Справа № 158/2447/22
Провадження № 2/0158/650/22
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

29 листопада 2022 року м. Ківерці

Ківерцівський районний суд Волинської області

в складі: головуючого судді - Поліщук С.В.,

при секретарі - Квач Н.А.,

розглянувши у відкритому підготовчому засіданні в залі суду м. Ківерці в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Олицької селищної ради Луцького району Волинської області про визнання права власності на нерухоме майно за набувальною давністю,-

в с т а н о в и в:

Представник позивача ОСОБА_1 - адвокат Чабан Р.Л. звернувся в суд з позовом до Олицької селищної ради Луцького району Волинської області про визнання права власності на нерухоме майно за набувальною давністю.

Позовні вимоги обґрунтовує тим, що позивач по справі - ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , від дня народження, а згідно із записами у будинковій книжці - з 14.04.1972 року проживає у будинку АДРЕСА_1 , де проживала разом із своєю матір`ю - ОСОБА_2 , 1922 року народження, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 , вели спільне господарство. Матір позивачки проживала в даному будинку з 1922 року по 1941 року (до моменту вивезення на роботи до Німеччини) та з 1945 року по день смерті. Згідно витягу з погосподарської книги Олицької селищної ради ОСОБА_2 вважалася власником вищевказаного будинковолодіння.

23.05.2022 року Луцькою районною державною нотаріальною конторою було заведено спадкову справу №69302152 після смерті ОСОБА_2 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Згідно інформації з ДРРПНМ право власності на будинковолодіння АДРЕСА_1 , не зареєстровано.

Згідно реєстраційного посвідчення на вищевказане будинковолодіння та рішення виконавчого комітету Олицької селищної Ради Ківерцівського району від 16 грудня 1986 року №116, вказаний житловий будинок належить Олицькій селищній раді Луцького (бувший Ківерцівський) району Волинської області.

Станом на час звернення до суду з даним позовом, позивач по справі ОСОБА_1 продовжує проживати у вказаному житловому будинку з надвірними спорудами. Добросовісно та безперервно користується даним нерухомим майном та земельною ділянкою, доглядає за будинком та утримує його понад 40 років. Однак ордер Олицькою селищною радою на проживання ОСОБА_2 та ОСОБА_1 у вказаному житлі не видавався. Дані обставини підтверджуються довідками, виданими виконавчим комітетом Олицької сільської ради. Інших осіб, які б мали право на володіння вищевказаним нерухомим майно, немає.

Також позивач ОСОБА_1 є особою, що фактично володіє вказаним будинковолодінням без будь-яких правових підстав протягом тривалого часу, сплачує комунальні платежі, просить визнати за нею право власності на вказане нерухоме майно за набувальною давністю.

Ухвалою судді Ківерцівського районного суду Волинської області від 31.10.2022 року відкрито загальне позовне провадження у вищевказаній справі та призначено підготовче засідання.

Позивач ОСОБА_1 та її представник - адвокат Чабан Р.Л. в підготовче засідання не з`явились. Представник позивача до суду подав заяву про підтримання позову та розгляд справи у їх відсутності, просить позов задовольнити.

Представник відповідача - Олицької селищної ради Луцького району Волинської області, до суду не з`явився, подав до суду заяву про розгляд справи у його відсутності. Позовні вимоги визнає в повному об`ємі.

Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. У зв`язку з цим, на підставі ст. 247 ЦПК України, суд вважає за можливе розглянути справу без фіксування судового процесу.

Дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного висновку.

Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Судом встановлено, що право власності на житловий будинок АДРЕСА_1 , станом на 31.12.2012р. зареєстровано за Олицькою селищною радою Луцького району Волинської області на підставі рішення виконкому Олицької селищної ради №106 від 01.12.1986р., даний факт стверджується копією довідки КП «Волинське обласне бюро технічної інвентаризації» №1773 від 13.07.2022р. (а.с. 13).

