Провадження № 2/127/5270/21
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18.02.2022 м. Вінниця

Суддя Вінницького міського суду Вінницької області Романюк Л.Ф., розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) осіб цивільну справу за позовом ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ) до Держави Україна, в особі Головного управління Державної казначейської служби України у Вінницькій області (21018 м. Вінниця, вул. Пирогова, 29) про відшкодування моральної шкоди,-

В С Т А Н О В И В:

Позивач ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до Держави Україна, в особі Головного управління Державної казначейської служби України у Вінницькій області про відшкодування моральної шкоди.

Свої вимоги позивач мотивує тим, що рішенням Вінницького окружного адміністративного суду від 02.06.2021 у справі № 120/2303/21-а, залишеним без змін постановою Сьомого апеляційного адміністративного суду від 02.11.2021, ухвалено:

Визнати протиправною бездіяльність Головного управління Державної казначейської служби України у Вінницькій області щодо ненадання ОСОБА_1 відповіді про розгляд її заяви від 18.12.2020 про здійснення на її користь безспірного списання коштів на виконання рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 29.10.2020 у справі №127/17085/20.

Визнати протиправними дії цього ж управління щодо надання ОСОБА_1 неповної відповіді на її заяву від 19.02.2021.

Зобов`язати це управління надати обґрунтовану та повну відповідь на заяву ОСОБА_1 від 19.02.2021.

Серед інших обставин цим рішенням встановлено, що 18.12.2020 позивачем було подано до ГУ ДКСУ у Вінницькій області заяву, у якій на підставі ст. 3 Закону України «Про виконавче провадження» та п. 2, б, 35, 36 Порядку виконання рішень про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів або боржників, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 3 серпня 2011 р. 845, вона просила здійснити на її користь безспірне списання коштів державного бюджету на виконання рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 29.10.2020 у справі №127/17085/20, а також просила письмово повідомити у встановлений законодавством строк про результати її розгляду.

Не отримавши відповіді на заяву від 18.12.2020, позивач звернулась до ГУ ДКСУ у Вінницькій області з заявою від 19.02.2021, в якій просила відповідача надати відповідь на наступні питання:

1)Коли було зареєстровано її заяву від 18.12.2020 з відповідним виконавчим листом та результати попереднього розгляду цих документів.

2)Коли і які конкретно дії, передбачені пунктами 36, 37 Порядку 845, було відповідачем вчинено на виконання вказаного у її заяві рішення з посиланням на дати та номер справи, а якщо таких дій не вчинено чи вчинено несвоєчасно, то вказати причини бездіяльності чи несвоєчасних дій і хто конкретно із працівників управління винен у цьому та чи понесла ця особа відповідальність за протиправну бездіяльність чи дії.

3) 3 яких причин їй не було вчасно надано відповідь на її заяву від 18.12.2020 і хто конкретно з посадових чи службових осіб управління у цьому винен і чи понесла ця особа відповідальність за протиправну бездіяльність.

Про результати розгляду цієї її заяви позивач просила повідомити її письмово відповідно до ст.15 Закону України "Про звернення громадян".

За наслідками розгляду цієї заяви, листом цього управління від 26.02.2021 за №04.2-15/1446 повідомлено позивача про те, що її заява від 18.12.2020 з пакетом документів надійшла до управління 21.12.2020 та зареєстрована за номером К-11-1655. Також позивачу роз`яснено, що зважаючи, що у справі 127/17085/20 позовні вимоги про стягнення моральної шкоди пов`язані з визнанням протиправною бездіяльності Державної казначейської служби України щодо невиконання рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 14.11.2018 у справі №127/14443/18, дій, передбачених п. п. 36, 37 Порядку №845, управління не вчиняло; відповідно до Порядку №845 пакет документів щодо стягнення на користь позивача коштів на підставі виконавчого документа був направлений на адресу Державної казначейської служби України за супровідним листом від 24.12.2020 за №04.2-17/7855.

