ДАРНИЦЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД М.КИЄВА
провадження № 2/753/2626/22
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"16" червня 2022 р. Дарницький районний суд м. Києва в складі:

головуючого судді Мицик Ю.С.,

при секретарях Пугач Д.С., Леонтьєва В.В., Сердюкової Г.В., Куцолабській І.А.,

за участю:

представника позивача ОСОБА_1

інші учасники справи не з`явилися,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом Акціонерного товариства "Альфа-Банк" до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , яка діє в своїх інтересах та інтересах ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , третя особа - Служба у справах дітей та сім`ї Дарницької районної в м. Києві державної адміністрації, про виселення та зняття з реєстраційного обліку, -

В С Т А Н О В И В:

Позивач, АТ «Альфа-Банк» звернувся до Дарницького районного суду м. Києва з позовом до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , яка діє в своїх інтересах та інтересах ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , в якому просить суд визнати відповідачів такими, що втратили право користування квартирою АДРЕСА_1 та зняти їх з реєстраційного обліку за вказаною адресою.

Позовні вимоги позивач обґрунтовує тим, що згідно зі ст. 37 Закону України «Про іпотеку» «Альфа-Банк» було оформлено право власності на двокімнатну квартиру, загальною площею 56,00 кв.м, житловою площею 29,80 кв.м, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 , що належала на праві власності відповідачам ОСОБА_3 , ОСОБА_6 , ОСОБА_4 . Правовою підставою для реєстрації права власності АТ «Альфа-Банк» на нерухоме майно, є відповідне застереження в п.п. 12.3.1. договору іпотеки від 25.09.2007, яке передбачає передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов`язання. Відповідно до Витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію право власності від 20.03.2019 № 160357045 право власності на зазначену квартиру було зареєстровано за позивачем. Втративши право власності на квартиру відповідачі втратили право користування нею. Згідно з Витягом з реєстру територіальної громади м. Києва про зареєстрованих осіб, у зазначеній квартирі зареєстровані ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_6 , ОСОБА_2 , ОСОБА_5 . З метою досудового врегулювання спору АТ «Альфа-Банк» звертався до відповідачів з вимогою звільнити зазначену квартиру добровільно, однак, незважаючи на відсутність будь-яких правових підстав для проживання у квартирі, відповідачі продовжують користуватися нею та відмовляються добровільно виселятися. Дії відповідачів створюють перешкоди у здійсненні законних прав власника, який не може вільно користуватись та розпоряджатися нерухомим майном.

Ухвалою Дарницького районного суду м. Києва від 16.07.2019 року відкрито провадження у справі.

Ухвалою Дарницького районного суду м. Києва від 09.06.2020 закрито підготовче провадження у справі та призначено до розгляду по суті.

В судовому засіданні представник позивача позовну заяву підтримав, просив позов задовольнити.

Відповідачі в судове засідання не з`явилися, від відповідачів ОСОБА_4 , ОСОБА_7 , ОСОБА_6 надійшли заяви про відкладення розгляду справи. Відповідач ОСОБА_3 повідомлена про розгляд справи належним чином, причини неявки суду не повідомила.

Третя особа - Служба у справах дітей та сім`ї Дарницької районної в м. Києві державної адміністрації в судове засідання свого представника не направила, про розгляд справи повідомлена належним чином.

Ухвалою суду, що занесена до протоколу судового засідання від 16.06.2022 суд відмовив у задоволенні клопотання відповідачів про відкладення розгляду справи та вирішив продовжити розгляд справи на підставі наявних матеріалів.

Суд повно і всебічно з`ясувавши обставин цієї справи, на які позивач послався як на підставу своїх вимог, що викладені у позовній заяві та підтверджені доданими до неї доказами, які були досліджені судом, відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права, прийшов таких висновків.

Як убачається з матеріалів справи, 25.09.2007 між ОСОБА_8 , ОСОБА_6 , ОСОБА_4 та АКБ «ТАС-Комерцбанк» укладено Іпотечний договір № 2615/0907/88-047-Z-47, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Німченко О.Є. за реєстровим № 6731д, предметом якого є двокімнатна квартира АДРЕСА_3 , що належить Іпотекодавцям ОСОБА_9 , ОСОБА_6 - 54/100 в рівних частках, ОСОБА_4 - 46/100 на підставі договору купівлі - продажу квартири від 19.10.2000, посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Кравченко Н.П, зареєстрованого в реєстрі за № 1206 та зареєстрованого в Київському міському бюро технічної інвентаризації та реєстрації права власності на об`єкти нерухомого майна 30.10.2000 в реєстровій книзі № 293-82 за реєстром № 41725.

