СВЯТОШИНСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД М. КИЄВА
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

(заочне)

ун. № 759/26531/21

пр. № 2/759/1743/22

09 листопада 2022 року м. Київ

Святошинський районний суд м. Києва в складі:

головуючого судді Твердохліб Ю.О.

за участю секретаря судових засідань Гришиної А.Г.

представника позивача ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про стягнення коштів,-

ВСТАНОВИВ:

У листопаді 2021 року ОСОБА_2 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_3 про стягнення 3% річних за період з 01.02.2021 року по 31.10.2021 року в сумі 9 801,35 грн, інфляційні витрати боргу в сумі - 32 363, 45 грн, процент за користування позикою в сумі - 3 653, 35 грн.

В обгрунтування позову ОСОБА_2 зазначила, що ОСОБА_3 взяв у неї в борг грошові кошти в сумі 9 400 доларів США, які зобов`язався повернути до 18.05.2009 року, але ухилився від взятого на себе зобов`язання і борг не повернув.

Рішенням Святошинського районного суду м. Києва від 07.04.2010 року стягнуто з ОСОБА_3 на її користь 65 599,00 грн основного боргу, 3% річних - 555,00 грн та судові витрати в розмірі 782,00 грн, а всього стягнуто 66 876,00 грн.

Також зазначає, що в подальшому рішеннями Святошинського районного суду м. Києва від 16.10.2013 року, 21.05.2014 року, 03.10.2014 року, 28.05.2015 року, 03.03.2015 року, 16.09.2015 року, 26.01.2016 року, 30.06.2016 року, 21.12.2016 року, 06.06.2018 року, 12.03.2019 року, 31.07.2020 року, 12.04.2021 року з відповідача були стягнуті інфляційні втрати, 3% річних та проценти за користування позикою.

На вказані рішення судів видані виконавчі листи, а Святошинським відділом ДВС у м.Києві відкриті виконавчі провадження, які об`єднані у зведене провадження № 42527850.

Таким чином, загальна сума боргу відповідача змінювалась згідно часткових сплат та накладених стягнень та на 01.02.2021 року складає 436 880,54 грн. Борг ОСОБА_3 не повернутий, на накладення штрафів та попередження про кримінальну відповідальність не реагує, за весь період з 2010 року ним був частково погашений борг в сумі 3 872,74 грн, а також було здійснено примусове стягнення ВДВС Святошинського РУЮ на суму 8 990,87 грн. У зв`язку з чим вона звернулась до суду.

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 23.11.2021 р. визначено головуючого суддю Твердохліб Ю.О. (100-101).

Ухвалою Святошинського районного суду м. Києва від 23.12.2021 року відкрито провадження у справі, розгляд справи вирішено проводити у порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін (а.с. 104).

В судове засідання представник позивача ОСОБА_1 позов підтримав та просив його задовольнити.

Відповідач ОСОБА_3 відзив на позовну заяву у встановлений строк не надав, в судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлений шляхом направлення кореспонденції на адресу реєстрації, а також, керуючись ч. 9 ст. 128 ЦПК України повідомлений через оголошення на сайті Святошинського районного суду м. Києва, причини неявки суду невідомі.

Згідно ч. 8 ст. 178 ЦПК України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений законом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами.

Враховуючи, що в матеріалах справи достатньо даних про права та взаємовідносини сторін, суд вважає можливим розглянути справу на підставі наявних у ній матеріалів та ухвалити заочне рішення, у зв`язку з неподанням відповідачем відзиву та відсутністю заперечень позивача щодо заочного розгляду справи, що відповідає положенням п. 3, п. 4 ч. 1 ст. 280 ЦПК України.

Суд, оцінивши усі докази зібрані в справі у їх сукупності, виходячи з обставин, встановлених під час судового розгляду справи, вислухавши пояснення представника позивача, дослідивши матеріали справи, дійшов висновку про задоволення позову з наступних підстав.

Частиною 1 ст. 2 ЦПК України передбачено, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (ч. 1 ст. 16 ЦК України).

Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Згідно ч. 3 ст. 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно з вимогами п.п. 1, 2, 3 ч. 1 ст. 264 ЦПК України, під час ухвалення рішення суд вирішує, чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин.

Європейський суд справ людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (Серявін та інші проти України, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Судом встановлено,що між сторонами було укладено договір позики на підставі якого позивач надав у борг відповідачу грошові кошти у розмірі 9400 доларів США 00 центів строком до 18.05.2009 року

Згідно ч. 4 ст. 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Рішенням Святошинського районного суду м. Києва від 07.04.2010 року задоволено позовні вимоги ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про стягнення боргу у розмірі 66 876,00 грн (а.с. 6-7).

Однак через невиконання відповідачем рішення Святошинського районного суду м. Києва від 16.10.2013 року стягнуто на користь ОСОБА_2 з ОСОБА_3 3% річних у розмірі 6 022, 10 грн (а.с. 8-9), яке рішенням Апеляційного суду м. Києва від 17.12.2013 року скасовано в частині відмови у задоволенні позову про стягнення інфляційних витрат, ухвалено в цій частині нове рішення, яким стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 інфляційні витрати в сумі 152,27 грн (а.с. 10-12).

