ЧЕРНІГІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

іменем України

11 липня 2022 року м. Чернігів

Унікальний номер справи № 734/1796/20

Головуючий у першій інстанції Іванюк Т. І.

Апеляційне провадження № 22-ц/4823/397/22

Чернігівський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючої судді Мамонової О.Є.,

суддів Висоцької Н.В., Онищенко О.І.,

учасники справи:

позивач: ОСОБА_1 ,

відповідачі: Міжшкільний навчально-виробничий комбінат Козелецької селищної ради Козелецького району Чернігівської області,

Управління освіти, культури, сім`ї, молоді та спорту Козелецької селищної ради,

розглянув у порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами цивільну справу за апеляційною скаргою Управління освіти, культури, сім`ї, молоді та спорту Козелецької селищної ради на рішення Козелецького районного суду Чернігівської області від 30 листопада 2021 року (повний текст рішення складено 06 грудня 2021 року) у справі за позовом ОСОБА_1 до Міжшкільного навчально-виробничого комбінату Козелецької селищної ради Козелецького району Чернігівської області, Управління освіти, культури, сім`ї, молоді та спорту Козелецької селищної ради про поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку, -

У С Т А Н О В И В:

У липні 2020 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Міжшкільного навчально-виробничого комбінату Козелецької селищної ради Козелецького району Чернігівської області (далі по тексту МНВК) та Управління освіти, культури, сім`ї, молоді та спорту Козелецької селищної ради (далі по тексту Управління ОКСМС Козелецької селищної ради), в якому просив:

- поновити строк звернення до суду з вказаним позовом;

- поновити його на посаді майстра виробничого навчання Міжшкільного навчально-виробничого комбінату Козелецької селищної ради Козелецького району Чернігівської області;

- стягнути з Управління освіти, культури, сім`ї, молоді та спорту Козелецької селищної ради середній заробіток за час вимушеного прогулу з 30.01.2020 по день винесення рішення суду;

- вирішити питання про судові витрати;

- допустити до негайного виконання рішення суду в частині поновлення на роботі та стягнення заробітної плати за один місяць.

Позов обґрунтовував тим, що він з 06.11.2018 працював у МНВК на посаді майстра виробничого навчання. 25.09.2019 Козелецькою селищною радою Козелецького району Чернігівської області прийнято рішення № 16-32/VIII про припинення МНВК шляхом ліквідації. Наказом голови ліквідаційної комісії від 21.11.2019 № 52 «Про скорочення чисельності та штату працівників Міжшкільного навчально-виробничого комбінату Козелецької селищної ради» скорочена займана ним посада, а його попереджено про наступне вивільнення згідно з пунктом 1 статті 40 КЗпП України. Наказом голови ліквідаційної комісії від 29.01.2020 № 12 його звільнено з займаної посади 30.01.2020 у зв`язку зі скороченням чисельності та штату працівників.

Постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 01.06.2020 (справа № 620/3135/19) рішення Козелецької селищної ради Козелецького району Чернігівської області від 25.09.2019 № 16-32/VIII визнане протиправним та скасоване.

У зв`язку з цим позивач уважає своє звільнення незаконним, при цьому зазначає, що накази про скорочення чисельності та штату працівників, а також про його звільнення, видані головою ліквідаційної комісії за відсутності законних підстав. Визнання протиправним рішення про ліквідацію МНВК має наслідком скасування дій, спрямованих на виконання цього рішення та відновлення права позивача на працю, яке існувало до прийняття протиправного рішення.

У позовній заяві ОСОБА_2 просив поновити строк звернення до суду з вказаним позовом посилаючись на те, що про виникнення підстав для подання позову йому стало відомо після 20.06.2020, коли позивачами по відповідній справі отримано постанову Шостого апеляційного адміністративного суду від 01.06.2020, до цього часу йому не могло бути відомо про незаконність його звільнення.