Відповідно до Витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності № 160357045 від 20.03.2019, державним реєстратором Тарасенком І.М. Комунального підприємства «Реєстраційне бюро» винесено рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу), індексний номер 46058197 від 20.03.2019, відповідно якого право власності на квартиру АДРЕСА_1 зареєстроване за АТ «Альфа-Банк», , дата державної реєстрації 19.03.2019 номер запису про право власності 30788930.

У своїй вимозі від 19.06.2019 АТ «Альфа-Банк» повідомляє відповідачів про задоволення Банком, у порядку ст. 37 Закону України «Про іпотеку», забезпеченої іпотекою вимоги шляхом набуття права власності на предмет іпотеки - квартиру АДРЕСА_1 , яка знаходилась в іпотеці Банку відповідно до умов іпотечного договору № 2615/0907/88-047-Z-47 від 25.09.2007, та, як законний власник, відповідно до ст. 391 ЦК України, вимагає добровільно звільнити всіма мешканцями вказане житлове приміщення, зі зняттям всіх мешканців житла з реєстраційного обліку, та звільнити помешкання від їх особистих речей. У випадку невиконання вимоги добровільно, Банк звернеться до суду та органів державної виконавчої служби для здійснення примусового виселення.

За даними Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань убачається, що 24.03.1993, 23.11.2004 внесено запис № 0003231 про державну реєстрацію юридичної особи - Акціонерного товариства «Альфа-Банк», ідентифікаційний код юридичної особи 23494714, місцезнаходження: м. Київ, вул. Десятинна, 4/б.

Конституцією України передбачено як захист права власності, так і захист права на житло.

Положеннями ст. 47 Конституції України закріплено, що ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше, як на підставі закону за рішенням суду.

За приписами ч. 1 ст. 383 Цивільного кодексу України та ст. 150 Житлового кодексу України громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей та інших осіб.

Відповідно до ст. 316 Цивільного кодексу України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

За нормою ч. 1 ст. 317 Цивільного кодексу України власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном.

Відповідно до ч. 1 ст. 319 Цивільного кодексу України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

У відповідності до ч.ч. 1, 2 ст. 321 Цивільного кодексу України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом.

Судом встановлено, що спірна квартира не була придбана відповідачами, ОСОБА_8 , ОСОБА_6 , ОСОБА_4 , за кредитні кошти.

Відповідно ч.ч. 1, 2 ст. 40 Закону України «Про іпотеку» звернення стягнення на передані в іпотеку житловий будинок чи житлове приміщення є підставою для виселення всіх мешканців, за винятком наймачів та членів їх сімей. Виселення проводиться у порядку, встановленому законом. Після прийняття рішення про звернення стягнення на передані в іпотеку житловий будинок чи житлове приміщення шляхом позасудового врегулювання на підставі договору всі мешканці зобов`язані на письмову вимогу іпотекодержателя або нового власника добровільно звільнити житловий будинок чи житлове приміщення протягом одного місяця з дня отримання цієї вимоги. Якщо мешканці не звільняють житловий будинок або житлове приміщення у встановлений або інший погоджений сторонами строк добровільно, їх примусове виселення здійснюється на підставі рішення суду.

Згідно зі ст. 109 Житлового кодексу УРСР виселення із займаного жилого приміщення допускається з підстав, установлених законом. Виселення проводиться добровільно або в судовому порядку. Допускається виселення в адміністративному порядку з санкції прокурора лише осіб, які самоправно зайняли жиле приміщення або проживають у будинках, що загрожують обвалом. Громадянам, яких виселяють з жилих приміщень, одночасно надається інше постійне жиле приміщення, за винятком виселення громадян при зверненні стягнення на жилі приміщення, що були придбані ними за рахунок кредиту (позики) банку чи іншої особи, повернення якого забезпечене іпотекою відповідного жилого приміщення. Постійне жиле приміщення, що надається особі, яку виселяють, повинно бути зазначено в рішенні суду.