Крім того, управлінням повідомлено, що в зв`язку зі значною завантаженістю його працівників в кінці календарного року ОСОБА_1 не було надано інформації щодо стану розгляду її заяви.

Вважаючи, що відповідач допустив протиправну бездіяльність в частині розгляду її заяви від 18.12.2020 та надав не повну відповідь на її заяву від 19.02.2021, позивач звернулась до суду з позовом.

Як вбачається зі змісту заяви позивача від 18.12.2020, остання безпосередньо стосується порядку виконання судового рішення, а саме: рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 29.10.2020 у справі №127/17085/20.

При цьому, в поданій заяві позивач просила про результати розгляду поданої заяви повідомити її в письмово у встановлений законодавством строк, а відтак у відповідача виник обов`язок, визначений підпунктом 3 пункту 8 Порядку №845 щодо повідомлення ОСОБА_1 про прийняття, реєстрацію та результати попереднього розгляду поданих стягувачем документів.

Як самостійно вказує відповідач у листі від 26.02.2021 за №04.2-15/1446, в зв`язку зі значною завантаженістю працівників управління в кінці календарного року ОСОБА_1 не було надано інформації щодо стану розгляду її заяви. Відповідні обгрунтування підстав не надання позивачу відповіді на її заяву від 18.12.2020 представником відповідача наведено й у відзиві ні позовну заяву.

Таким чином, відповідач, не заперечуючи самого факту не надання відповіді на заяву позивача від 18.12.2020, лише наводить обставини, які тривали незначний проміжок часу (новорічні свята), за яких така відповідь не була надана. При цьому, такі обставини, на переконання суду, не є поважними, адже навіть після їх спливу, бездіяльність відповідача тривала доки ОСОБА_1 повторно не звернулась до відповідача.

Наведені обставини, з урахуванням відображених у відзиві на позовну заяву пояснень відповідача, дійсно вказують на наявність факту бездіяльності ГУ ДКС України у Вінницькій області при розгляді заяви ОСОБА_1 від 18.12.2020 в частині не надання відповіді на зазначену заяву.

За таких обставин суд дійшов висновку про необхідність захистити порушене праве ОСОБА_1 на своєчасне отримання відповіді на заяву від 18.12.2020 шляхом визнання протиправною бездіяльності ГУ ДКСУ у Вінницькій області, яким і було допущено відповідне порушення.

Крім того, судом встановлено, що, реалізуючи своє право на звернення, ОСОБА_1 19.02.2021 звернулася до відповідача з письмовим зверненням, в якому, окрім іншого, просила повідомити: "З яких причин їй не було вчасно надано відповідь на її заяву від 18.12.2020 і хто конкретно з посадових чи службових осіб управління у цьому винен і чи понесла ця особа відповідальність за протиправну бездіяльність?".

За наслідками розгляду вказаної заяви, листом ГУ ДКСУ у Вінницькій області від 26.02.2021 за №04.2-15/1446 позивача, окрім іншого, повідомлено, що в зв`язку зі значною завантаженістю працівників Головного управління в кінці календарного року ОСОБА_1 не було надано інформації щодо стану розгляду її заяви.

Аналіз наведеної відповідачем у листі від 26.02.2021 за №04.2-15/1446 відповіді на звернення ОСОБА_1 свідчить про те, що остання лише містить пояснення щодо причин, які зумовили допущення посадовими особами ГУ ДКС України у Вінницькій області бездіяльності щодо не розгляду заяви позивача від 18.12.2020. При цьому, у листі не надано відповідь на питання позивача в частині зазначення посадових чи службових осіб управління, з вини яких була допущена відповідна бездіяльність та чи понесла ця особа відповідальність за протиправну бездіяльність.

З даного приводу, суд зазначає, що чинним законодавством закріплено прямий обов`язок органів державної влади, місцевого самоврядування та їх посадових осіб, керівників та посадових осіб підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, об`єднань громадян надати належну обґрунтовану та повну відповідь на звернення громадян.

