтованою та відмовити у відкритті касаційного провадження, якщо правильне застосування норми права є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо її застосування чи тлумачення (частина четверта статті 394 ЦПК України).

Колегія суддів встановила, що касаційна скарга є необґрунтованою, а правильне застосування судами норм процесуального права є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо їх застосування та тлумачення.

Відповідно до статті 447 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їх права чи свободи.

Згідно з статтею 74 Закону України «Про виконавче провадження» рішення, дії чи бездіяльність виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання судового рішення можуть бути оскаржені сторонами, іншими учасниками та особами до суду, який видав виконавчий документ, у порядку, передбаченому законом.

Вимогами статті 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Частиною 1 статті 18 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Статтею 18 Закону України «Про виконавче провадження» чітко окреслено права та обов`язки виконавця.

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 37 Закону України «Про виконавче провадження» виконавчий документ повертається стягувачу, якщо стягувач подав письмову заяву про повернення виконавчого документа.

Згідно частини третьої статті 37 Закону України «Про виконавче провадження» у разі повернення виконавчого документа стягувачу на підставі пунктів 1, 3, 11 частини першої цієї статті арешт з майна знімається.

Відповідно до частини першої, частини другої та частини четвертої статті 27 Закону України «Про виконавче провадження», виконавчий збір - це збір, що справляється на всій території України за примусове виконання рішення органами державної виконавчої служби. Виконавчий збір стягується з боржника до Державного бюджету України. Виконавчий збір стягується державним виконавцем у розмірі 10 відсотків суми, що підлягає примусовому стягненню, поверненню, або вартості майна боржника, що підлягає передачі стягувачу за виконавчим документом, заборгованості із сплати аліментів. Державний виконавець виносить одночасно з постановою про відкриття виконавчого провадження постанову про стягнення виконавчого збору (крім виконавчих документів про стягнення аліментів).

Згідно пункту 5 частини першої статті 3 Закону України «Про виконавче провадження», постанови державних виконавців про стягнення виконавчого збору, постанов державних виконавців чи приватних виконавців про стягнення витрат виконавчого провадження, про накладення штрафу, постанов приватних виконавців про стягнення основної винагороди є виконавчими документами, на підставі яких рішення підлягає примусовому виконанню.

Відповідно до частини першої статті 40 Закону України «Про виконавче провадження», у разі закінчення виконавчого провадження (крім закінчення виконавчого провадження за судовим рішенням, винесеним у порядку забезпечення позову чи вжиття запобіжних заходів, а також, крім випадків не стягнення виконавчого збору або витрат виконавчого провадження, не стягнення основної винагороди приватним виконавцем), повернення виконавчого документа до суду, який його видав, арешт, накладений на майно (кошти) боржника, знімається, відомості про боржника виключаються з Єдиного реєстру боржників, скасовуються інші вжиті виконавцем заходи щодо виконання рішення, а також проводяться інші необхідні дії у зв`язку із закінченням виконавчого провадження.

Згідно частини третьої статті 40 Закону України «Про виконавче провадження» у разі повернення виконавчого документа стягувачу з підстав, передбачених пунктами 1, 3, 4, 6 частини першої статті 37 цього Закону, закінчення виконавчого провадження з підстав, передбачених пунктами 1, 2, 4, 6, 9 (крім випадку, передбаченого частиною дев`ятою статті 27 цього Закону), 11, 14 і 15 частини першої статті 39 цього Закону, якщо виконавчий збір не стягнуто, державний виконавець не пізніше наступного робочого дня з дня повернення виконавчого документа (закінчення виконавчого провадження) виносить постанову про стягнення виконавчого збору, яку виконує в порядку, встановленому цим Законом.

Судами встановлено, 04 лютого 2016 року Вінницьким міським судом Вінницької області видано виконавчий лист у цивільній справі №127/27096/14-ц за позовом Публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк» до ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_1 про солідарне стягнення заборгованості за кредитним договором у розмірі 55 485,52 доларів США та пені в розмірі 8 682, 61 грн та судового збору у розмірі 3 654,00 грн по 913,50 грн з кожного, що підтверджується копією виконавчого листа.

Згідно копії постанови від 02 жовтня 2019 року у виконавчому провадженні №60193257 відкрито виконавче провадження з виконання виконавчого листа №127/27096/14-ц від 04 лютого 2016 року про стягнення з ОСОБА_1 коштів в сумі 55 485,52 дол. США та 9 596,11 грн.