Отже, особам яких виселяють із жилого приміщення, що є предметом іпотеки і придбаний не за рахунок кредиту, забезпеченого іпотекою цього житла, при зверненні стягнення на предмет іпотеки в судовому порядку одночасно надається інше постійне житло. При цьому за положенням частини другої статті 109 Житлового кодексу УРСР постійне житло вказується в рішенні суду.

Під час ухвалення судового рішення про виселення мешканців при зверненні стягнення на жиле приміщення застосовуються як положення ст. 40 Закону України «Про іпотеку», так і норма ст. 109 ЖК УРСР.

Вказаний правовий висновок викладено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 31 жовтня 2018 року у справі № 753/12729/15-ц.

При вирішенні спору суд також враховує правові позиції Верховного Суду викладені у постановах від 06 листопада 2019 року у справі № 761/22755/18, від 19 лютого 2020 року у справі № 666/2571/15-ц, від 12 квітня 2021 року у справі № 310/2950/18, відповідно яких придбання квартири повністю або частково не за кредитні кошти виключає можливість виселення відповідачів без надання їм житлового приміщення.

Відповідно до ч. 4 ст. 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Відповідно до Витягу з Реєстру територіального громади міста Києва про зареєстрованих осіб у житловому приміщенні та за відомостями електронного реєстру територіальної громади м. Києва «ГІОЦ/КМДА» від 15.07.2019 відповідачі ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_5 зареєстровані у спірному житлі тому, враховуючи вищенаведені обставини, мають право користуватися квартирою за місцем свого проживання.

Згідно з ч. 1 ст. 81 Цивільного процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Статтею 89 Цивільного процесуального кодексу України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Поряд з цим, суд приходить до висновку про відмову у задоволенні позову, з огляду на наступне.

Відповідно до ст.ст. 316, 317, 319 ЦК України, правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення своїх прав.

Згідно ст.ст. 321, 328 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом. Право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

За змістом ст. 334 ЦК України, права на нерухоме майно, які підлягають державній реєстрації, виникають з дня такої реєстрації відповідно до закону.

Згідно ст.ст. 386, 391 ЦК України, держава забезпечує рівний захист прав усіх суб`єктів права власності. Власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

Отже, у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, зокрема, шляхом виселення, однак, виселення є категорією житлового законодавства, а тому при розгляді справи предметом доказування є втрата житлового права або взагалі його відсутність.

Відповідно до ч. 1 ст. 40 Закону України «Про іпотеку» звернення стягнення на передані в іпотеку житловий будинок чи житлове приміщення є підставою для виселення всіх мешканців, за винятком наймачів та членів їх сімей. Виселення проводиться у порядку, встановленому законом.

За змістом ч. 2 ст. 40 Закону України «Про іпотеку» та ч. 3 ст. 109 ЖК УРСР після прийняття рішення про звернення стягнення на передані в іпотеку житловий будинок чи житлове приміщення шляхом позасудового врегулювання на підставі договору всі мешканці зобов`язані на письмову вимогу іпотекодержателя або нового власника добровільно звільнити житловий будинок чи житлове приміщення протягом одного місяця з дня отримання цієї вимоги. Якщо мешканці не звільняють житловий будинок або житлове приміщення у встановлений, або інший погоджений сторонами строк, добровільно, їх примусове виселення здійснюється на підставі рішення суду.

Частиною 2 ст. 109 ЖК УРСР встановлено, що громадянам, яких виселяють з жилих приміщень, одночасно надається інше постійне жиле приміщення, за винятком виселення громадян при зверненні стягнення на жилі приміщення, що були придбані ними за рахунок кредиту (позики) банку чи іншої особи, повернення якого забезпечене іпотекою відповідного жилого приміщення. Постійне жиле приміщення, що надається особі, яку виселяють, повинно бути зазначено в рішенні суду.

Вказаною нормою встановлено загальне правило про неможливість виселення громадян без надання іншого жилого приміщення. Як виняток, допускається виселення громадян без надання іншого жилого приміщення при зверненні стягнення на жиле приміщення, що було придбане громадянином за рахунок кредиту, повернення якого забезпечене іпотекою відповідного жилого приміщення.