В даному випадку, зі змісту листа від 26.02.2021 за №04.2-15/1446 вбачається, що відповідь на частину поставлених позивачем питань взагалі не було надано. Зокрема в листі не повідомлено інформацію про виявлення або не виявлення посадових/службових осіб органу Казначейства, винних у допущенні бездіяльності під час розгляду заяви ОСОБА_1 від 18.12.2020, а також не повідомлено про заходи, які були вчинені відповідачем відносно винних осіб (за наявності таких) з метою запобігання в подальшому допущення відповідної бездіяльності.

На переконання суду, аналіз положень Закону України «Про звернення громадян» вказує на те, що обов`язку надання відповіді кореспондує право громадянина одержати повну письмову відповідь за результати розгляду заяви чи скарги на всі поставлені питання. При цьому, у випадку відсутності у володінні органу державної влади запитуваної інформації, неможливість її надання з тих чи інших причин, відповідний орган повинен довести такі обставини до відома суб`єкта звернення у спосіб, визначений Законом України «Про звернення громадян».

З огляду на встановлені обставини, суд дійшов до переконання, що відповідачем допущено протиправну бездіяльність під час розгляду заяви ОСОБА_1 від 19.02.2020 в частині не надання повної відповіді на поставлені в заяві питання. Таким чином, з метою належного захисту прав та інтересів позивача, суд вважає за необхідне зобов`язати ГУ ДКС України у Вінницькій області надати повну та обгрунтовану відповідь на заяву ОСОБА_1 від 19.02.2021, з урахуванням правових висновків суду, викладених в даному рішенні.

Такими протиправними діями та бездіяльністю ГУ ДКСУ у Вінницькій області і його посадових осіб порушено права позивача як стягувача, що викликало у неї негативні емоції, які досягли рівня страждання та приниження, що заподіяло їй моральну шкоду, яка полягає у душевних та психічних стражданнях, переживаннях, приниженнях, психологічному напруженні, розчаруванні та незручностях, яких вона зазнала у зв`язку з порушенням її прав на об`єктивний, повний і всебічний розгляд її заяв(звернень) та на одержання обґрунтованих і повних письмових відповідей про результати їх розгляду, у яких серед інших порушувались питання щодо виконання рішення у вказаній вище справі, тому така шкода полягає також у душевних та психічних стражданнях, переживаннях, яких позивач зазнала у зв`язку з порушенням її прав на інформацію щодо виконання остаточного рішення суду, якими їй присуджено грошові кошти з держави, необхідності інваліду, пенсіонеру, особі у похилому віці вступати у тривалу переписку з відповідачем, відстоюючи таким чином свої права на примусове виконання остаточного рішення суду, а також необхідності відстоювати у судах свої права на одержання обґрунтованої і повної письмової відповіді на її звернення у зв`язку із неправомірними діями та бездіяльністю органу державної влади, на який законом покладено обов`язок по примусовому виконанню рішень суду. Позивач вбачає у цьому глузуванні над нею посадових та службових осіб відповідача, які замість того щоб виконати свої обов`язки - об`єктивно, повно і всебічно розглянути її заяву(звернення) та надіслати їй обґрунтовану і повну письмову відповідь про результати її розгляду, цього не зробили, уникнувши таким чином виконання покладених на них обов`язків, а замість цього прислали їй чергову відписку, яка не містить відповідей на всі поставлені нею питання у заяві(зверненні) від 19.02.2021, що встановлено рішенням ВОАС від 02.06.2021.

Тому, виходячи із засад розумності, поміркованості і справедливості, враховуючи характер, обсяг, глибину та тривалість її моральних страждань, тяжкість вимушених змін в її життєвих стосунках, час та зусилля, які необхідні для відновлення попереднього стану, позивач вважає, що розмір відшкодування моральної шкоди повинен становити 7000 грн.

