№ 207/4958/21
№ 2/207/434/22
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 червня 2022 року Баглійський районний суд м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області у складі:

головуючого судді Погребняк Т.Ю.

при секретарі Морозов В.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Кам`янське цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про усунення перешкод у користуванні та розпорядженні власністю, визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням,

В С Т А Н О В И В :

15 листопада 2021 року позивач ОСОБА_1 звернувся в Баглійський районний суд м. Дніпродзержинська з позовною заявою до ОСОБА_2 , в якій просить суд визнати ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , такою, що втратила право користування житловим приміщенням квартирою АДРЕСА_1 для зняття її з реєстрації за цією адресою.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що він є власником квартири за адресою: АДРЕСА_2 на підставі договору купівлі-продажу квартири від 24 лютого 2004 року, посвідченого приватним нотаріусом Дніпродзержинського міського нотаріального округу Дербіною Р.Є. Відповідач є колишньою дружиною позивача, яка зареєстрована в квартирі 31.07.2014 року, але вже не проживає з 19.11.2018 року. Реєстрація відповідача у квартирі позбавляє позивача можливості оформити субсидію на сплату житлово-комунальних послуг. Добровільно знятися з реєстрації місця проживання за вказаною адресою відповідач не бажає, позивач не може користуватися та розпоряджатися своїм майном, тому вимушений звернутися до суду з даним позовом.

Від відповідача ОСОБА_2 до суду надійшов відзив на позовну заяву, в якому відповідач зазначила, що позовні вимоги не визнає та просить відмовити у задоволенні позову. В обгрунтування відзиву зазначила, що з 26.07.2008 року по 18.04.2019 року перебувала з позивачем у зареєстрованому шлюбі. Від подружніх відносин сторони мають двох малолітніх дітей ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 . Відповідач разом з позивачем та дітьми зареєстрована та постійно мешкала за адресою АДРЕСА_3 . Рішенням Баглійського районного суду м. Дніпродзержинська від 18.04.2019 року вказаний шлюб було розірвано. Після припинення подружніх відносин позивач вигнав відповідача разом з дітьми з квартири. Через відсутність взаємопорозуміння та постійні сварки відповідач змушена була виїхати разом з дітьми до іншого місця проживання та винаймати житло, оскільки позивач чинив перешкоди у користуванні житлом, в якому відповідач та діти є зареєстрованими. Будь-якого іншого житла у власності відповідач не має.

Крім того, судовим наказом Баглійського районного суду м. Дніпродзержинська від 07.03.2019 року з позивача ОСОБА_1 стягнуто аліменти на користь ОСОБА_2 , на утримання двох малолітніх дітей: доньки ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та сина ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , щомісячно у розмірі 1/3 частини усіх видів доходів. Однак ОСОБА_1 , будучи працездатною особою, не маючи жодних причин об`єктивного характеру, свідомо ухиляється від належного виконання рішення суду, аліменти не сплачує, жодної іншої допомоги на утримання дітей у добровільному порядку не надавав і не надає, у зв`язку з чим відповідач разом з дітьми опинилась в дуже скрутному матеріальному становищі. Також, відповідач зазначила, що підстави для визнання її такою, що втратила право користування спірним жилим приміщенням відсутні, оскільки відповідач зареєстрована у спірній квартирі зі згоди позивача, а позивачем, в свою чергу, не надано достатньо належних та допустимих доказів на підтвердження обставин непроживання відповідача у спірній квартирі понад один рік без поважних причин, а також доказів того, що реєстрація відповідача спричиняє йому перешкоди у користуванні жилим приміщенням.

Суд, взявши до уваги позицію сторін, дослідивши докази у справі, вважає, що позовні вимоги не підлягають задоволенню з наступних підстав.

Як встановлено в судовому засіданні, позивачу ОСОБА_1 на праві приватної власності належить квартира за адресою: АДРЕСА_2 на підставі договору купівлі-продажу квартири від 24 лютого 2004 року, посвідченого приватним нотаріусом Дніпродзержинського міського нотаріального округу Дербіною Р.Є. (арк.с. 10). Позивач ОСОБА_1 перебував з відповідачем ОСОБА_2 у зареєстрованому шлюбі. Рішенням Баглійського районного суду м. Дніпродзержинська від 18.04.2019 року (арк.с. 13) зазначений шлюб було розірвано. Згідно довідки ТОВ «Абонент ХХІ» № 001139879 від 13.10.2021 року (арк.с. 15) в спірній квартирі крім позивачва зареєстровані: відповідач ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , син ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , донька ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . Згідно акту про непроживання від 08.11.2021 року (арк.с. 14) відповідачка ОСОБА_2 не проживає за адресою: АДРЕСА_3 з 2019 року.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи на підставі доказів, поданих учасниками справи. В судовому засіданні досліджені всі докази, подані учасниками справи. Клопотання про витребування і дослідження інших доказів до суду не надходило. Суд постановляє рішення на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Згідно з ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Конституцією України передбачено право кожного на житло. Держава створює умови, за яких кожний громадянин матиме змогу побудувати житло, придбати його у власність або взяти в оренду. Громадянам, які потребують соціального захисту, житло надається державою та органами місцевого самоврядування безоплатно або за доступну для них плату відповідно до закону. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду (ст. 47).

Згідно ст. 405 ЦК України, члени сім`ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником.

Член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.

Частиною 4 ст. 156 Житлового кодексу України передбачено, що припинення сімейних відносин з власником будинку не позбавляє колишніх членів сімї права користування займаним приміщенням.

Посилання позивача на усунення перешкод в користуванні та розпорядженні власністю, суд оцінює критично, оскільки належних та допустимих доказів цим обставинам суду не подано.

Так, як на підставу позовних вимог позивач посилається на те, що реєстрація відповідача у спірній квартирі позбавляє його права на оформлення субсидії на сплату комунальних послуг. Однак, позивачем не додано жодного доказу на підтвердження позовних вимог, зокрема того, що він звертався до відповідних органів із заявою про призначення субсидії, відмову в призначенні субсидії тощо.

Кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Крім того, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду у справі №209/2642/18 вказав на підстави втрати права користування житловим приміщенням. Підставою для визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, може слугувати лише свідома поведінка такої особи, яка свідчить про втрату нею інтересу до такого житлового приміщення.

Відповідно до рішення Європейського суду з прав людини у справі «Кривіцька і Кривіцький проти України» («Kryvitska and Kryvitskyy v. Ukraine»), рішення від 02 грудня 2010 року) поняття «житло» не обмежується приміщенням, в якому особа проживає на законних підставах або яке було у законному порядку встановлено, а залежить від фактичних обставин, а саме існування достатніх і тривалих зв`язків з конкретним місцем. Втрата житла будь-якою особою є крайньою формою втручання у право на житло.

Враховуючи викладене, суд приходить до висновку про відсутність підстав для визнання відповідача такою, що втратила право користування спірним жилим приміщенням, оскільки відповідачка зареєстрована у спірній квартирі зі згоди позивача, а позивачем, в свою чергу, не надано достатньо належних та допустимих доказів на підтвердження того, що реєстрація відповідача спричиняє йому перешкоди у користування належним йому жилим приміщенням.

Крім того, Правова позиція Європейського суду з прав людини відповідно до пункту 1 статті 8 Європейської конвенції про захист прав людини та основних свобод гарантує кожній особі окрім інших прав, право на повагу до її житла. Воно охоплює, насамперед, право займати житло, не бути виселеною чи позбавленою свого житла. Це покладає на Україну в особі її державних органів позитивні зобов`язання «вживати розумних і адекватних заходів для захисту прав» (рішення у справі Powell and Rayner v. the U.K., 21.02.1990). Такий загальний захист поширюється як на власника квартири (рішення в справі Gillow v. the U.K., 24 листопада 1986 року), так і на наймача (рішення в справі Larkos v. Cyprus, 18.02.1999).

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 71, 72, 156 Житлового кодексу Української РСР, ст. 47 Конституції України, ст. 405 ЦК України, ст. ст. 10-13, 81, 258 - 259, 263 265, 268 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В:

Відмовити у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про усунення перешкод у користуванні та розпорядженні власністю, визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Дніпровського апеляційного суду протягом 30 днів з дня його оголошення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Головуючий у справі Погребняк Т.Ю.