В подальшому позивач звернулася до суду з позовом до відповідача про стягнення боргу, який рішенням Святошинського районного суду м. Києва від 21.05.2014 задоволено частково та стягнено з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 річних у розмірі 1417,81 грн, інфляційні витрати у розмірі 43,60 грн та судові витрати по справі у розмірі 243,60 грн (а.с. 15-17), яке рішенням Апеляційного суду м. Києва від 16.07.2014 року залишено без змін (а.с. 18-20).

03.10.2014 рішенням Святошинського районного суду м. Києва на користь ОСОБА_2 стягнено з ОСОБА_3 суму боргу за договором позики від 18.11.2006 за період з 18.05.2009 року до 23.07.2014 року у розмірі 42 449 грн 45 коп. (а.с. 21-23) яке рішенням Апеляційного суду м. Києва від 11.11.2014 було змінено в частині стягнення процентів за користування позикою у розмірі облікової ставки НБУ за вказаний період у розмірі 29 546,26 грн та судові витрати (а.с. 24-27), 25.02.2015 року ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ рішення Святошинського районного суду м. Києва від 03.10.2014 року в незмінній частині та рішення апеляційного суду м. Києва від 11.11.2014 року залишено без змін (а.с. 28-30).

Рішенням Святошинського районного суду м. Києва від 03.03.2015 року у позовних вимогах ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про стягнення суми боргу за договором позики від 18.11.2006 року відмовлено (а.с. 34-35), яке рішенням Апеляційного суду м. Києва від 28.04.2015 року скасовано та стягнено з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 - 5 562,63 грн процентів за користування позикою (а.с. 36-38).

Рішенням Святошинського районного суду м. Києва від 28.05.2015 року стягнено на користь ОСОБА_2 з ОСОБА_3 суму боргу разом із судовими витратами у розмірі 28 261,97 грн (а.с. 31-33).

Рішенням Святошинського районного суду м. Києва від 16.09.2015 року стягнено з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 суму боргу у розмірі 59 437,00 грн (а.с. 38а-41). Рішенням Святошинського районного суду м. Києва від 26.01.2016 року з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 стягнено суму боргу у розмірі 4720,25 грн та судові витрати (а.с. 42-44).

Рішенням Святошинського районного суду м. Києва від 30.06.2016 року з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 стягнено суму боргу у розмірі 12 499,06 грн (а.с. 45-47).

Рішенням Святошинського районного суду м. Києва від 21.12.2016 року з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 стягнено суму боргу у розмірі 16 395,02 грн (а.с. 48-50).

Заочним рішенням Святошинського районного суду м. Києва від 06.06.2018 року з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 стягнено суму боргу у розмірі 25 352,55 грн (а.с. 51-55).

Рішенням Святошинського районного суду м. Києва від 12.03.2019 року з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 стягнено суму боргу у розмірі 74 055,08 грн (а.с. 56-59).

Рішенням Святошинського районного суду м. Києва від 31.07.2020 року з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 стягнено суму боргу у розмірі 65 608,64 грн та судові витрати 840,00 грн (а.с. 60-64).

Рішенням Святошинського районного суду м. Києва від 12.04.2021 року з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 стягнено суму боргу у розмірі 36 286,56 грн (а.с. 65-68). Додатковим рішенням Святошинського районного суду м. Києва від 20.09.2021 року стягнуто судові витрати - 908, 00 грн (а.с. 69-70).

Згідно відповіді ВДВС Святошинського РУЮ у м. Києві від 29.06.2016 року № 27917, що була надана представнику стягувача за виконавчим листом № 2-508 від 14.07.2010 року, станом на 29.06.2016 року рішення за зведеним виконавчим провадженням залишається не виконаним, залишок боргу за виконавчим листом становить 207 962,09 грн (а.с. 71-75).

Згідно відповіді ВДВС Святошинського РУЮ у м. Києві від 22.02.2018 року № 11350/15 8-27, що була надана представнику стягувача за виконавчим листом № 2-508 від 14.07.2010 року, станом на 22.02.2018 року рішення за зведеним виконавчим провадженням залишається не виконаним, залишок боргу за виконавчим листом становить 233 805,84 грн (а.с. 76-84).

Згідно відповіді ВДВС Святошинського РУЮ у м. Києві від 06.05.2019 року № 31407, що була надана представнику стягувача за виконавчим листом № 2-508 від 14.07.2010 року, станом на 06.05.2019 року рішення за зведеним виконавчим провадженням залишається не виконаним, залишок боргу за виконавчим листом становить 253 618,66 грн (а.с. 85-93).

Згідно розрахунку заборгованості станом на 02.11.2021 за період з першого рішення суду про стягнення боргу загальна сума боргу 435 449,54 грн (а.с. 94-95).

Статтею 530 ЦК України визначено, що якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов`язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події. Якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов`язок у семиденний строк від дня пред`явлення вимоги, якщо обов`язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства.