Рішенням Козелецького районного суду Чернігівської області від 30 листопада 2021 року поновлено ОСОБА_1 строк звернення до суду із позовом про поновлення на роботі і стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу.

Позов ОСОБА_1 до Міжшкільного навчально-виробничого комбінату Козелецької селищної ради Козелецького району Чернігівської області, Управління освіти, культури, сім`ї, молоді та спорту Козелецької селищної ради про поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку - задоволено.

Поновлено ОСОБА_1 на посаді майстра виробничого навчання Міжшкільного навчально-виробничого комбінату Козелецької селищної ради Козелецького району Чернігівської області з 29 січня 2020 року.

Стягнуто із Управління освіти, культури, сім`ї, молоді та спорту Козелецької селищної ради на користь ОСОБА_1 грошові кошти в розмірі 105 409 гривень 35 копійок середнього заробітку за час вимушеного прогулу, із утриманням із цієї суми податків та обов`язкових платежів.

Рішення в частині поновлення ОСОБА_1 на роботі та стягнення на його користь заробітної плати в межах суми платежу за один місяць допущено до негайного виконання.

Стягнуто із Управління освіти, культури, сім`ї, молоді та спорту Козелецької селищної ради в дохід держави грошові кошти в розмірі 908 грн судового збору.

Ухвалою Козелецького районного суду Чернігівської області від 01.12.2021 виправлено описку у резолютивній частині рішення Козелецького районного суду Чернігівської області від 30.11.2021 та викладено абзац третій в наступній редакції «Поновити ОСОБА_1 на посаді майстра виробничого навчання Міжшкільного навчально-виробничого комбінату Козелецької селищної ради Чернігівської області з 30 січня 2020 року».

В апеляційній скарзі Управління освіти, культури, сім`ї, молоді та спорту Козелецької селищної ради просить скасувати вказане рішення суду першої інстанції та ухвалити нове, яким відмовити ОСОБА_1 у задоволенні позову.

Ключовими доводами апеляційної скарги є:

- суд помилково поновив строк звернення до суду, оскільки позивач дізнався про власне звільнення та його «незаконність» 21.11.2019, тобто за два місяці до його фактичного вивільнення і не мав об`єктивних обставин, що істотно перешкоджали чи будь-яким чином впливали на можливість подання позовної заяви, тому поважних причин пропуску строку не було. Позивач не брав участі у справі, на яку посилається (№620/3135/19) та офіційно не отримував належно посвідченої копії постанови Шостого апеляційного адміністративного суду від 01.06.2020, що унеможливлює визначення так званого «ознайомлення» із порушення його прав;

- право засновника юридичної особи самостійно визначати свою структуру, встановлювати чисельність працівників і штатний розпис, закріплено в ч. 3 ст. 64 ГК України, а втручання в господарську та іншу діяльність підприємства не допускається, однак вирішуючи спір, суд піддав аналізу рішення засновника МНВК щодо доцільності та підстав змін в організації виробництва і праці;

- суд не звернув увагу, що правовою підставою звільнення позивача є чинний, не скасований і не оскаржений наказ №52 від 21.11.2019 «Про скорочення чисельності та штату працівників Міжшкільного навчально-виробничого комбінату Козелецької селищної ради», і звільнення позивача відбулось у зв`язку із скороченням чисельності та штату працівників, що є виключним правом Козелецької селищної ради;

- посилання суду першої інстанції на те, що визнання протиправним і скасування рішення Козелецької селищної ради Козелецького району Чернігівської області від 25.09.2019 року №16-32/VІІІ постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 01.06.2020 року автоматично свідчить про незаконність наказів про звільнення позивача від 29.01.2020 року не є обґрунтованим та не відповідає обставинам справи;

- поновлення позивача на роботі у ліквідованому МНВК є неналежним способом захисту, адже дане рішення не може бути виконано.

У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_1 просить залишити апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду першої інстанції від 30.11.2021 без змін.