Факт належності вищевказаного житлового будинку Олицькій селищній раді Луцького району Волинської області також стверджується копією реєстраційного посвідчення на домоволодіння від 15.12.1986р. (а.с. 29).

Крім того, як вбачається з довідки Державного архіву Волинської області №271/01.30 від 31.08.2022р., згідно архівного витягу з рішення виконавчого комітету Олицької селищної ради Ківерцівського району від 16 грудня 1986р. №116 «Про визнання права власності на будинки в селищі Олика за селищною Радою народних депутатів» вбачається, що будинки в селищі Олика, які з 1947р. по 1981р. знаходились на балансі Цуманського ККП, а з 1981р. по даний час на балансі Ківерцівського ККП є власністю Олицької селищної ради. За Олицькою селищною радою оформлено право власності на будинок АДРЕСА_1 (а.с. 31).

Факт зміни назви АДРЕСА_3, стверджується копією довідки Державного архіву Волинської області №162/01.30 від 26.05.2022р., а також копією рішення Олицької селищної ради Ківерцівського району Волинської області №3/2 від 30.09.1998р. (а.с. 34, 35-36).

З копії довідки Олицької селищної ради №990 від 23.05.2022р. та витягу з погосподарської книги по смт. Олика №3 за 2022р. вбачається, що житловий будинок АДРЕСА_1 значиться за ОСОБА_2 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 . Спадкодавець до дня смерті проживала разом із своєю дочкою - позивачем по справі ОСОБА_1 , яка у вказаному будинку зареєстрована з 06.01.1977р. де й продовжує проживати на даний час. Спадкоємець ОСОБА_1 вступила у фактичне володіння спадковим майном шляхом спільного проживання із спадкодавцем, доглядом за спадковим майном та обробітком городу (а.с. 9, 11).

З копії свідоцтва про смерть серії НОМЕР_1 від 05.05.2003р. вбачається, що ІНФОРМАЦІЯ_4 померла ОСОБА_2 (а.с. 10).

З копії будинкової книги для прописки громадян, які проживають у будинку АДРЕСА_1 вбачається, що позивач по справі ОСОБА_1 є зареєстрованою у вказаному будинку (а.с. 4-7).

Згідно витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна №301904966 від 01.06.2022 року відомості щодо наявності права власності на житловий будинок АДРЕСА_1 відсутні (а.с. 12).

З наданих суду доказів, а саме квитанцій про сплату за спожиту електроенергію вбачається, що позивач по справі та її матір - ОСОБА_2 належним чином, добросовісно доглядали за вказаним нерухомим майном.

Відповідно до частини першої статті 344 ЦК особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п`яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено ЦК. Право власності на нерухоме майно, що підлягає державній реєстрації, виникає за набувальною давністю з моменту державної реєстрації. Право власності за набувальною давністю на нерухоме майно набувається за рішенням суду.

Згідно Постанови пленуму ВССУ з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07.02.2014 № 5 «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» відповідно до частини першої статті 344 ЦК особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п`яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом.

При вирішенні спорів, пов`язаних із набуттям права власності за набувальною давністю, суди повинні враховувати, зокрема, таке:

- володіння є добросовісним, якщо особа при заволодінні чужим майном не знала і не могла знати про відсутність у неї підстав для набуття права власності;

- володіння визнається відкритим, якщо особа не приховувала факт знаходження майна в її володінні. Вжиття звичайних заходів щодо забезпечення охорони майна не свідчить про приховування цього майна;

- володіння визнається безперервним, якщо воно не переривалось протягом всього строку набувальної давності. У разі втрати не із своєї волі майна його давнісним володільцем та повернення цього майна протягом одного року або пред`явлення протягом цього строку позову про його витребування набувальна давність не переривається (частина третя статті 344 ЦК). Не переривається набувальна давність, якщо особа, яка заявляє про давність володіння, є сингулярним чи універсальним правонаступником, оскільки в цьому разі вона може приєднати до часу свого володіння увесь час, протягом якого цим майном володіла особа, чиїм спадкоємцем (правонаступником) вона є (частина друга статті 344 ЦК) (п. 9 Постанови).