Просила суд, стягнути за рахунок коштів Державного бюджету України на користь ОСОБА_1 , ІПН НОМЕР_1 7000, 00 грн. на відшкодування моральної шкоди шляхом списання коштів з єдиного казначейського рахунку Державної казначейської служби України, а також 3000,00 грн. витрат на правову допомогу.

Ухвалою Вінницького міського суду Вінницької області від 23.12.2022 року було відкрито спрощене позовне провадження у справі без повідомлення (виклику) осіб. Вказану ухвалу разом із копією позовної заяви з додатками було надіслано відповідачу Державі Україна, в особі Головного управління Державної казначейської служби України у Вінницькій області.

14.01.2022 року на адресу суду надійшов відзив на позовну заяву ОСОБА_1 , відповідно до якого зазначене у позовній заяві ОСОБА_1 про те, що «шкода полягає у душевних та психічних стражданнях, переживаннях, яких позивач зазнала у зв`язку з порушенням її прав на інформацію щодо виконання остаточного рішення суду, якими їй присуджено грошові кошти з держави, відстоюючи таким чином свої права на примусове виконання остаточного рішення суду...» не відповідає фактичним обставинам справи, тому що ніякої потреби відстоювати свої права на примусове виконання остаточного рішення суду ОСОБА_1 немає. Всі необхідні та достатні дії, спрямовані на виконання виконавчого листа у справі №127/17085/20, який подавався нею до Головного управління з заявою від 18.12.2021, Головним управлінням були вчинені. Дійсно, Головним управлінням з об`єктивних причин не було надано у встановлений строк інформацію про результати розгляду вказаної заяви, про що просила ОСОБА_1 . Але фактично про результати розгляду цієї заяви ОСОБА_1 було надано детальну інформацію у листі Головного управління від 26.02.2021 №04.2-15/1446 та поінформовано про наявність об`єктивних причин несвоєчасного надання інформації щодо стану розгляду вищевказаної заяви. Неповідомлення у вказаному листі ОСОБА_1 про конкретну посадову чи службову особу Головного управління, винну у ненаданні вчасно відповіді на вказану заяву, та чи понесла вказана особа відповідальність, ніяким чином не могло спричинити моральної шкоди ОСОБА_1 адже Головним управлінням було виконано всі необхідні дії з метою передачі установленому порядку на виконання виконавчого листа про стягнення коштів на користь ОСОБА_1 , що і було головною метою подання вищезазначеної заяви ОСОБА_1 від 1 8.12.2020. Зазначення ОСОБА_1 в позовний заяві про те, що «порушено її права позивача як стягувача, що викликало у неї негативні емоції, які досягли рівня страждання та приниження, що заподіяло їй моральну шкоду, яка полягає у душевних га психічних стражданнях, переживаннях. приниженні, розчаруванні та незручностях, яких вона зазнала, лише дублює не підтверджені жодним доказом твердження, які викладені тричі в одному абзаці позовної заяви. А вже який доказ Позивач може надати на підтвердження твердження про те, що вона «вбачає у цьому глузування над нею посадових та службових осіб відповідача», взагалі незрозуміло, так само, як і в чому це глузування полягає і яких посадових осіб Головного управління стосується, адже це також не підтверджено жодним належним та допустимим доказом.