Позивач указує, що в справі є два відповідача, до кожного з них пред`явлена окрема вимога, а тому Управління освіти, культури, сім`ї, молоді та спорту Козелецької селищної ради може оскаржувати рішення тільки в частині позовних вимог, пред`явлених до нього, тобто підстав для виплати середнього заробітку та правильності розрахунку середнього заробітку.

Наголошує на тому, що за період від дати звільнення (30.01.2020) по дату ухвалення постанови Шостим апеляційним адміністративним судом (01.06.2020) про скасування рішення Козелецької селищної ради Козелецького району Чернігівської області про ліквідацію МНВК він не вбачав порушення своїх прав при звільненні.

Зазначає, що визнання протиправним рішення про ліквідацію МНВК має наслідком безпідставність дій, спрямованих на виконання цього рішення, зокрема видання наказів про скорочення чисельності та штату працівників, а також звільнення працівників.

Зауважує, що МНВК як юридична особа існує і навіть не перебуває в процесі ліквідації.

Вислухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши доводи наведені в апеляційній скарзі та у відзиві на неї, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, а рішення суду першої інстанції скасуванню з ухваленням нового рішення про відмову у задоволення позову.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Згідно з п. 3, 4 ч. 1 ст. 376 ЦПК України підставою для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи, порушення судом норм матеріального та процесуального права.

Задовольняючи позов суд першої інстанції виходив з того, що однією з гарантій для працівників при скороченні чисельності або штату є обов`язок власника підприємства чи уповноваженого ним органу працевлаштувати працівника. Оскільки обов`язок із працевлаштування працівника покладається на власника з дня попередження про вивільнення до дня розірвання трудового договору, за змістом частини третьої статті 49-2 КЗпП України роботодавець є таким, що виконав цей обов`язок, якщо працівникові були запропоновані всі інші вакантні посади (інша робота), що з`явилися на підприємстві протягом цього періоду та які існували на день звільнення. Головою ліквідаційної комісії по припиненню МНВК лише 30 січня 2020 року запропоновані ОСОБА_3 вакантні посади для подальшого працевлаштування. Отже, така пропозиція про зайняття вакантних посад надана працівникам не одночасно з попередженням про вивільнення, що суперечить вимогам статті 49-2 КЗпП України. Тому суд дійшов висновку про те, що звільнення з роботи працівника ОСОБА_1 на підставі пункту 1 статті 40 КЗпП не є законним.

Суд звернув увагу на те, що незаконне звільнення ОСОБА_1 (у зв`язку зі скороченням штату і чисельності працівників) відбулося у процесі здійснення процедури ліквідації Міжшкільного навчально-виробничого комбінату Козелецької селищної ради Козелецького району Чернігівської області (на підставі рішення Козелецької селищної ради Чернігівської області від 25 вересня 2019 року № 16-32/VIII про припинення Міжшкільного навчально-виробничого комбінату Козелецької селищної ради Чернігівської області шляхом ліквідації, що в подальшому за постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 01 червня 2020 року визнане протиправним і скасоване). Визнання у судовому порядку 01 червня 2020 року протиправним та скасування рішення Козелецької селищної ради Чернігівської області від 25 вересня 2019 року № 16-32/VIII «Про припинення Міжшкільного навчально-виробничого комбінату Козелецької селищної ради Чернігівської області шляхом ліквідації» вказує на те, що виданий 29 січня 2020 року головою ліквідаційної комісії наказ про звільнення з роботи ОСОБА_1 не є законним.

Суд першої інстанції визнав, що заява позивача про поновлення строку звернення до суду у справі про звільнення підлягає задоволенню. Процедура припинення Міжшкільного навчально-виробничого комбінату Козелецької селищної ради Козелецького району Чернігівської області шляхом ліквідації здійснювалася на підставі протиправного рішення органу місцевого самоврядування. Саме з моменту ухвалення постанови Шостого апеляційного адміністративного суду від 01.06.2020, якою визнано протиправним та скасовано вказане рішення, позивач дізнався про порушення його прав при звільненні та протягом місяця звернувся до суду із даним позовом.

