КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження №22-ц/824/5794/2022 Головуючий у 2 інстанції Таргоній Д.О.
ПОСТАНОВА

Іменем України

05 липня 2022 року Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: Таргоній Д.О., Голуб С.А., Писаної Т.О., розглянувши в приміщенні Київського апеляційного суду у порядку письмового провадження цивільну справу за апеляційною скаргоюОСОБА_1 на заочне рішення Дарницького районного суду м. Києва від 25 жовтня 2021 року у справі за позовом приватного акціонерного товариства «Страхова група «ТАС» до ОСОБА_1 про стягнення суми виплаченого страхового відшкодування в порядку регресу,

УСТАНОВИВ:

у грудні 2018 року ПАТ «СГ «ТАС» звернулась до суду з даним позовом, посилаючись на те, що 15травня 2017 р. о 09 год. 20 хв. на вул. Гетьмана в м. Києві відбулася дорожньо-транспортна пригода за участю автомобіля «Мітсубісі Аутлендер», державний номерний знак НОМЕР_1 , який був застрахований в ПрАТ «Страхова група «ТАС» за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів (АЕ/8736701, чинний на час ДТП), під керуванням ОСОБА_1 та автомобіля «Сітроен С4», державний номерний знак НОМЕР_2 , під керуванням ОСОБА_2 .

Внаслідок ДТП було завдано шкоди автомобілю «Сітроен С4», державний номерний знак НОМЕР_2 .

Постановою Солом`янського районного суду м. Києва від 10 серпня 2017 року ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, із накладенням адміністративного стягнення - штрафу.

З метою отримання страхового відшкодування власник автомобілю «Сітроен С4», державний номерний знак НОМЕР_2 ОСОБА_2 звернулась до позивача. Вартість відновлювального ремонту, відповідно до страхового акту, з відповідним розрахунком страхового відшкодування складає 50 948,83 грн., яка сплачена позивачем на користь ФОП ОСОБА_3 , який виконав ремонт автомобілю «Сітроен С4», державний номерний знак НОМЕР_2 .

Враховуючи вищевикладене,позивач просивстягнути з відповідача на свою користь суму сплаченого страхового відшкодування в порядку регрессу, а також суму сплаченого судового збору в розмірі 1 762,00 грн.

Заочним рішенням Дарницького районного суду м. Києва від 25 жовтня 2021 року позовні вимоги задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь приватного акціонерного товариства «Страхова група «ТАС» суму сплаченого страхового відшкодування у розмірі 50 948,83 грн. та судовий збір в розмірі 1762,00 грн., що разом становить 52 710,83 грн.

Не погоджуючись з даним рішенням суду, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на недотримання судом вимог процесуального законодавства, а саме, всебічності та повноти з`ясування дійсних обставин справи, прав та обов`язків сторін в даних правовідносинах, належної правової оцінки наданих сторонами в справі доказів та з застосуванням відповідних норм матеріального права, просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог ПАТ «СГ «ТАС» відмовити.

Зокрема в апеляційній скарзі зазначено, що покладення обов`язку по відшкодуванню шкоди в межах страхового відшкодування на страхувальника, який укладав відповідний договір страхування та сплатив страхові платежі, суперечить меті інституту страхування цивільно-правової відповідальності (ст. 3 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів).

Крім того, суд першої інстанції взагалі не звернув уваги та не надав жодної правової оцінки тому, що у даному випадку факт настання страхового випадку ніким не оспорюється, він зафіксований правоохоронними органами, а відповідач, як особа, винна в ДТП, притягнута до адміністративної відповідальності. При цьому, сам позивач його визнав, добровільно сплативши страхове відшкодування, тому сам по собі факт неповідомлення відповідачем страховику про настання страхового випадку не може бути покладений в основу ухвалення рішення, яке мусить базуватись на загальних положеннях про відшкодування збитків у позадоговірних зобов`язаннях, адже, регресні зобов`язання входять до групи позадоговірних, тому спори з них мають вирішуватись у загальному порядку відшкодування збитків.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 посилається на правову позицію, викладену у постановах Верховного Суду від 20 вересня 2018 року у справі №754/10079/16-ц, від 24 жовтня 2018 року у справі №300/847/16-ц, від 28 листопада 2018 року у справі №753/16761/14-ц, зміст яких зводиться до того, що неповідомлення страховика про настання страхового випадку не є єдиною, виключною підставою для задоволення регресного позову.

