Доманівський районний суд Миколаївської області
Справа № 475/678/22
З А О Ч Н Е Р І Ш Е Н Н Я
01.12.2022смт. Доманівка
Доманівський районний суд Миколаївської області в складі:
головуючої судді: Кривенко О.В.,
за участю секретаря: Маташнюк О.В.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження у залі суду без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право на користування житловим приміщенням,
Позивач ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 про визнання його таким, що втратив право на користування житловим приміщенням у зв`язку з відсутністю в ньому понад 6 місяців без поважних причин.
Позовні вимоги мотивовані тим, що ОСОБА_1 є власником житлового будинку АДРЕСА_1 за заповітом.
У даному будинку також зареєстрований брат позивачки ОСОБА_2 , але який з 2010 року за місцем реєстрації не проживає, житлом не користується, зобов`язання по утриманню будинку не виконує. Всі обов`язки, що випливають з договору по обслуговуванню житлового приміщення, виконує позивачка. Місце проживання брата позивачці не відомо .
Реєстрація ОСОБА_2 у будинку, що їй належить створює для позивачки незручності щодо його користування.
Перешкод в користуванні жилим приміщенням позивачка, відповідачу не чинили.
Факт реєстрації ОСОБА_2 у будинку, що належить позивачці порушує право позивача на вільне розпорядження та користування Майном.
Позивач вважає, що відповідач понад один рік у вказаному житлі не проживає та не користується ним без поважної причини, а тому на підставі ст. 72 ЖК України, просить визнати її такою, що втратила право на користування житловим будинком.
Позивачка не в змозі вільно розпоряджатись своїм майном, у зв`язку з чим змушена звернутись до суду з вказаним позовом..
Позивачка ОСОБА_1 в судове засідання не з`явилася, надала на адресу суду заяву, в якій просить розглядати справу без її участі, позовні вимоги підтримала, просила суд їх задовольнити.
У судове засідання, призначене на 01.12.2022 р., як і в попередні призначені судові засідання, відповідач ОСОБА_2 не з`явився, про дату, час та місце слухання справи судом повідомлявся належним чином, у відповідності до вимог ч.ч. 5, 6, п.2 ч.7, ч. 11 ст. 128 ЦПК України, про причини неявки суд не повідомив , відзиву не подав.
У відповідності з вимогами ст.ст. 223, 280 ЦПК України, справу розглянуто у відсутність відповідача, в порядку заочного розгляду, оскільки у справі достатньо даних про права та взаємини сторін, відповідач належним чином повідомлений про дату, час та місце судового розгляду, у відповідності до ст. 128 ЦПК України, за останнім відомим місцем реєстрації місця проживання (ч.9 ст. 28 ЦПК), викликався до суду через оголошення на офіційному веб-сайті судової влади України, про поважність причин неявки в судове засідання суд не повідомив, позивач не заперечував проти такого вирішення справи.
Згідно ч. 4 ст. 223 ЦПК України у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення).
Враховуючи наявність усіх умов, передбачених ст.280 ЦПК України, суд вважає за можливе провести заочний розгляд справи.
Дослідивши письмові матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав.
З матеріалів справи вбачається, що позивач ОСОБА_1 є власником житлового будинку за адресою АДРЕСА_1 .
Відповідно до довідки виданної виконавчим комітетом Прибузької сільської ради Вознесенського району Миколаївської області від 27.09.2022 року №358-1 зазначено, що за адресою АДРЕСА_1 зареєстровані: ОСОБА_3 та ОСОБА_2 з 20.12.2010 року.
Факт не проживання відповідача у будинку підтверджується дослідженими в судовому засіданні письмовими доказами, а саме:
- актами від 15.06.2022 року та 26.09.2022 р. про не проживання особи за місцем реєстрації, складеного сторостою Богданівського старостинського округу Прибузької сільської ради Корнєвою Т.М., у присутності спеціаліста ОСОБА_4 , депутата Прибузької сільської ради Максімовим І.М., в якому зазначено, що ОСОБА_2 з червня 2017 року фактично не проживає за адресою АДРЕСА_1 . Особистих речей данного громадянина не виявлено, спальних місцьта інших ознак, що вказують на фактичне проживання ОСОБА_2 за данною адресою не має.
Згідно зст. 319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд та відповідно до ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.
Відповідно до ст. 386 ЦК України встановлено, що держава забезпечує рівний захист прав усіх суб`єктів права власності. Власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню.