Переглядаючи справу в апеляційному порядку суд дійшов наступного.

Судом у справі встановлено, що Міжшкільний навчально-виробничий комбінат Козелецької селищної ради Козелецького району Чернігівської області знаходиться у комунальній власності Козелецької селищної ради Чернігівської області, яка є його засновником.

ОСОБА_1 з 06 листопада 2018 року працював в Міжшкільному навчально-виробничому комбінаті Козелецької селищної ради Козелецького району Чернігівської області на посаді майстра виробничого навчання водінню (т.1 а.с. 10).

25 вересня 2019 року Козелецькою селищною радою Чернігівської області на засіданні тридцять другої сесії восьмого скликання прийняте рішення № 16-32/VIII «Про припинення Міжшкільного навчально-виробничого комбінату Козелецької селищної ради Козелецького району Чернігівської області шляхом ліквідації». Для виконання такого рішення Козелецькою селищною радою створена ліквідаційна комісія до складу якої входили: ОСОБА_4 - голова комісії, ОСОБА_5 - секретар комісії та члени комісії: ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 . Прийняте Козелецькою селищною радою Чернігівської області рішення про ліквідацію МНВК обґрунтовувалося поданням Управління освіти, культури, сім`ї, молоді та спорту від 02 вересня 2019 року № 651/1 і рекомендаціями постійної комісії з питань освіти, охорони здоров`я, культури, соціального захисту населення, законності та правопорядку, постійної комісії з питань житлово-комунального господарства, комунальної власності, будівництва, земельних відносин та питань надзвичайних ситуацій та постійної комісії з питань бюджету, соціально-економічного розвитку та інвестиційної діяльності (т.1 а.с. 6-8,64-65).

Наказом № 52 від 21 листопада 2019 року голови ліквідаційної комісії по припиненню МНВК шляхом ліквідації «Про скорочення чисельності та штату працівників Міжшкільного навчально-виробничого комбінату Козелецької селищної ради» скорочені, у тому числі, посади майстра виробничого навчання водінню (2 шт. од.), і виключено їх із штатного розпису та попереджено про наступне вивільнення згідно з пунктом 1 статті 40 КЗпП України працівника ОСОБА_1 майстра виробничого навчання водінню. З даним наказом ОСОБА_1 ознайомлений 22 листопада 2019 року під підпис (т.1. а.с. 9, 103-104 зворот).

29 січня 2020 року головою ліквідаційної комісії МНВК виданий наказ № 12 про звільнення ОСОБА_1 30 січня 2020 року з займаної посади майстра Міжшкільного навчально-виробничого комбінату Козелецької селищної ради Козелецького району Чернігівської області у зв`язку зі скороченням чисельності та штату працівників Міжшкільного навчально-виробничого комбінату Козелецької селищної на підставі п. 1 ст. 40 КЗпП України. З даним наказом ОСОБА_1 ознайомлений 30 січня 2020 року під підпис (т.1 а.с. 101).

30 січня 2020 року головою ліквідаційної комісії МНВК ОСОБА_1 на підставі наказу Міжшкільного навчально-виробничого комбінату Козелецької селищної ради від 21 листопада 2019 року № 52 запропоновано одну із вакантних посад для подальшого працевлаштування станом на 30 січня 2020 року. 30 січня 2020 року ОСОБА_1 відмовився від запропонованих посад (т.1 а.с. 102).