З аналізу наведених норм можна дійти висновку, що особам, які виселяються із жилого будинку (жилого приміщення), що є предметом іпотеки, у зв`язку зі зверненням стягнення на предмет іпотеки, інше постійне житло надається в тому разі, коли іпотечне житло було придбане не за рахунок кредиту, забезпеченого іпотекою цього житла.

При виселенні в судовому порядку з іпотечного майна, придбаного не за рахунок кредиту і забезпеченого іпотекою цього житла, відсутність постійного жилого приміщення, яке має бути надане особі/особам одночасно з виселенням, є підставою для відмови в задоволенні позову про виселення.

Аналогічна правова позиція висловлена у постановах Верховного Суду України від 03 лютого 2016 року № 6-1449цс15, № 6-2947цс15, 25 листопада 2015 року № 6-1061цс15, 16 грудня 2015 року № 6-1469цс15, 10 лютого 2016 року № 6-2830цс15 та постанові Верховного Суду від 20 травня 2019 року № 61-44514св15.

Відповідно до ч. 4 ст. 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Звертаючись до суду з даним позовом, АТ «Альфа-Банк» зазначає, що він є власником квартири з 18.03.2019 у зв`язку зі зверненням стягнення на іпотечне майно на підставі іпотечного застереження.

Позивач вказує на те, що відповідачі не погоджуються добровільно виселитися з квартири.

Разом з тим, позивачем жодним доказом не доведено, що квартира, з якої останній просить виселити відповідачів, та яка була передана в іпотеку банку відповідачами, була придбана саме за кредитні кошти, що були надані банком позичальнику для купівлі цієї квартири, адже в даному випадку виселення з квартири можливе або у разі якщо квартиру придбано за кредитні кошти, або у разі якщо квартиру придбано не за кредитні кошти, виселення з неї можливе лише за умови надання особам, які там проживають, іншого житлового приміщення.

При цьому, саме позивач мав довести належними доказами (поданням копії кредитного договору та копії іпотечного договору), що обраний ним спосіб захисту є законним та відповідає обставинам справи і вимогам чинного законодавства України, оскільки позивач повинен довести ті обставини, на які він посилається, як на підставу своїх вимог. Натомість суд з власної ініціативи доказів не збирає та не має права ґрунтувати свої висновки на припущеннях, зокрема у тому питання, що нерухоме майно було придбане позичальником за кредитні кошти надані банком.

За таких умов відсутні правові підстави для задоволення вимог позивача про визнання відповідачів такими, що втратили право користування задоволенню не підлягає, оскільки позивачем не доведено наявності в нього права на застосування обраного ним способу захисту своїх прав.

Відповідно до положень ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі, зокрема, судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою.

Позовна вимога про зняття відповідачів з реєстраційного обліку є похідною від вимоги про виселення, а тому підстави для її задоволення відсутні.

З огляду на вищевикладене, беручи до уваги всі встановлені судом факти і відповідні їм правовідносин, належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок у їх сукупності, у позові Акціонерного товариства "Альфа-Банк" до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , яка діє в своїх інтересах та інтересах ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , третя особа - Служба у справах дітей та сім`ї Дарницької районної в м. Києві державної адміністрації, про виселення та зняття з реєстраційного обліку, слід відмовити.

В порядку ст. 141 ЦПК України, враховуючи відмову у задоволенні позовних вимог, відшкодування судових витрат не здійснюється.

Враховуючи наведене та керуючись ст.ст. 47 Конституції України, ст.ст. 317, 391 Цивільного кодексу України, ст. 109 Житлового кодексу УРСР, ст. 40 Закону України «Про іпотеку», ст.ст. 2, 10, 49, 76, 77-81, 89, 209, 210, 223, 247, 265, 274, 279, 354 ЦПК України, суд -

ВИРІШИВ:

У задоволенні позову Акціонерного товариства "Альфа-Банк" до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , яка діє в своїх інтересах та інтересах ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , третя особа - Служба у справах дітей та сім`ї Дарницької районної в м. Києві державної адміністрації, про виселення та зняття з реєстраційного обліку - відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення безпосередньо до Київського апеляційного суду.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складання, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

СУДДЯ Ю.С.МИЦИК