02 жовтня 2019 року у виконавчому провадженні № 60193257 винесено постанову про стягнення з ОСОБА_1 виконавчого збору у розмірі 5 548,55 дол. США та 959,61 грн.

Відповідно до копії постанови від 31 жовтня 2019 року у виконавчому провадженні №60193257, старшим державним виконавцем Пращуком В. В. знято арешт з карткового рахунку НОМЕР_1 (UAH), що належить скаржнику ОСОБА_1 .

Відповідно до копії заяви про повернення виконавчого документа стягувачу від 22 лютого 2021 року, представник АТ «УкрСиббанк» Захарчук Т. Є. просила повернути виконавчий документ №127/27096/14-ц, виданий 04 лютого 2016 року стягувачу на підставі пункту 1 статті 37 Закону України «Про виконавче провадження».

Згідно копії постанови від 23 березня 2021 року у виконавчому провадженні №60193257, старшим державним виконавцем Пращуком В. В. на підставі заяви стягувача про повернення виконавчого документа згідно пункту 1 статті 37 Закону України «Про виконавче провадження», виконавчий лист №127/27096/14-ц, виданий 04 лютого 2016 року, повернуто стягувачу,,6 водночас припинено чинність арешту майна боржника та скасовано інші заходи примусового виконання рішення.

Відповідно до копії постанови від 24 березня 2021 року у виконавчому провадженні №64928640 відкрито виконавче провадження з виконання постанови №60193257, виданої 02 жовтня 2019 року Центральним ВДВС у м. Вінниці ЦЗМУ Міністерства юстиції (м. Хмельницький) про стягнення виконавчого збору в сумі 5 548,55 дол. США та 959,61 грн.

Згідно копії постанови від 24 березня 2021 року у виконавчому провадженні №64928640 на все майно, що належить боржнику (скаржниці) ОСОБА_1 накладено арешт.

Як вбачається з квитанцій доданих до відзиву на скаргу та матеріалів виконавчого провадження, після відкриття виконавчого провадження боржниками здійснювалося погашення боргу.

Встановивши, що старший державний виконавець Центрального відділу Державної виконавчої служби у м. Вінниці Центрально-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Хмельницький) Пращук В. В. діяв відповідно до вимог Закону та в межах своїх повноважень, оскільки постанова про стягнення виконавчого збору виноситься державним виконавцем одночасно з постановою про відкриття виконавчого провадження, дана постанова у разі повернення виконавчого документа стягувачу на підставі пункту 1 частини першої статті 37 Закону України «Про виконавче провадження», не пізніше наступного робочого дня з дня повернення виконавчого документа реєструється в автоматизованій системі виконавчого провадження як виконавчий документ та підлягає виконанню в порядку, передбаченому Законом та Інструкцією з організації примусового виконання рішень затвердженої наказом Міністерства юстиції України №512/5 від 02 квітня 2012 року. Винесення постанови про стягнення виконавчого збору не пізніше наступного робочого дня з дня повернення виконавчого документа, відповідно до частини третьої статті 40 Закону України «Про виконавче провадження» застосовується у разі, якщо попередньо така постанова не виносилась (у виконавчих документах про стягнення аліментів), суд першої інстанції, з яким погодився й апеляційний суд, дійшов обґрунтованого висновку про відсутність у діях державного виконавця порушення норм Закону України «Про виконавче провадження».

Доводи касаційної скарги зводяться до незгоди заявника з висновками судів першої та апеляційної інстанцій та містять посилання на факти, що були предметом дослідження й оцінки апеляційного суду, який їх обґрунтовано спростував.

З урахуванням наведеного вище, колегія суддів дійшла висновку, що правильність застосування судами норм процесуального права не викликає розумних сумнівів, а касаційна скарга ОСОБА_1 , в інтересах якої діє представник ОСОБА_2 , на ухвалу Вінницького міського суду Вінницької області від 28 грудня 2021 рокута постанову Вінницького апеляційного суду від 22 лютого 2022 року є необґрунтованою.

Керуючись частиною четвертою статті 394 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду

УХВАЛИВ:

Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 , в інтересах якої діє представник ОСОБА_2 , на ухвалу Вінницького міського суду Вінницької області від 28 грудня 2021 року та постанову Вінницького апеляційного суду від 22 лютого 2022 року за скаргою ОСОБА_1 на дії державного виконавця Центрального відділу Державної виконавчої служби у м. Вінниці Центрально-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Хмельницький) Пращук Вадим Володимирович.

Копію ухвали та додані до скарги матеріали направити заявникові.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: Є. В. Петров

А. І. Грушицький

І. В. Литвиненко