03 червня 2019 року в.о. начальника Управління ОКСМС Козелецької селищної ради Єркіна Т.Я. звернулася із поданням до Первинної профспілкової організації Козелецької територіальної громади Профспілки працівників освіти і науки України, в якому повідомляла, що відповідно до Закону України «Про освіту», у зв`язку із відсутністю бюджетних асигнувань та з метою оптимізації мережі освітніх закладів планується (відповідно до п.1 ст. 40, ст. 49-4 КЗпП) проведення скорочень чисельності посад працівників Міжшкільного навчально-виробничого комбінату Козелецької селищної ради у зв`язку із запланованою ліквідацією до 01 січня 2020 року. У зв`язку з цим просила розглянути подання у встановленому законом порядку на засіданні профспілкового комітету за необхідності проведення консультацій стосовно заходів щодо запобігання звільнення чи зведенню їх кількості до мінімуму або пом`якшення несприятливих наслідків звільнення призначити дати проведення таких консультацій в найкоротші строки (т.1 а.с. 17).

06 червня 2019 року головою Первинної профспілкової організації Козелецької територіальної громади Профспілки працівників освіти і науки України Бобруйко Н.В. на адресу в.о. начальника управління ОКСМС Козелецької селищної ради Єркіної Т.Я. надано відповідь за вих. № 17, про те, що профспілковий комітет не може розглянути подання, так як у ньому відсутня інформація, визначена у ч.2 ст.49-4 КЗпП України та ч.3 ст.22 Закону України «Про професійні спілки, їх права та гарантії діяльності», за якими в разі якщо роботодавець планує звільнення працівників з причин економічного, структурного характеру або у зв`язку з ліквідацією закладу освіти, він повинен завчасно, не пізніше як за три місяці до намічуваних звільнень надати профспілкам інформацію щодо таких заходів, включаючи інформацію про причини наступних звільнень, кількість і категорія працівників, яких може це стосуватися, про терміни проведення звільнень тощо. Констатовано, що профспілковий комітет не володіючи такою інформацією не зможе призначити дати проведення консультацій стосовно заходів щодо запобігання звільнення працівників Козелецького міжшкільного навчально-виробничого комбінату (т.1 а.с. 18).

Зі змісту довідки № 17 від 28 липня 2020 року за підписом голови Первинної профспілкової організації Козелецької громади Профспілки працівників освіти і науки України, вбачається, що від ліквідаційної комісії по припиненню МНВК до первинної профспілкової організації Козелецької громади Профспілки працівників освіти і науки України та до профспілкової організації МНВК подання про надання згоди на звільнення працівників навчального закладу у зв`язку зі скороченням чисельності штату працівників не надходило (т. 1 а.с. 122).

Постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 01 червня 2020 року рішення Чернігівського окружного адміністративного суду від 24 грудня 2019 року скасоване. Ухвалено нове рішення, яким адміністративний позов ОСОБА_6 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 задоволений повністю. Визнано протиправним і скасовано рішення Козелецької селищної ради Козелецького району Чернігівської області від 25 вересня 2019 року № 16-32/VIII№ (справа № 620/3135/19). Задовольняючи позовні вимоги, суд апеляційної інстанції, зокрема, виходив із того, що непроведення обговорень проектів рішень про створення філій та подальшу реорганізацію навчального закладу без урахування думки батьків учнів із цього приводу свідчить про те, що спірне рішення не відповідає критеріям, визначеним в частині другій статті 2 КАС України ( т.1 а.с. 14-16, 67-72)

Постановою Верховного суду від 02 лютого 2021 року касаційна скарга Козелецької селищної ради Козелецького району Чернігівської області -залишена без задоволення, а постанова Шостого апеляційного адміністративного суду від 01 червня 2020 року - залишена без змін (т.1 а.с. 73-75).

23 червня 2020 року ОСОБА_1 звернувся із заявою до начальника Управління освіти, культури, молоді та спорту Козелецької селищної ради про поновлення його на посаді майстра виробничого навчання Козелецького МНВК згідно ст. 235 КЗпП та в зв`язку з судовим рішенням по справі № 620/3135/19, виплату заробітної плати, яка належить йому за час вимушеного прогулу з 30 січня 2020 року до поновлення на посаді (т. 1 а.с. 20).

З довідки про середній заробіток вбачається, що середньоденна заробітна плата ОСОБА_1 в розрахунку на 1 робочий день становить 229 грн 65 коп. (т.2 а.с 4).

Згідно з ч. 1-3 ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Статтею 13 ЦПК України визначено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст.15 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи щодо захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, що виникають із цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин.

Згідно з ч. 1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно з ч. 1, ч. 6, ч. 7 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом.

Право на працю є основним конституційним правом громадян України. Згідно зі статтею 43 Конституції України право на працю визнається за кожною людиною і становить собою можливість заробляти на життя працею, яку людина вільно обирає або на яку погоджується.

Відповідно до статті 2 КЗпП України державою забезпечується право громадян України на працю, тобто на одержання роботи з оплатою праці не нижче встановленого державою мінімального розміру, - включаючи право на вільний вибір професії, роду занять і роботи. Працівники реалізують право на працю шляхом укладення трудового договору про роботу на підприємстві, в установі, організації або з фізичною особою.

Трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом у випадках змін в організації виробництва і праці, в тому числі ліквідації, реорганізації, банкрутства або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників (пункт 1 частини першої статті 40 КЗпП).

Згідно частини другої статті 40 КЗпП звільнення з підстав, зазначених у пунктах 1, 2 і 6 цієї статті, допускається, якщо неможливо перевести працівника, за його згодою, на іншу роботу.

У постанові Верховного Суду від 23 листопада 2021 року в справі №281/295/20 (провадження № 61-7657св21) зазначено, що «розглядаючи трудові спори, пов`язані зі звільненням на підставі п. 1 ч. 1 ст. 40 КЗпП України, суди зобов`язані з`ясувати, чи дійсно у відповідача мали місце зміни в організації виробництва і праці, зокрема, ліквідація, реорганізація або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників, чи додержано власником або уповноваженим ним органом норм законодавства, що регулюють вивільнення працівника, які є докази щодо змін в організації виробництва і праці, про те, що працівник відмовився від переведення на іншу роботу або що власник або уповноважений ним орган не мав можливості перевести працівника з його згоди на іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації, чи не користувався вивільнюваний працівник переважним правом на залишення на роботі та чи попереджався він за два місяці про наступне вивільнення».

Судом встановлено, що з 06 листопада 2018 року по 30 січня 2020 року включно ОСОБА_1 працював у Міжшкільному навчально-виробничому комбінаті Козелецької селищної ради Козелецького району Чернігівської області на посаді майстра виробничого навчання водінню.

29 січня 2020 року головою ліквідаційної комісії виданий наказ № 12 про звільнення ОСОБА_1 30 січня 2020 року з займаної посади майстра Міжшкільного навчально-виробничого комбінату Козелецької селищної ради Козелецького району Чернігівської області у зв`язку зі скороченням чисельності та штату працівників Міжшкільного навчально-виробничого комбінату Козелецької селищної на підставі п. 1 ст. 40 КЗпП України.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 40, ч. 1 і 3 ст. 49-2 КЗпП України, власник або уповноважений ним орган одночасно з попередженням про звільнення у зв`язку зі змінами в організації виробництва і праці зобов`язаний запропонувати працівникові всі наявні вакантні посади, які він може обіймати відповідно до своєї кваліфікації.

Як вірно встановлено судом першої інстанції, ОСОБА_1 попереджено про скорочення займаної ним посади та вивільнення 21 листопада 2019 року і лише 30 січня 2020 року головою ліквідаційної комісії ОСОБА_1 запропоновано одну із вакантних посад для подальшого працевлаштування станом на 30 січня 2020 року, на день його звільнення, а не на час попередження про звільнення, що суперечить вимогам ст. 49-2 КЗпП України.