Відзив на апеляційну скаргу у визначений судом апеляційної інстанції строк не надходив.

Відповідно до ч.3 ст.360 ЦПК України відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими главою І розділу V ЦПК України.

Відповідно до ч. 1 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Відповідно до ч. 13 статті 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Враховуючи вищевикладене, розгляд справи здійснено в порядку письмового провадження, без повідомлення учасників справи.

Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість судового рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з таких підстав.

Згідно ч. ч. 1, 2, 5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Задовольняючи позов суд першої інстанції виходив з того, що відповідачем не спростовано доводи позивача, якими він обґрунтовує позовні вимоги, зокрема, щодо відшкодування завданої шкоди в результаті ДТП, що мала місце 15 травня 2017 року, у зв`язку з чим позивач, на підставі ст. 993 ЦК України та ст.27 Закону України «Про страхування», має право на страхове відшкодування за договором майнового страхування.

З указаними висновками суду першої інстанції колегія суддів не погоджується, виходячи з наступного.

З матеріалів справи вбачається, що 20 травня 2016 року між ПрАТ «Стархова компанія «ТАС» та ОСОБА_1 було укладено договір добровільного страхування №АЕ/8736701, за яким позивач застрахував цивільну відповідальність ОСОБА_1 як водія автомобіля «Мітсубісі Аутлендер», державний номерний знак НОМЕР_1 .

15 травня 2017 року о 09 год. 20 хв. водій ОСОБА_1 , керуючи автомобілем «Мітсубісі Аутлендер», державний номерний знак НОМЕР_1 , по вул. В.Гетьмана, 1 в м. Києві, не дотримався безпечної дистанції, не врахував дорожньої обстановки, в результаті чого здійснив зіткнення з автомобілем «Сітроен С4», державний номерний знак НОМЕР_2 , внаслідок чого обидва транспортних засоби отримали механічні пошкодження.

Постановою Солом`янського районного суду м. Києва від 10 серпня 2017 року ОСОБА_1 було визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, та притягнуто до адміністративної відповідальності.

Згідно Звіту №1271/17 про визначення вартості матеріального збитку, завданого власнику колісного транспортного засобу «Сітроен С4», д.н.з. НОМЕР_2 , матеріальний збиток становить 50 948,83 грн.

Згідно страхового акту та додатку 1 до страхового акту 18 липня 2017 року ПрАТ «Страхова компанія «ТАС», виконуючи взяті на себе зобов`язання по договору страхування,здійснила виплату ФОП ОСОБА_3 , який виконав ремонт «Сітроен С4», державний номерний знак НОМЕР_2 , власником якого є ОСОБА_2 , страхове відшкодування в розмірі 50 948,83 грн.

22 вересня 2017 року та 19 грудня 2017 року на адресу відповідача ОСОБА_1 направлялась вимога про сплату страхового відшкодування в розмірі 50 948,83 грн., однак останнім ніяких дій щодо сплати вказаної суми не здійснено.

Страхування - це вид цивільно-правових відносин щодо захисту майнових інтересів фізичних та юридичних осіб у разі настання певних подій (страхових випадків), визначених договором страхування або чинним законодавством, за рахунок грошових фондів, що формуються шляхом сплати фізичними особами та юридичними особами страхових платежів (страхових внесків, страхових премій) та доходів від розміщення коштів цих фондів (стаття 1 Закону України "Про страхування").

За договором страхування одна сторона (страховик) зобов`язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору (стаття 979 ЦК України).

Страхувальник вносить страховику згідно з договором страхування певну плату, яка називається страховим платежем (страховим внеском, страховою премією) (частина перша статті 10 Закону України "Про страхування").