Постановою Пленуму Верховного Суду України № 14 «Про судове рішення у цивільній справі» від 18.12.2009 передбачено, що рішення суду як найважливіший акт правосуддя покликане забезпечити захист гарантованих Конституцією України прав і свобод людини та здійснення проголошеного Основним Законом України принципу верховенства права. У зв`язку з цим суди повинні неухильно додержуватись вимог про законність і обґрунтованість рішення у цивільній справі.

Судом встановлено згідно розрахунку позивача загальна сума стягнення за період з 01.02.2021 року по 31.10.2021 року 3% річних - 9 801,35 грн, інфляційні втрати - 32 363,45 грн, проценти за користування позикою - 3 653,35 грн, а всього 45 818, 15 грн (а.с. 96-97).

Згідно ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти) у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлений договором.

Згідно ст. 1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до ст. 625 ЦК України.

Згідно ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання.

Пунктом 17 Постави пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» №5 від 30.03.2012 постановлено, що наявність судового рішення про задоволення вимог кредитора, яке не виконано боржником, не припиняє правовідносин сторін кредитного договору, не звільняє останнього від відповідальності за невиконання грошового зобов`язання та не позбавляє кредитора права на отримання сум, передбачених частиною другою статті 625 ЦК, оскільки зобов`язання залишається невиконаним належним чином відповідно до вимог статей 526, 599 ЦК.

За статтею 625 ЦК України стягнення трьох процентів річних та інфляційних витрат можливе до моменту фактичного виконання зобов`язання та обмежується останніми 3 роками, які передували подачі позову.

У постанові Верховного Суду України від 04.07.2011 по справі №N3-65гс11 висловлена наступна правова позиція: «оскільки чинне законодавство не пов`язує припинення зобов`язання з постановленням судового рішення чи відкриттям виконавчого провадження з його примусового виконання, а наявність судових актів про стягнення заборгованості не припиняє грошових зобов`язань боржника та не виключає його відповідальності за порушення строків розрахунків, тому висновок суду касаційної інстанції про відсутність правових підстав для застосування до спірних правовідносин положень статті 625 ЦК України є необґрунтованим».

Згідно правової позиції, висловленої в постанові Верховного Суду України від 30.10.2013 у справі №6-59цс13, інфляційне нарахування на суму боргу за порушення боржником грошового зобов`язання, вираженого в національній валюті, і трьох процентів річних від простроченої суми полягає у відшкодуванні матеріальних витрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отримання компенсації (плати) від боржника за неправомірне користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові, тому ці кошти нараховуються незалежно від сплати ним неустойки (пені) за невиконання або неналежне виконання зобов`язання. В силу ст. 417 ЦПК України, зазначене рішення є обов`язковим для всіх судів України, які зобов`язані привести свою судову практику у відповідність із рішенням ВС України.

З матеріалів справи вбачається та визнається сторонами, що відповідач не виконує зазначені зобов`язання належним чином, внаслідок чого заборгованість істотно не зменшується, а грошові кошти знецінюються внаслідок інфляційних процесів.

Обставини наведені в позовній заяві та додані до неї докази не спростовані відповідачем, який не скористався своїм процесуальним правом подати відзив (заперечення) на позовну заяву та докази на спростування заявлених позовних вимог.

Враховуючи наведене, суд приходить до висновку, що позов про стягнення боргу за договором позики підлягає задоволенню.

Відповідно до ст. 141 ЦПК України стороні, на користь якої постановлено рішення, суд присуджує з другої сторони всі судові витрати. По даній справі позивачем було сплачено судовий збір 908, 00 грн, тому дані кошти підлягають стягненню з відповідача на користь позивача.

На підставі вище викладеного, керуючись вимогами, ст. ст. 625, 1047, 1049, 1050 ЦК України; 12, 13, 48, 76-82, 141, 229, 259, 263-265, 268, 273 ЦПК України, -

УХВАЛИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про стягнення коштів задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 за період з 01.02.2021 року по 31.10.2021 року 3% річних - 9 801,35 грн, інфляційні втрати - 32 363,45 грн, проценти за користування позикою - 3 653,35 грн, а всього 45 818 (сорок п`ять тисяч вісімсот вісімнадцять) гривень 15 копійок.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 судовий збір у справі у розмірі 908,00 грн.

За письмовою заявою відповідача, поданою до суду протягом тридцяти днів з дня отримання копії рішення, заочне рішення може бути переглянуто.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Учасникам справи, які не були присутні в судовому засіданні, або якщо судове рішення було ухвалено поза межами судового засідання чи без повідомлення (виклику) учасників справи, копія судового рішення надсилається протягом двох днів з дня його складення у повному обсязі в електронній формі у порядку, визначеному законом, - у випадку наявності у особи офіційної електронної адреси, або рекомендованим листом з повідомленням про вручення - якщо така адреса відсутня.

Рішення може бути оскаржене до Київського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасники справи:

позивач: ОСОБА_2 , АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 .

відповідач: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_2 .

Повний текст рішення виготовлено 14.11.2022 року.

Суддя Твердохліб Ю.О.