Враховуючи положення ст. ст. 335, 344 ЦК України, право власності за набувальною давністю може бути набуто на майно, яке належить на праві власності іншій особі (а не особі, яка заявляє про давність володіння), а також на безхазяйну річ. Отже, встановлення власника майна або безхазяйності речі є однією з обставин, що має юридичне значення, і підлягає доведенню під час ухвалення рішення суду.

Згідно пункту 8 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України правила статті 344 ЦК України про набувальну давність поширюються також на випадки, коли володіння майном почалося за три роки до набрання чинності цим Кодексом, та беручи до уваги, що ЦК України набрав чинності з 01.01.2004 року, положення ЦК України поширюються на правовідносини, що виникли з 01.01.2001 року. Отже, визнання судом права власності на нерухоме майно за набувальною давністю може мати місце не раніше 01.01.2011 року. При цьому суди мають виходити з того, що коли строк давнісного володіння почався раніше 01.01.2001 року, то до строку, який дає право на набуття права власності за набувальною давністю, зараховується лише строк з 01.01.2001 року. Разом із тим, якщо перебіг строку володіння за давністю почався після цієї дати, то до строку набувальної давності цей період зараховується повністю. (п. 11 Постанови)

У постанові Касаційного господарського суду у складі Верховного суду від 22.05.2018 року у справі № 922/1574/17 суд зазначив, що суттєвим для виникнення права власності за набувальною давністю є встановлення моменту виникнення права власності за набувальною давністю та строк володіння; характер володіння (добросовісне, недобросовісне, відкрите, безперервне); обставини, за якими виникло володіння спірним майном та чи відповідає це володіння ознакам безтитульного володіння; юридичний статус спірного майна.

Тобто, при зверненні до суду з вимогами про визнання за набувальною давністю права власності на нерухоме майно позивачем має бути доведено факт існування такого нерухомого майна, відкритість та безперервність володіння ним без правової підстави; добросовісність заволодіння майном; факт володіння спірним майном протягом строку, який складає не менше 10 років.

У постанові від 01.08.2018р. у справі № 201/12550/16-ц (провадження № 61-19156св18) Касаційний цивільний суд у складі Верховного Суду зазначив, що при вирішенні спорів, пов`язаних із набуттям права власності за набувальною давністю, необхідним є встановлення, зокрема, добросовісності та безтитульності володіння. За висновком Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду наявність у володільця певного юридичного титулу унеможливлює застосування набувальної давності. При цьому безтитульність визначена як фактичне володіння, яке не спирається на будь-яку правову підставу володіння чужим майном. Отже, безтитульним є володіння чужим майном без будь-якої правової підстави. Натомість володіння є добросовісним, якщо особа при заволодінні чужим майном не знала і не могла знати про відсутність у неї підстав для набуття права власності.

Дана правова позиція підтримана в постанові Великої Палати Верховного Суду від 14.05.2019 №910/17274/17, і, зокрема, вказано, що оскільки за змістом частини першої статті 344 Цивільного кодексу України добросовісність особи має існувати саме на момент заволодіння нею чужим майном, що є однією з умов набуття права власності на таке майно за набувальною давністю. Після заволодіння чужим майном на певних правових підставах, які в подальшому відпали, подальше володіння особою таким майном має бути безтитульним, тобто таким фактичним володінням, яке не спирається на будь-яку правову підставу володіння чужим майном. Адже володіння майном на підставі певного юридичного титулу виключає застосування набувальної давності, оскільки у цьому разі володілець володіє майном не як власник.

Відповідна особа має добросовісно заволодіти саме чужим майном, тобто об`єкт давнісного володіння повинен мати власника або бути річчю безхазяйною (яка не має власника або власник якої невідомий). Нерухоме майно може стати предметом набуття за набувальною давністю якщо воно має такий правовий режим, тобто є об`єктом нерухомості, який прийнято в експлуатацію.