Предметом договору страхування можуть бути майнові інтереси, які не суперечать закону і пов`язані, зокрема, з відшкодуванням шкоди, завданої страхувальником (страхування відповідальності) (стаття 980 ЦК України).

Розрізняють добровільну та обов`язкову форми страхування (стаття 5 Закону України "Про страхування"). Добровільним може бути, зокрема, страхування наземного транспорту (пункт 6 частини четвертої статті 6 Закону України "Про страхування"). Втім, законом може бути встановлений обов`язок фізичної або юридичної особи бути страхувальником життя, здоров`я, майна або відповідальності перед іншими особами за свій рахунок чи за рахунок заінтересованої особи (обов`язкове страхування) (частина перша статті 999 ЦК України).

Види обов`язкового страхування в Україні визначені у статті 7 Закону України "Про страхування". До них пункт 9 частини першої вказаної статті відносить страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів. Відносини у цій сфері регламентує, зокрема, Закон України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів".

Відповідно до частини першої статті 1191 ЦК України особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом.

Стаття 38 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" передбачає право страховика подати після виплати страхового відшкодування регресний позов до страхувальника за наявності певних умов.

Згідно зі статтею 27 Закону України "Про страхування" та статтею 993 ЦК України до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, в межах фактичних затрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за завдані збитки.

Стаття 1191 ЦК України та стаття 38 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів", з одного боку, і стаття 993 ЦК України та стаття 27 Закону України "Про страхування", з іншого боку, регулюють різні за змістом правовідносини.

У випадках, коли деліктні відносини поєднуються з відносинами обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, боржником у деліктному зобов`язанні в межах суми страхового відшкодування виступає страховик завдавача шкоди. Цей страховик, хоч і не завдав шкоди, але є зобов`язаним суб`єктом перед потерпілим, якому він виплачує страхове відшкодування замість завдавача шкоди у передбаченому Законом України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" порядку. Після такої виплати деліктне зобов`язання припиняється його належним виконанням страховиком завдавача шкоди замість останнього. За умов, передбачених у статті 38 вказаного Закону, цей страховик набуває право зворотної вимоги (регрес) до завдавача шкоди на суму виплаченого потерпілому страхового відшкодування.

Обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів здійснюється, зокрема, з метою забезпечення відшкодування шкоди майну потерпілих внаслідок ДТП та захисту майнових інтересів страхувальників (стаття 3 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів").

Враховуючи вищевикладене, судова колегія приходить до висновку, що посилання суду першої інстанції на вимоги статей ст. 993 ЦК України та ст. 27 Закону України «Про страхування» для стягнення страхового відшкодування в порядку регресу є помилковими та не можуть бути застосовані до спірних правовідносин в даному позові.

Колегія суддів хоче зазначити наступне, що звертаючись до суду з даним позовом, як на підставу для задоволення позовних вимог вказував на факт не повідомлення відповідачем страховика про настання страхової події у строки, встановлені статтями 33, 38 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», унаслідок чого у нього виникло право регресної вимоги до відповідача.

Відповідно до підпункту «ґ» підпункту 38.1.1 пункту 38.1 статті 38 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», страховик після виплати страхового відшкодування має право подати регресний позов до страхувальника або водія забезпеченого транспортного засобу, який спричинив дорожньо-транспортну пригоду, якщо він не повідомив страховика у строки і за умов, визначених у підпункті 33.1.2 пункту 33.1 статті 33 цього Закону.

Отже, наведеними правовими нормами встановлено обов`язок особи невідкладно, але не пізніше трьох робочих днів з дня настання ДТП, яка може бути підставою для здійснення страхового відшкодування, письмово повідомити страховика про настання ДТП. Такий обов`язок установлений законодавством для надання страховику можливості перевірити обставини ДТП власними силами і запобігти необґрунтованим виплатам.