17.01.2022 року на адресу суду надійшла відповідь на відзив ОСОБА_1 , у якій зазначено, що згідно роз`яснень, викладених у п. 28 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07.02.2014 року № 6 «Про практику розгляд судами скарг на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судових рішень у цивільних справах» при розгляді позовів фізичних чи юридичних осіб про відшкодування завданої шкоди рішеннями, діями чи бездіяльністю державного виконавця під час проведення виконавчого провадження суди повинні виходити з положень ст. 56 Конституції України, ст. 11 ЗУ «Про державну виконавчу службу», ч.2 ст. 87 ЗУ «Про виконавче провадження», також з положень ст.. 1173, 1174 ЦК і врахувати, що в таких справах відповідачами є держава в особі відповідних органів державної виконавчої служби, що мають статус юридичної особи, в яких працюють державні виконавці, та відповідних територіальних органів Державної казначейської служби України. Підставою для цивільно - правової відповідальності за завдання шкоди у такому випадку є правопорушення, що включає як складові елементи шкоду, протиправне діяння особи, яка її завдала, причинний зв`язок між ними. Шкода відшкодовується незалежно від вини. Належним доказом протиправних (неправомірних)рішень, дій чи бездіяльності державного виконавця є, як правило, відповідне судове рішення (вирок) суду, що набрало законної сили, або відповідне рішення вищестоящих посадових осіб державної виконавчої служби (правовідносини у вказаному пункті названої постанови Пленуму, є подібними тим, котрі виникли між сторонами у цій справі, а тому такі роз`яснення повинні у ній також враховуватись).

Тобто належним доказом протиправної бездіяльності та дій Головного управління Державної казначейської служби України, яким заподіяно моральну шкоду позивачу (сам факт її заподіяння) та існування причинного зв`язку між бездіяльністю цього управління та моральною шкодою у цій справі є вказане вище рішення адміністративного суду, яке набрало законної сили, а тому враховуючи вказані вище роз`яснення суду касаційної інстанції та наявну судову практику у таких справах, суд першої інстанції повинен дійти висновку про заподіяння позивачу моральної шкоди.

Враховуючи вищевикладене та положення ст. 178, 279 ЦПК України, суд розглядає справу за наявними у справі матеріалами.

Дослідивши матеріали справи, оцінивши докази в їх сукупності, суд прийшов до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав.

Матеріалами справи встановлено, що Вінницького окружного адміністративного суду від 02.06.2021 року, справа № 120/2303/21-а, визнано протиправною бездіяльність Головного управління Державної казначейської служби України у Вінницькій області щодо ненадання ОСОБА_1 відповіді про розгляд її заяви від 18.12.2020 року про здійснення на її користь безспірного списання коштів на виконання рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 29.10.2020 року у справі № 127/17085/20. Визнано протиправними дії Головного управління Державної казначейської служби України у Вінницькій області щодо надання ОСОБА_1 неповної відповіді на її заяву від 19.02.2021 року. Зобов`язано Головне управління Державної казначейської служби України у Вінницькій області надати обґрунтовану та повну відповідь на заяву ОСОБА_1 від 19.02.2021 року (а.с. 14).

Постановою Сьомого апеляційного адміністративного суду від 02.11.2021 року рішення Вінницького окружного адміністративного суду від 02.06.2021 ркоу залишено без змін (а.с.17-20).

Згідно зі статтею 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до статті 40 Конституції України, статей 1, 15, 16, 18, 19 Закону України «Про звернення громадян», статті 5 Закону України «Про інформацію» кожному гарантується право на звернення та отримання вичерпної, обґрунтованої відповіді стосовно порушених питань, крім випадків, що встановлені законами.

Статтею 56 Конституції України передбачено, що кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.

Серед заподіювачів шкоди законодавець виокремлює особливого суб`єкта - органи державної влади, місцевого самоврядування та їх посадові особи, керівники та посадові особи підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, об`єднань громадян.

Відповідно до статті 11 ЦК України однією з підстав виникнення цивільних прав і обов`язків є завдання майнової (матеріальної) та моральної шкоди іншій особі. Згідно із статтею 23 цього Кодексу особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.

Загальні підстави відповідальності за завдану майнову та моральну шкоду передбачені нормами статей 1166, 1167 ЦК України, відповідно до яких шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності вини.

Спеціальні підстави відповідальності за шкоду, завдану незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування та посадової або службової особи вказаних органів при здійсненні ними своїх повноважень, визначені статтями 1173 та 1174 ЦК України. Так, відповідно до статті 1173 ЦК України, шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні ними своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цих органів.

Згідно зі статтею 1174 ЦК України шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю посадової або службової особи органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні нею своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цієї особи.