Відкритість володіння майном означає, що володілець володіє річчю відкрито, без таємниць, не вчиняє дій, спрямованих на приховування від третіх осіб самого факту давнісного володіння. При цьому володілець не зобов`язаний спеціально повідомляти інших осіб про своє володіння. Володілець має поводитися з відповідним майном так само, як поводився б з ним власник.

Можливість пред`явлення до суду позову про визнання права власності за набувальною давністю випливає з положень статей 15,16 ЦК України, а також частини четвертої статті 344 ЦК України, згідно з якими захист цивільних прав здійснюється судом шляхом визнання права. У зв`язку з цим особа, яка заявляє про давність володіння і вважає, що у неї є всі законні підстави бути визнаною власником майна за набувальною давністю, має право звернутися до суду з позовом про визнання за нею права власності.

Відповідачем за позовом про визнання права власності за набувальною давністю є попередній власник майна або його правонаступник. У разі якщо попередній власник нерухомого майна не був і не міг бути відомим давнісному володільцю, то відповідачем є орган, уповноважений управляти майном відповідної територіальної громади.

Виходячи зі змісту частини першої статті 344 ЦК, відсутність державної реєстрації права власності на нерухоме майно не є перешкодою для визнання права власності на це майно у зв`язку зі спливом строку набувальної давності, оскільки така державна реєстрація може бути здійснена після визнання права власності за набувальною давністю.

Відповідно до п. 9 ч. 1 ст. 27 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» державна реєстрація права власності та інших речових прав, крім державної реєстрації права власності на об`єкт незавершеного будівництва, проводиться на підставі, зокрема судового рішення, що набрало законної сили, щодо набуття, зміни або припинення права власності та інших речових прав на нерухоме майно

Враховуючи викладене, керуючись конституційним принципом верховенства права, оцінивши всебічно, повно та об`єктивно всі наявні у справі докази окремо та у сукупності, застосовуючи відповідні норми матеріального права, забезпечуючи права людини і основоположні свободи сторін, враховуючи принципи справедливості та неупередженості, приймаючи до уваги, що вищевказаний житловий будинок набутий позивачем правомірно, тобто він добросовісно заволодів майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном більше десяти років і іншим шляхом визнати за ним право власності неможливо, суд вважає за можливе задовольнити позовні вимоги.

Як вбачається з копії пенсійного посвідчення серії НОМЕР_2 від 12.12.2006р. позивач по справі ОСОБА_1 є інвалідом ІІ групи з дитинства і відповідно до п. 9 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» звільнена від сплати судового збору, а тому судові витрати по справі слід віднести на рахунок держави.

На підставі вищевикладеного та керуючись ст.ст. 328, 335, 344 ЦК України, ст.ст. 10, 11, 12, 13, 264-265 ЦПК України суд, -

у х в а л и в:

Позов задовольнити в повному об`ємі.

Визнати за ОСОБА_1 право власності за набувальною давністю на житловий будинок АДРЕСА_1 .

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана безпосередньо до Волинського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня проголошення судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

На виконання п. 4 ч. 5 ст. 265 ЦПК України суд зазначає повне найменування сторін та інших учасників справи:

позивач - ОСОБА_1 , жителька АДРЕСА_1 , паспорт громадянина України серії НОМЕР_3 .

представник позивача - адвокат Чабан Руслан Леонідович, діє на підставі свідоцтва про право на зайняття адвокатською діяльністю №961 від 29.09.2017р. та ордера на надання правничої (правової) допомоги серії АС №1038497 від 19.05.2022р., юридична адреса: АДРЕСА_2 ;

відповідач - Олицька селищна рада Луцького району Волинської області, юридична адреса: смт. Олика, вул. Замкова, 17, Луцького району Волинської області, код ЄДРПОУ 0333879.

Суддя Ківерцівського районного суду С.В.Поліщук