Необґрунтована виплата страхового відшкодування має місце у разі, коли страховика не було повідомлено про страховий випадок жодним з учасників ДТП, що призвело до неможливості страховика встановити факт ДТП, причини та обставини її настання або розмір заподіяної шкоди.

Як вбачається з матеріалів справи, ПАТ «Старахова Група «ТАС» добровільно сплатило на користь потерпілої особи страхове відшкодування на підставі заяви про настання страхового випадку від 21 червня 2017 та страхового акту від 18 липня 2017 року, страховий випадок мав місце і ніким не оспорювався, винна особа притягнута до адміністративної відповідальності. У страховика була можливість самостійно встановити всі обставини страхового випадку.

Сам по собі факт письмового неповідомлення відповідачем страховика про настання страхового випадку не може бути покладений в основу ухвалення судового рішення, яке має базуватися на загальних положеннях та підставах про відшкодування збитків.

Обмеження набуття права зворотної вимоги (регресу) до завдавача шкоди у разі неповідомлення страховика протягом трьох днів з моменту ДТП про вказану подію за умови встановлення факту ДТП, причин та обставин її настання, розміру заподіяної шкоди, які визначені у статті 38 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» зумовлене тим, що набуття вказаного права щоразу після відшкодування страховиком шкоди потерпілому суперечило б меті страхування цивільно-правової відповідальності, об`єктом якого є майнові інтереси завдавача шкоди та яке забезпечує, зокрема, їх захист.

Аналогічного висновку дійшов Верховний Суд в постанові від 16 січня 2019 року (справа №208/7291/13).

Правова позиція Верховного Суду України, висловлена у постановах Верховного Суду України від 16 вересня 2015 року у справі № 6-284цс15 та від 22 березня 2017 року у справі № 6-2011цс16, не містить в собі висновок про те, що лише факт необґрунтованої страхової виплати надає право страховику звертатись до винної особи з позовом в порядку регресу.

Верховний Суд України у вказаних справах дійшов висновку, що за умови встановлення факту настання страхового випадку та визнання його страховиком, сам по собі факт неповідомлення відповідачем страховику про настання страхового випадку не може бути покладений в основу ухвалення рішення, яке в своїй основі повинно базуватись на загальних положеннях про відшкодування збитків у позадоговірних зобов`язаннях, адже регресні зобов`язання входять до групи позадоговірних, тому спори з них мають вирішуватись у загальному порядку відшкодування збитків.

Отже, у відповідності до статей 374, 376 ЦПК України суд апеляційної інстанції приходить до висновку про скасування рішення суду, у зв`язку з неправильним застосуванням норм матеріального права, та ухвалення нового судового рішення про відмову у задоволенні позову.

Також слід зазначити, що згідно з ч. ч. 1, 13 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Виходячи з положень ст. 141 ЦПК України колегія суддів вважає необхідним стягнути з ПАТ «Страхова Група «ТАС» на користь ОСОБА_1 понесені останнім судові витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги в сумі 2 643,00 грн.

Враховуючи викладене, керуючись ст. ст. 268, 367, 368, 374, 376, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, апеляційний суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Заочне рішення Дарницького районного суду м. Києва від 25 жовтня 2021 року скасувати.

Позов приватного акціонерного товариства «Страхова група «ТАС» до ОСОБА_1 про стягнення суми виплаченого страхового відшкодування в порядку регресу залишити без задоволення.

Стягнути з приватного акціонерного товариства «Страхова група «ТАС» на користь ОСОБА_1 судовий збір за подання апеляційної скарги в розмірі 2 643 (дві тисячі шістсот сорок три) гривень 00 коп.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків, встановлених пунктом 2 частини 3 статті 389 ЦПК України.

Реквізити сторін:

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , місце проживання: АДРЕСА_1 , ІПН: НОМЕР_3 .

ПАТ «Страхова група «ТАС», місце реєстрації: 03062, м. Київ, проспект Перемоги, 65, код. .

Повний текст постанови складений 05 липня 2022 року.

Суддя-доповідач Д.О. Таргоній

Судді: С.А. Голуб

Т.О. Писана