Таким чином, ці підстави характеризуються особливостями суб`єктного складу заподіювачів шкоди, серед яких законодавець виокремлює як вказані органи, так і їх посадових чи службових осіб, та особливим способом заподіяння шкоди. Сукупність цих умов і є підставою покладення цивільної відповідальності за завдану шкоду саме на державу, Автономну Республіку Крим або орган місцевого самоврядування. Також підставою для застосування такого виду відповідальності є наявність у діях особи складу цивільного правопорушення, елементами якого, з урахуванням особливостей, передбачених статтею 1174 ЦК України, є шкода, протиправна поведінка та причинний зв`язок між шкодою і протиправною поведінкою. Відсутність хоча б одного з цих елементів виключає відповідальність за заподіяну шкоду.

Застосовуючи статті 1173, 1174 ЦК України, суд має встановити: по-перше, невідповідність рішення, дії чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування чи відповідно їх посадової або службової особи вимогам закону чи іншого нормативного акта; по-друге, факт заподіяння цим рішенням, дією чи бездіяльністю шкоди фізичній або юридичній особі. За наявності цих умов є підстави покласти цивільну відповідальність за завдану шкоду саме на державу, Автономну Республіку Крим або орган місцевого самоврядування». Такий правовий висновок викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 03 вересня 2019 року у справі № 916/1423/17, який відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України суд враховує при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин.

Статтею 25 Закону України «Про звернення громадян» визначено питання відшкодування збитків, зокрема моральних, громадянину у зв`язку з порушенням вимог цього Закону при розгляді його скарги (заяви).

Відповідно до положень статті 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.

Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається залежно від характеру правопорушення, глибини душевних страждань, ступеня вини відповідача, який завдав моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування. Розмір відшкодування визначається судом з урахуванням суті позовних вимог, характеру діяння особи, яка заподіяла шкоду, фізичних чи моральних страждань потерпілого, а також інших негативних наслідків.

Відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні, на що звернув увагу Верховний Суд України в пункті п`ятому постанови Пленуму від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди». Під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв`язку з ушкодженням здоров`я, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв`язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків.

Предметом доказування у таких справах є факти неправомірних дій (бездіяльності), виникнення шкоди та причинний зв`язок між неправомірними діями (бездіяльністю) і заподіянням ним шкоди. Неправомірність дій (бездіяльність) має підтверджуватися належними доказами, зокрема, відповідним рішенням суду, яке може мати преюдиційне значення для справи про відшкодування шкоди.

Рішенням Вінницького окружного адміністративного суду від 02.06.2021 року, яке набрало законної сили, встановлена протиправна бездіяльність ДКСУ щодо ненадання обґрунтованої та повної відповіді на заяву ОСОБА_1 від 18.12.2020 року.

Такі обставини відповідно до ч.4 ст. 82 ЦПК України не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Тобто судовим рішенням встановлено обставину протиправної бездіяльності державного органу, що безперечно порушило права позивача, які закріплені в Законі України «Про звернення громадян».

Суд вважає об`єктивними та такими, що знайшли своє підтвердження під час розгляду даної цивільної справи твердження позивача про те, що бездіяльністю посадових осіб відповідачів їй завдано моральну шкоду, що виразилась в перенесених душевних та психічних стражданнях, нервових стресах та погіршенні самопочуття, пов`язаних з невиконанням рішень судів, та ненаданні інформації на яку позивач, згідно вимог закону, безперечно мала право.

Враховуючи наведене вище та беручи до уваги характер моральних страждань, які перенесла позивач, яка є людиною похилого віку, пенсіонером, інвалідом, враховуючи її переживання, хвилювання, пов`язані з наслідками неправомірних дій працівників державної виконавчої служби, необхідність звернення до суду для захисту своїх прав, а також виходячи із принципів розумності та справедливості при даних обставинах, суд вважає, що вимоги позивача про стягнення моральної шкоди на її користь підлягають задоволенню в розмірі, заявленому нею, а саме 7 000 грн.