Аналіз наведених вище норм цивільного законодавства України дає підстави для висновку про те, що у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном, власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, у тому числі шляхом звернення до суду за захистом свого майнового права, зокрема, із позовом про усунення перешкод у користуванні власністю.
Верховний Суд України у постанові від 16 листопада 2016 року у справі № 6-709цс16, дійшов висновку про те, що за порівняльним аналізом статей 383, 391, 405 ЦК України та статей 150, 156 поєднанні зі ст. 64 ЖК України, положення статей 383, 391 ЦК України передбачають право вимоги власника про захист порушеного права власності на жилого приміщення, будинку, квартиру тощо, від будь яких осіб, у тому числі осіб, які не є і не були членами його сім`ї.
Частиною першою ст. 383 ЦК України та ст. 150 ЖК України закріплені положення, відповідно до яких громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди.
Частиною першою ст. 156 ЖК України передбачено, що члени сім`ї власника жилого будинку, які проживають разом із ним у будинку, що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку, якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням.
Аналогічну норму містить такожст. 405 ЦК України.
Відповідно до ч.4 ст. 156 ЖК України до членів сім`ї власника відносяться особи, зазначені в ч.2 ст. 64 цього Кодексу. Припинення сімейних відносин з власником будинку (квартири) не позбавляє їх права користування займаним приміщенням.
За змістом зазначених норм правом користування житлом, яке знаходиться у власності особи, мають, окрім дружини власника, дітей і батьків також інші особи, які постійно проживають разом з власником будинку, ведуть з ним спільне господарство, якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням.
Підстави втрати членом сім`ї власника житла права користування цим житлом, передбачені частиною другою ст. 405 ЦК України, згідно з якою член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.
Інших підстав для втрати членом сім`ї власника житла права користування житлом ЦК України не визначає.
За положеннями ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Право членів сім`ї власника будинку користуватись цим жилим приміщенням може виникнути та існувати лише за наявності права власності на будинок в особи, членами сім`ї якого вони є, із припиненням права власності особи втрачається і право користування жилим приміщенням у членів йогосім`ї.
Частиною другою ст. 405 ЦК України визначено, що член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.
Згідно ст. ст. 71 та 72 ЖК України особа може бути визнана такою, що втратила право користування житловим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад шість місяців, без поважних на те причин.
Відповідно до ст.7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» зняття з реєстрації місця проживання особи може здійснюватись на підставі судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права користування житловим приміщенням.
За таких обставин, оцінивши докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтуються на всебічному, повному, обєктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів, суд приходить до висновку, що позивач ОСОБА_1 як власник будинку, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 , має право вимагати усунення порушення її права власності.
Із пояснень позивача, викладених в позові, судом встановлено, що ОСОБА_2 з 2010 року не проживає за місцем реєстрації.
Надаючи оцінку наявним в матеріалах справи доказом, судом встановлено відсутність відповідача за місцем реєстрації з 2010 року, що підтверджено матеріалами справи.
Таким чином, не зняття з реєстрації відповідача порушує право власності позивача.
Враховуючи вищевикладене, а сааме набуте у встановленому законом порядку право власності позивача на будинок, та ту обставину, що відповідач дійсно не проживає в ньому понад встановлені чиним законодавством строки, з 2010 року, суд приходить до висновку про обґрунтованість, доведеність та необхідність задоволення позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про усунення перешкод у здійсненні права власності.
Згідно ст. 141 ЦПК України, ст. 4 ЗУ «Про судовий збір» з відповідача слід стягнути на користь позивача судові витрати по справі. При цьому позивач просить суд не стягувати з відповідача на свою користь судовий збір.
Керуючись ст.ст.12, 13, 81, 141, 259, 263-265, 280-282, 284, 289 ЦПК України, суд
Визнати ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , таким, що втратив право на користування житловим приміщенням будинком АДРЕСА_1 .
Заочне рішення набирає законної сили через 30 днів з дня його ухвалення, якщо протягом цього строку не буде подана заява про його перегляд відповідачем або апеляційна скарга позивачем.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.
Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.
У відповідності з пунктом 15.5 розділу ХІІІ Перехідних положеньЦПК України до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні скарги подаються учасниками справи через Доманівський районний суд Миколаївської області або в порядку статті 355 ЦПК України безпосередньо до Миколаївського апеляційного суду.
Суддя Доманівського районного суду Миколаївської області О. В. Кривенко