Зважаючи на те, що звільнення ОСОБА_1 (у зв`язку зі скороченням штату і чисельності працівників) відбулося у процесі здійснення процедури ліквідації Міжшкільного навчально-виробничого комбінату Козелецької селищної ради Козелецького району Чернігівської області, на підставі рішення Козелецької селищної ради Чернігівської області від 25 вересня 2019 року № 16-32/VIII про припинення Міжшкільного навчально-виробничого комбінату Козелецької селищної ради Чернігівської області шляхом ліквідації, яке в подальшому за постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 01 червня 2020 року визнане протиправним і скасоване, районний суд дійшов вірного висновку про те, що виданий 29 січня 2020 року головою ліквідаційної комісії наказ про звільнення з роботи ОСОБА_1 не є законним.

Таким чином, на підставі встановлених обставин справи суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про незаконність звільнення позивача.

Разом з тим, задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції не звернув увагу на встановлені ст. 233 КЗпП України строки звернення до суду за вирішенням трудових спорів.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 233 КЗпП України працівник може звернутися з заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до районного, районного у місті, міського чи міськрайонного суду в тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права, а у справах про звільнення - в місячний строк з дня вручення копії наказу про звільнення або з дня видачі трудової книжки.

Згідно з ч. 1 ст. 234 КЗпП України у разі пропуску з поважних причин строків, установлених статтею 233 цього Кодексу, районний, районний у місті, міський чи міськрайонний суд може поновити ці строки.

У постанові Верховного Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 12 грудня 2019 року по справі №243/9604/18 (провадження N 61-14423св19) зазначено, що:

«як поважні причини пропуску строку, встановленого у частині першій статті 233 КЗпП України, слід кваліфікувати такі, які об`єктивно перешкоджали чи створювали труднощі для своєчасного звернення до суду та підтверджені належними доказами. Судами попередніх інстанцій встановлено порушення відповідачем прав позивача при звільненні з роботи, однак у задоволенні позовних вимог про поновлення на роботі відмовлено через пропуск строку звернення до суду, оскільки ОСОБА_1 26 липня 2018 року отримав трудову книжку із записом про звільнення, однак до суду звернувся лише 02 жовтня 2018 року, тобто з пропуском місячного строку, визначеного статтею 233 КЗпП. У разі пропуску передбачених статтею 233 КЗпП строків звернення до суду про вирішення трудового спору суд з`ясовує не лише причини пропуску зазначеного строку, а й усі обставини справи, права та обов`язки сторін».

При вирішенні питання про поновлення строку суд дає оцінку обставинам, які слугували перешкодою для своєчасного звернення до суду, у взаємозв`язку інтервалів часу: з моменту закінчення встановленого спеціальним законом строку звернення до суду із позовом до дати подання такого позову.

Підстави пропуску строку можуть бути визнані поважними у разі, якщо вони пов`язані з непереборними та об`єктивними перешкодами, труднощами, які не залежать від волі особи та унеможливили своєчасне, тобто у встановлений законом строк, подання позову. Тільки наявність об`єктивних перешкод для своєчасної реалізації прав щодо оскарження рішення роботодавця щодо звільнення у строк, встановлений процесуальним законом, може бути підставою для висновку про пропуск строку на звернення до суду з позовом про поновлення на роботі з поважних причин.

Як стверджував ОСОБА_1 у позовній заяві, клопотанні про поновлення строку на звернення до суду з позовом, копію наказу про звільнення та трудову книжку він отримав 30.01.2020.

Зазначав, що на той час не існувало підстав для оскарження наказу про звільнення, оскільки він уважав, що наказ про звільнення виданий правомірно. Лише тільки 20.06.2020, після прийняття Шостим апеляційним адміністративним судом постанови від 01.06.2020 (справа №620/3135/19), якою визнано протиправним та скасовано рішення Козелецької селищної ради Козелецького району Чернігівської області від 25 вересня 2019 року №16-32/VIII про ліквідацію Міжшкільного навчально-виробничого комбінату, він дізнався, що процедура ліквідації здійснювалась на підставі протиправного рішення. Відтак вважав, що про порушення його права йому стало відомо лише після 20.06.2020.

За обставинами справи встановлено, що про звільнення з посади ОСОБА_1 стало відомо 30.01.2020, з позовом до суду він звернувся 01.07.2020, тобто з пропуском встановленого ст. 233 КЗпП України строку для звернення до суду з позовом про поновлення на роботі.

Посилання позивача на постанову Шостого апеляційного адміністративного суду (справа №620/3135/19), після ухвалення якої він дізнався, що ліквідація МНВК здійснювалась на підставі протиправного рішення, а тому про порушення його права йому стало відомо лише після 20.06.2020, а до того часу звільнення вважав законним, не є поважною причиною пропуску строку звернення до суду за вирішенням спору про поновлення на роботі, оскільки стаття 233 КЗпП України пов`язує початок перебігу строку звернення до суду у справах про звільнення з днем вручення копії наказу про звільнення або днем видачі трудової книжки, а не з будь-якими іншими обставинами.

Зазначені позивачем обставини не можуть кваліфікуватися як такі, що об`єктивно перешкоджали чи створювали труднощі для своєчасного звернення до суду, при цьому колегія суддів враховує, що ОСОБА_1 не брав участі у справі №620/3135/19.

Ураховуючи наведене, висновок суду першої інстанції про те, що ОСОБА_1 пропустив строк звернення до суду з поважних причин, є помилковим.

Відповідно до положень частини першої статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Колегія суддів уважає, що позивачем пропущено встановлений законом строк звернення до суду за вирішенням спору без поважних причин, що за умови обґрунтованості позову по суті є самостійною підставою для відмови у позові.

Водночас апеляційний суд відхиляє доводи апеляційної скарги Управління освіти, культури, сім`ї, молоді та спорту Козелецької селищної ради щодо помилковості висновків суду першої інстанції про недоведеність позивачем по суті вимог про незаконність його звільнення з роботи.

Посилання ОСОБА_1 у відзиві на апеляційну скаргу на те, що Управління освіти, культури, сім`ї, молоді та спорту Козелецької селищної ради може оскаржувати рішення тільки в частині позовних вимог, пред`явлених до нього, тобто підстав для виплати середнього заробітку та правильності розрахунку середнього заробітку не впливають на відмову у задоволенні позову за пропуском строку звернення до суду, оскільки питання поновлення такого строку також стосується прав та обов`язків останнього.

Зважаючи на те, що висновки суду не відповідають обставинам справи, викладеним у рішенні суду першої інстанції, апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, а рішення суду першої інстанції скасуванню з ухваленням нового рішення про відмову в задоволенні позовних вимог.

Відповідно до пункту 1 частини першої статті п`ятої Закону України «Про судовий збір» ОСОБА_1 звільнений від сплати судового збору, тому сплачений судовий збір за подання апеляційної скарги у розмірі 2 943 грн згідно з частиною сьомої статті 141 ЦПК України необхідно компенсувати Управлінню освіти, культури, сім`ї, молоді та спорту Козелецької селищної ради Козелецького району Чернігівської області за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Керуючись ст. 141, 367, 374, 376 ч. 1 п. 3, 4, 381-384, 389, 390 ЦПК України, апеляційний суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Управління освіти, культури, сім`ї, молоді та спорту Козелецької селищної ради Козелецького району Чернігівської області -задовольнити частково.

Рішення Козелецького районного суду Чернігівської області від 22 вересня 2021 року - скасувати.

У задоволенні позову ОСОБА_1 до Міжшкільного навчально-виробничого комбінату Козелецької селищної ради Козелецького району Чернігівської області, Управління освіти, культури, сім`ї, молоді та спорту Козелецької селищної ради про поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку - відмовити.

Компенсувати Управлінню освіти, культури, сім`ї, молоді та спорту Козелецької селищної ради за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України, витрати понесені на сплату судового збору в суді апеляційної інстанції в розмірі 2 943 (дві тисячі дев`ятсот сорок три) грн.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуюча О.Є.Мамонова

Судді: Н.В.Висоцька

О.І.Онищенко