Крім того, суд звертає увагу на висновок, до якого дійшов Верховний Суд в постанові від 27.01.2020 року у справі №459/274/17, в якій зазначено, що при розгляді справ за позовами про відшкодування шкоди, заподіяної діями (бездіяльністю) органів державної влади, бездіяльністю органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, органу досудового розслідування, прокуратури або суду, слід враховувати, що співвідповідачами у таких справах є відповідні органи Державної казначейської служби України, до компетенції яких належить казначейське обслуговування бюджетних коштів.

Згідно із п.п.2 п.35 Порядку виконання рішень про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів або боржників, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 03.08.2011 року №845, казначейство здійснює безспірне списання коштів державного бюджету для відшкодування (компенсації) шкоди, заподіяної фізичним та юридичним особам внаслідок незаконно прийнятих рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, їх посадових чи службових осіб під час здійснення ними своїх повноважень.

Відповідно до п.38 вказаного вище Порядку, безспірне списання коштів державного бюджету здійснюється Казначейством за рахунок і в межах бюджетних призначень, передбачених у державному бюджеті на зазначену мету.

Згідно з п.1, п.п. 3 п.4 Положення про Державну казначейську службу України, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 15.04.2015 року № 215, Державна казначейська служба України (Казначейство) є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України через Міністра фінансів і який реалізує державну політику у сферах казначейського обслуговування бюджетних коштів, бухгалтерського обліку виконання бюджетів. Казначейство відповідно до покладених на нього завдань та в установленому законодавством порядку здійснює безспірне списання коштів державного та місцевих бюджетів або боржників на підставі рішення суду.

Враховуючи викладене, суд вважає за необхідне стягнути з Державного бюджету України на користь ОСОБА_1 7 000 грн. у рахунок відшкодування моральної шкоди, заподіяної бездіяльністю відповідачів при ненаданні обґрунтованої та повної відповіді на заяву ОСОБА_1 від 18.12.2020 року відповідно до Закону України «Про звернення громадян» шляхом безспірного списання коштів Державною казначейською службою України з відповідного рахунку Державної казначейської служби України.

Вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат, судом встановлено наступне.

Відповідно до частини третьої статті 141 ЦПК України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися.

Відповідно до частини восьмої статті 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.

У рамках даної справи клопотання про зменшення розміру судових витрат від відповідачів не надходило, доказів неспівмірності витрат на правову допомогу не надано, хоча обов`язок доказування відповідних обставин покладається саме на відповідну сторону, на що звернула увагу судів Велика Палата Верховного Суду у постанові від 19 лютого 2020 року у справі №755/9215/15-ц.

Таким чином, в силу п.3 ч.2 ст.141 ЦПК України підлягають стягненню з відповідача на користь позивача витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 3 000 гривень.

Позивач на момент звернення до суду була звільнена від сплати судового збору на підставі п. 13 ч. 2 ст. 3 Закону України «Про судовий збір».

Тому, враховуючи положення ст. 141 ЦПК України, судовий збір підлягає компенсації за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 80, 81 ЦК України; ст.ст. 12, 13, 46, 47,48, 51, 141, 259, 263-265 ЦПК України,

В И Р І Ш И В :

Позов задовольнити

Стягнути за рахунок коштів Державного бюджету України на користь ОСОБА_1 , ІПН НОМЕР_1 , 7000, 00 грн. на відшкодування моральної шкоди шляхом списання коштів з єдиного казначейського рахунку Державної казначейської служби України, а також 3000,00 грн. витрат на правову допомогу.

Рішення суду може бути оскаржено до Вінницького апеляційного суду, шляхом подачі апеляційної скарги протягом 30 днів з дня проголошення. В разі проголошення вступної та резолютивної частини або розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, в той же строк з дня складання повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Повний текст рішення виготовлено 18.02.2022 року.

Суддя: