Придніпровський районний суд м.Черкаси
Справа № 711/3012/22
Номер провадження2/711/1734/22
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 грудня 2022 року

Придніпровський районний суд м. Черкаси у складі:

головуючий суддя Піковський В.Ю.,

розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до товариства з додатковою відповідальністю «Страхова компанія «КРЕДО», ОСОБА_2 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду з позовом в якому, після уточнення позовних вимог, просив в якості відшкодування шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, стягнути на його користь з ТДВ «СК «КРЕДО» належне страхове відшкодування в розмірі 3731,43грн та компенсацію моральної шкоди в розмірі 5000грн, а з ОСОБА_2 - грошовий вираз коефіцієнту фізичного зносу в розмірі 47622,86грн та компенсацію моральної шкоди в розмірі 4000грн. Також позивач просив відшкодувати йому за рахунок відповідачів судові витрати, в тому числі витрати з оплати судової експертизи в розмірі 3500грн.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що з вини ОСОБА_2 сталася ДТП, в якій було пошкоджено автомобіль позивача. Відповідно до висновку експерта від 28.07.2022 вартість відновлювального ремонту автомобіля позивача складає 78398,49грн, а з урахуванням коефіцієнту фізичного зносу - 30775,63грн. Страховиком відповідача позивачу було відшкодовано 24544,20грн (страхова виплата), а під час розгляду справи ОСОБА_2 було відшкодовано позивачу розмір франшизи (2500грн). Тож позивач вважає, що ТДВ «СК «КРЕДО» має доплатити страхове відшкодування позивачу в сумі 3731,43грн, а ОСОБА_2 - різницю між вартістю фактично завданої шкоди (вартість відновлювального ремонту) та належною страховою виплатою, що складає 47622,86грн. Також позивач стверджує, що внаслідок події ДТП йому було завдано моральної шкоди, яка полягає у глибоких психологічно-душевних страждання з приводу неможливості експлуатації пошкодженого автомобіля та несвоєчасною виплатою страхового відшкодування, відчутті напруження через необхідність у судовий спосіб захищати свої порушені права, негативні наслідки для самопочуття і здоров`я. Тому позивач оцінює грошовий еквівалент компенсації, завданої йому моральної шкоди, в розмірі по 5000грн з кожного з відповідачів, але оскільки ОСОБА_2 за час розгляду справи судом добровільно сплатив 1000грн, то він має відшкодувати ще 4000грн.

Від відповідача ОСОБА_2 надійшов відзив на позовну заяву, в якому той заперечив проти позовних вимог. Свою позицію обґрунтовує тим, що за час розгляду справи фактично відшкодував позивачу 2500грн франшизи та 1000грн моральної шкоди, а тому вважає позовні вимоги в частині відшкодування моральної шкоди є необґрунтованими та не підлягають задоволенню. В частині уточнених вимог про відшкодування матеріальної шкоди відповідач заперечень не надавав.

Від відповідача ТДВ «СК «КРЕДО» надійшов відзив щодо вимог про відшкодування матеріальної шкоди, в якому той заперечив проти таких вимог. Свою позицію обґрунтовує тим, що страхове відшкодування розраховувалось на підставі звіту про оцінку майна, складеному у відповідності до закону, а відтак відсутні правові підстави для обчислення розміру шкоди на підставі експертного висновку, замовленого позивачем.

Ухвалою Придніпровського районного суду м. Черкаси від 11.07.2022 відкрито провадження у справі та визначено розгляд справи проводити за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін.

04.08.2022 позивачем надано суду відповідь на відзив відповідача ОСОБА_2 , в якому підтвердив отримання від позивача відшкодування франшизи в розмірі 2500грн та моральної шкоди в розмірі 1000грн. Проте зазначив, що наполягає на задоволенні позовних вимог в іншій частині.

05.09.2022 від позивача надійшла відповідь на відзив відповідача ТДВ «СК «КРЕДО», в якому зазначено, що висновок судового експерта має домінуюче значення над звітом про оцінку майна, а тому розмір страхового відшкодування має розраховуватись на підставі розміру збитків, встановлених висновком експерта. Зауважив, що звіт про оцінку майна складений з порушенням Методики товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів, оскільки оцінювач не здійснював огляду пошкодженого автомобіля, використовував ціни, встановлені на момент складання звіту, а не на момент ДТП. Тож позивач наполягав на задоволенні позовних вимог.

Одночасно з позовом позивачем було подано до суду клопотання про призначення судової експертизи, яке на підставі заяви представника позивача від 21.10.2022 залишено без розгляду.

04.08.2022 від позивача надійшло клопотання про долучення до матеріалів справи письмових доказів - висновок експерта №4 від 28.07.2022 судової автотоварознавчої експертизи про визначення розміру матеріального збитку завданого позивачу при ДТП, що мало місце 14.12.2021.

11.11.2022 до суду надійшов уточнений відзив ТДВ «СК «КРЕДО», в якому відповідач додатково стверджує про неправомірність заявлених до нього позовних вимог, відсутність обставин, які б свідчили про протиправний характер дій відповідача по відношенню до позивача, та відсутність правових підстав для покладання на такого відповідача обов`язку з відшкодування позивачу витрат з оплати авто товарознавчої експертизи.

В судове засідання учасники справи не з`явились, про час і місце розгляду справи повідомлені належним чином, про причини неявки не повідомили.

Представник позивача - ОСОБА_3 - надав суду заяву, в якій просив провести розгляд справи без участі сторони позивача та просив задовольнити позовні вимоги, з врахуванням уточнень відповідно до заяви про зміну позовних вимог від 03.08.2022.

Представник відповідача - адвокат Драченко В.В. також надав суду заяву, в якій просив провести розгляд без участі сторони відповідача. В заяві також зазначив, що заперечує проти задоволення позовних вимог в повному обсязі, оскільки за полісом страхування цивільної відповідальності ОСОБА_2 ліміт страхового відшкодування матеріальних збитків складає 130000грн і повністю покриває розмір збитків, обчислених позивачем.

Представник відповідача 2 двічі направляв відзив, які через об`єктивні причини приймаються судом і беруться до уваги при вирішенні справи, в уточненому відзиві представника ТДВ СК «Кредо» В.Кривцуна, який отримано судом 11.11.2022, міститься клопотання про розгляд справи за наявними матеріалами без участі представника «Страхової компанії «Кредо».

Судове засідання з розгляду справи було призначене на 01.12.2022, проте у зв`язку з неявкою всіх учасників справи судове засідання з розгляду справи не проводилось, а розгляд справи здійснено в порядку письмового провадження на підставі ч.13 ст.7, ч.9 ст.10, ст.11, ч.2 ст.247 ЦПК України, внаслідок чого на підставі ч.5 ст.268 ЦПК України датою ухвалення рішення у його вступній частині зазначено не дату судового засідання, на яку було призначено судовий розгляд (01.12.2022), а дату складання повного тексту рішення (06.12.2022), що відповідає правовій позиції, сформованої Об`єднаною Палатою Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду в постанові від 05.09.2022 у справі №1519/2-5034/11.

Дослідивши письмові матеріали справи та оцінивши надані суду докази, судом встановлені наступні обставини справи та відповідні їм правовідносини.

14.12.2021 о 17год 40хв в м. Черкаси ОСОБА_2 , керуючи автомобілем «MAZDA», д.н.з. НОМЕР_1 , на перехресті вул. Новопречистенська та вул. Волкова, при повороті ліворуч не надав переваги в русі автомобілю «VOLKSWAGEN GOLF», д.н.з. НОМЕР_2 , який рухався у зустрічному напрямку по рівнозначній дорозі прямо, та вчинив з ним зіткнення, чим порушив вимоги п.16.13 Правил дорожнього руху України, внаслідок чого автомобілі отримали механічні пошкодження з матеріальними збитками.

Згідно постанови Придніпровського районного суду м. Черкаси від 24.12.2021 у справі №711/8288/21 ОСОБА_2 визнаний винним у скоєнні ДТП /а.с.9/.

Цивільно-правова відповідальність власника транспортного засобу «MAZDA», д.н.з. НОМЕР_1 , була застрахована в ТДВ «СК «КРЕДО» згідно полісу обов`язкового страхування №204930008 від 13.07.2021. Ліміт відповідальності страховика за шкоду заподіяну майну - 130 000грн, франшиза - 2500грн.

Позивач є власником автомобіля «VOLKSWAGEN GOLF», д.н.з. НОМЕР_2 , що підтверджується свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу.

22.12.2021 позивач звернувся до ТДВ «СК «КРЕДО» з письмовим повідомленням про подію, що має ознаки страхового випадку, та заявою про виплату страхового відшкодування.

Згідно страхового акту №3002365-1 від 20.04.2022 ТДВ «СК «КРЕДО» прийняте рішення про здійснення виплати страхового відшкодування в розмірі 24544,20грн на користь позивача в якості відшкодування майнової шкоди, завданої внаслідок ДТП автомобілю позивача. Розрахунок суми страхового відшкодування здійснено, виходячи з вартості відновлювального ремонту в розмірі 81894,93грн на підставі звіту від 03.02.2022, з урахуванням коефіцієнту фізичного зносу 0,7 та франшизи в розмірі 2500грн..

20.04.2022 ТДВ «СК «КРЕДО» перерахувало на користь позивача страхове відшкодування в розмірі 24544,20грн, що підтверджується відповідним платіжним дорученням.

26.07.2022 ОСОБА_2 перерахував на користь позивача 3500грн в якості відшкодування шкоди, завданої внаслідок ДТП (2500грн - франшиза, 1000грн - відшкодування моральної шкоди), що підтверджується відповідною квитанцією.

За замовленням позивача було складено висновок експерта №04 від 28.07.2022 судової автотоварознавчої експертизи яким визначено, що вартість матеріального збитку завданого власнику автомобіля «VOLKSWAGEN GOLF», д.н.з. НОМЕР_2 , на дату ДТП, що мало місце 14.12.2021, складає 30775,63грн. При цьому експертом обчислено, що загальна вартість відновлювального ремонту автомобіля складає 78398,49грн.

Оскільки на думку позивача фактичні витрати, які він має зробити для відновлення стану його автомобіля після ДТП складають 78398,49грн, а йому відповідачами компенсовано лише 27044,20грн, то позивач звернувся до суду з даним позовом.

Таким чином, між сторонами існує спір щодо порядку відшкодування матеріальної шкоди, завданої внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки, який регулюється нормами Цивільного кодексу України (далі - ЦК) та Закону України від 01.07.2004 №1961-IV «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (далі - Закон №1961).

Надаючи оцінку доводам учасників справи в контексті обставин спірних правовідносин суд виходить з наступного.

Відповідно до ч.1 ст.1166 ЦК майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Згідно ч.2 ст.1187 ЦК шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою (п.1 ч.1 ст.1188 ЦК).

Відповідно до ч.3 ст.988 ЦК страхова виплата за договором майнового страхування і страхування відповідальності (страхове відшкодування) не може перевищувати розміру реальних збитків. Інші збитки вважаються застрахованими, якщо це встановлено договором.

Згідно ст.1194 ЦК особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

Відповідно до пункту 22.1 ст.22 Закону №1961 у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи.

Відтак відшкодування шкоди власником транспортного засобу або винуватцем ДТП, відповідальність яких застрахована за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, можливе за умови, якщо у страховика не виникло обов`язку з відшкодування шкоди, або розмір шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика, а також у разі, коли страховик має право регресу до особи, яка застрахувала свою відповідальність.

За змістом ст.ст.28, 29 Закону №1961 шкода, заподіяна в результаті ДТП майну потерпілого, - це, зокрема, шкода, пов`язана з пошкодженням транспортного засобу. При цьому у зв`язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством.

Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України в п.9 постанови від 27.03.1992 №6 «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди», якщо для відновлення попереднього стану речі, що мала певну зношеність (наприклад, автомобіля), були використані нові вузли, деталі, комплектуючі частини іншої модифікації, що випускаються взамін знятих з виробництва однорідних виробів, особа, відповідальна за шкоду, не вправі вимагати врахування зношеності майна або меншої вартості пошкоджених частин попередньої модифікації. Зношеність пошкодженого майна враховується у випадках стягнення на користь потерпілого його вартості (при відшкодуванні збитків).

Верховний Суд у постанові від 04.12.2019 у справі № 359/2309/17 вказав, що майнова шкода повинна бути відшкодована особою, яка завдала шкоду та застрахувала свою цивільно-правову відповідальність, лише у разі встановлення законодавчих обмежень щодо відшкодування шкоди страховиком.

По обставинах спірних правовідносин судом встановлено, що сторонами у справі не оспорюється факт ДТП, вина відповідача ОСОБА_2 та отримання позивачем від ТДВ «СК «КРЕДО» суми страхового відшкодування в розмірі 24 544,20грн. Предметом спору є недостатність, на думку позивача, суми страхового відшкодування для відновлення пошкодженого майна та відшкодування винуватцем ДТП збитків, які перевищують ліміт страхового відшкодування.

Стосовно позовних вимог до ТДВ «СК «КРЕДО» суд виходить з наступного.

Відповідно до п.34.2 ст.34 Закону №1961 протягом 10 робочих днів з дня отримання повідомлення про ДТП страховик зобов`язаний направити свого представника (працівника, аварійного комісара або експерта) на місце настання страхового випадку та/або до місцезнаходження пошкодженого майна для визначення причин настання страхового випадку та розміру збитків. Якщо представник страховика не з`явився у визначений строк, потерпілий має право самостійно обрати аварійного комісара або експерта для визначення розміру шкоди. У такому разі страховик зобов`язаний відшкодувати потерпілому витрати на проведення експертизи (дослідження) (п.34.3 ст.34 Закону №1961).

Пунктом 36.2 ст.36 Закону №1961 визначено, що якщо відшкодування витрат на проведення відновлювального ремонту пошкодженого майна (транспортного засобу) з урахуванням зносу здійснюється безпосередньо на рахунок потерпілої особи (її представника), сума, що відповідає розміру оціненої шкоди, зменшується на суму визначеного відповідно до законодавства податку на додану вартість. При цьому доплата в розмірі, що не перевищує суми податку, здійснюється за умови отримання страховиком документального підтвердження факту оплати проведеного ремонту.

Аналіз зазначеним норм свідчить, що Законом №1961 не врегульовано питання доплат у зв`язку із проведенням потерпілим власної експертизи, якщо є різниця у сумі страхового відшкодування. Натомість, за змістом п.34.3 ст.34 Закону №1961 право потерпілого на самостійне обрання експерта для визначення розміру шкоди безпосередньо пов`язане із належністю виконання страховиком свого обов`язку, передбаченого п.34.2 ст.34 Закону №1961.

В цьому контексті слід звернути увагу, що потерпілий не позбавлений права на замовлення експертного дослідження для встановлення розміру завданих йому збитків, проте виготовлений на замовлення потерпілого експертний висновок у такому випадку не має автоматичного пріоритету над звітом про оцінку майна, складеним за замовленням страховика у відповідності до вимог ст.34 Закону №1961, за умови якщо такий звіт відповідає встановленим законом вимогам (складений належним оцінювачем та у відповідності до «Методики товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів», затвердженої спільним наказом Міністерства юстиції України та Фонду державного майна України від 24.11.2003 №142/5/2092 (далі - Методика оцінки).

По обставинах спірних правовідносин судом встановлено, що ТДВ «СК «КРЕДО» з дотриманням вимог, передбачених ст.34 Закону №1961, здійснило оцінку вартості матеріального збитку, завданого позивачу, оскільки направило відповідного суб`єкта оціночної діяльності (СОД) ОСОБА_4 до позивача. 22.12.2021 оцінювачем було проведено огляд пошкодженого автомобіля в присутності позивача, що підтверджується протоколом огляду від 22.12.2021, а за наслідками огляду складений звіт про визначення вартості матеріального збитку.

Замовлений ТДВ «СК «КРЕДО» звіт від 03.02.2022 за вих..№28136 складений СОД ОСОБА_4 , який є сертифікованим суб`єктом оціночної діяльності, а сам звіт повністю відповідає вимогам Закону України «Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні» та Методиці оцінки, а також іншим нормативно-правовим актам, а тому судом не встановлено будь-яких обставин, які б перешкоджали використанню відомостей такого звіту при обчисленні ТДВ «СК «КРЕДО» розміру страхового відшкодування.

В той же час суд бере до уваги, що аналіз змісту норм ст.ст.35, 36 Закону №1961 свідчить, що виплата страхового відшкодування потерпілій особі здійснюється страховиком після узгодження його розміру й на підставі заяви про страхове відшкодування, в якій зазначається зміст майнової вимоги.

В цьому контексті суд зауважує, що відповідно до положень ст. ст. 12, 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування (ч. ч. 3, 4 ст. 77 ЦПК України). Крім того, обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування (ч. 2 ст. 78 ЦПК України).

Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання (ст. 80 ЦПК України).

Під час розгляду справи судом не встановлено обставин, які б свідчили, що позивач не погодився зі змістом звіту про визначення вартості матеріальних збитків, складеним за замовленням ТДВ «СК «КРЕДО», та не узгодив суму страхового відшкодування, а відтак відсутні правові підстави для покладання на страховика обов`язку здійснити обчислення розміру страхового відшкодування на підставі експертного висновку, складеного за замовленням позивача 28.07.2022 всупереч вимог п.34.3 ст.34 Закону №1961.

Разом з тим, наданий позивачем висновок експерта є належним і допустимим доказом в контексті положень ст.77, 102 ЦПК України для визначення розміру збитків, що підлягають відшкодуванню.

В той же час слід звернути увагу, що звіт, складений за замовленням страховика, обґрунтовувався пошкодженнями зафіксованими у протоколі огляду від 22.12.2021, який підписаний та погоджений самим позивачем. Натомість висновок експерта, складений за замовленням позивача, обґрунтовується пошкодженнями зафіксованими експертом під час огляду пошкодженого автомобіля, що мав місце 26.07.2022.

Аналіз змісту звіту та висновку експерта свідчить, що вони ґрунтуються на дещо різних вихідних даних. Зокрема, на момент огляду автомобіля для складання звіту (22.12.2021) його фактичний пробіг за показаннями одометру складав 208277км, а на момент огляду для складання висновку експерта (26.07.2022) - 214517км. Зазначена обставина свідчить про те, що за період часу з 22.12.2021 по 26.07.2022 позивач активно користувався своїм пошкодженим автомобілем, внаслідок чого проїхав на ньому відстань 6240км. Використання позивачем пошкодженого автомобіля допускає можливість появи пошкоджень не обумовлених ДТП, що мало місце 14.12.2021 з вини відповідача.

Враховуючи, що позивач не припиняв користуватись своїм пошкодженим автомобілем після ДТП, то для об`єктивного встановлення розміру збитків суд детально проаналізував ремонтні калькуляції, на підставі яких складений звіт та висновок експерта. Їх порівняння свідчить, що при складанні висновку експерта було враховано необхідність здійснення робіт (ремонтне фарбування крила переднього лівого, що обумовило врахування вартості матеріалів фарбування в розмірі 726,03грн) та придбання запасних частин (для переднього бамперу: кріплення, код 0319, ціна 386,98грн; направляючий лівий, код 0329, ціна 352,01; проставка, код 0341, ціна 806,60грн), які обумовлені пошкодженнями не зафіксованими в акті огляду від 22.12.2021, а відтак такі роботи та запасні частини відсутні у ремонтній калькуляції, на підставі якої складався звіт.

За таких обставин, керуючись засадами добросовісності, справедливості і розумності, суд приходить до висновку, що при визначенні розміру вартості матеріального збитку, завданого позивачу внаслідок ДТП, слід визначати на підставі висновку експерта, але за вирахуванням вартості робіт та запасних частин, потреба у здійсненні яких не була визначена у протоколі огляду від 22.12.2021.

Вартість матеріального збитку, завданого позивачу внаслідок ДТП, розраховувалась за формулою з відповідними даними, яка має наступний узагальнений вигляд:

-вартість відновлювального ремонту = вартість ремонтно-відновлювальних робіт (4390грн) + вартість необхідних для ремонту матеріалів (5975,83грн) + вартість нових запасних частин (68032,66грн) = 78398,49грн;

-вартість матеріального збитку з врахування коефіцієнту фізичного зносу = вартість ремонтно-відновлювальних робіт (4390грн) + вартість необхідних для ремонту матеріалів (5975,83грн) + вартість нових запасних частин скорегована на коефіцієнт фізичного зносу (68032,66грн * (1-0,7)) = 30775,63грн.

Тож для об`єктивності визначення розміру збитків слід зменшити показник вартості необхідних для ремонту матеріалів на 726,03грн та показник вартості нових запасних частин на 1545,59грн (386,98грн+352,01грн+806,60грн), внаслідок чого формула розрахунку вартості матеріального збитку виглядатиме наступним чином:

-вартість відновлювального ремонту = 4390грн + 5249,80 + 66487,07грн = 76126,87грн;

-вартість матеріального збитку з врахування коефіцієнту фізичного зносу = 4390грн + 5249,80 + 19946,12 = 29585,92грн.

Таким чином, за висновком експерта сума збитків, що підлягає відшкодуванню за рахунок страховика відповідача складає 29585,92грн і підлягає зменшенню на розмір податку на додану вартість (у відповідності до п.36.2 ст.36 Закону №1961) та розмір франшизи (2500грн).

В той же час за звітом сума збитків, що підлягає відшкодуванню за рахунок страховика відповідача складає 30700,91грн і при прийнятті рішення про розмір страхового відшкодування така сума була зменшена на ставку ПДВ в сумі 3656,72грн та франшизу в розмірі 2500грн, внаслідок чого позивачу фактично було виплачено 24 544,20грн. Будь-яких відомостей про те, що у звіті було неправильно обчислено розмір ПДВ відносно суми збитків судом не встановлено. Отже, беручи до уваги, що розмір страхового відшкодування обчислювався виходячи з розміру матеріальних збитків з урахуванням коефіцієнту фізичного зносу в розмірі 30700,91грн, то доводи позивача про недоплату йому належної суми страхового відшкодування є необґрунтованими.

За таких обставин суд приходить до висновку, що ТДВ «СК «КРЕДО» у спірних правовідносинах діяло цілком правомірно і не допустило неправомірних дій чи бездіяльності щодо позивача, а тому позовні вимоги до цього відповідача не підлягають задоволенню.

Стосовно вимог до ОСОБА_2 про відшкодування збитків, то слід звернути увагу на наступне.

Відповідно до ч.1, 2 ст.22 ЦК особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є, зокрема, втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки).

Відшкодування збитків є однією із форм або заходів цивільно-правової відповідальності, яка вважається загальною або універсальною саме в силу правил ст.22 ЦК, оскільки частиною першою визначено, що особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Тобто порушення цивільного права, яке потягнуло за собою завдання особі майнових збитків, саме по собі є основною підставою для їх відшкодування.

Таким чином, під збитками необхідно розуміти фактичні втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, витрати, вже зроблені потерпілим, або які мають бути ним зроблені, та упущену вигоду. При цьому такі витрати мають бути безпосередньо, а не опосередковано, пов`язані з відновленням свого порушеного права, тобто з наведеного випливає, що без здійснення таких витрат неможливим було б відновлення свого порушеного права особою.

Стягнення збитків є одним із видів цивільно-правової відповідальності, для застосування якої потрібна наявність усіх елементів складу цивільного правопорушення, а саме: протиправної поведінки, збитків, причинного зв`язку між протиправною поведінкою боржника та збитками і вини. За відсутності хоча б одного з цих елементів цивільна відповідальність не настає.

При цьому такі витрати мають бути необхідними для відновлення порушеного права та перебувати у безпосередньому причинно-наслідковому зв`язку з порушенням.

У постанові Верховного Суду України від 02 грудня 2015 року у справі № 6-691цс15 зроблено висновок про те, що правильним є стягнення із винного водія різниці між фактичною вартістю ремонту з урахуванням заміни зношених деталей на нові (без урахування коефіцієнта фізичного зносу) та страховим відшкодуванням, виплаченим страховиком у розмірі вартості відновлювального ремонту пошкодженого автомобіля з урахуванням зносу деталей, що підлягають заміні, оскільки в цьому випадку у страховика не виник обов`язок з відшкодування такої різниці незважаючи на те, що вказані збитки є меншими від страхового відшкодування (страхової виплати).

Якщо потерпілий звернувся до страховика й одержав страхове відшкодування, але його недостатньо для повного відшкодування шкоди, деліктне зобов`язання зберігається до виконання особою, яка завдала шкоди, свого обов`язку згідно зі ст.1194 ЦК відшкодування потерпілому різниці між фактичним розміром шкоди та страховою виплатою (страховим відшкодуванням), яка ним одержана від страховика.

Судом встановлено, що вартість відновлювального ремонту пошкодженого з вини ОСОБА_2 автомобіля позивача за висновком експерта складає 76126,87грн. Зазначена сума збитків підлягає зменшенню на суму матеріальних збитків, обчислену у звіті в розмірі 30700,91грн, оскільки саме з такої суми обчислювався розмір фактично виплаченого страхового відшкодування, а ОСОБА_2 сплачено на користь позивача розмір франшизи. При цьому суд звертає увагу, що до складу такої суми (30700,91грн) входить ПДВ в розмірі 3656,72грн, що може бути повернуто позивачу страховиком після надання відповідних документів про оплату запчастин/відновлюваного ремонту та розгляду цього питання страховиком в порядку, визначеному законом.

Таким чином фактично не відшкодованою позивачу залишається сума збитків в розмірі 45425,96грн. За таких обставин з відповідача, як з винної особи, на користь позивача підлягає стягненню різниця між фактичним розміром шкоди (вартістю відновлювального ремонту пошкодженого транспортного засобу) та отриманим страховим відшкодуванням в сумі 45425,96грн, незважаючи на те, що частина такої різниці перебуває в межах лімітів страхових виплат, оскільки різниця між виплаченою позивачу страховиком сумою страхового відшкодування та вартістю відновлювального ремонту автомобіля пошкодженого у ДТП, викликана у тому числі законодавчими обмеженнями щодо відшкодування шкоди страховиком, а саме врахуванням зносу при відшкодуванні витрат, пов`язаних із відновлювальним ремонтом транспортного засобу. Зазначений висновок узгоджується з правовою позицією, викладеною Верховним Судом у постановах від 30.10.2019 у справі № 753/4696/16-ц, від 22.04.2020 у справі № 756/2632/17, від 15.10.2020 у справі №755/7666/19.

Стосовно вимог про відшкодування моральної шкоди, то суд виходить з наступного.

За змістом статті 23 ЦК моральна шкода полягає: у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування.

Відповідно до ч.1 ст.1167 ЦК моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Отже, під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб, про що було роз`яснено в п.3 постанови Пленуму Верховного суду України №4 від 31.03.1995 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди».

Відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні.

Слід звернути увагу, що моральна шкода має бути обов`язково підтверджена належними та допустимими доказами заподіяння моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру.

При оцінці обґрунтованості вимог у справах про відшкодування моральної шкоди необхідно керуватися принципом розумності, тобто виходити з об`єктивно передбачуваних за обставин конкретної справи втілень моральної шкоди. Відповідно, як основний доказ заподіяння моральної шкоди, слід розглядати достатньо переконливі з погляду розумності пояснення потерпілої сторони щодо характеру завданих їй немайнових втрат.

Обґрунтовуючи свої вимоги про відшкодування моральної шкоди, позивач зазначив, що в даному випадку моральна шкода полягає у глибоких психологічно-душевних стражданнях з приводу неможливості експлуатації пошкодженого автомобіля та несвоєчасною виплатою страхового відшкодування, відчутті напруження через необхідність у судовий спосіб захищати свої порушені права, негативні наслідки для самопочуття і здоров`я.

Разом з тим, досліджуючи обставини справи судом було встановлено відсутність ознак протиправної поведінки з боку відповідача ТДВ «СК «КРЕДО» відносно позивача, а відтак вимоги про відшкодування моральної шкоди до ТДВ «СК «КРЕДО» є необґрунтованими та не підлягають задоволенню.

Надаючи оцінку вимогам про відшкодування моральної шкоди зверненим до ОСОБА_2 суд враховує, що пошкодження майна в ДТП завжди породжує негативні емоції у людини і можуть свідчить про заподіяння їй моральної шкоди, навіть якщо вони не потягли вагомих наслідків у вигляді погіршення здоров`я.

Разом з тим, рівень моральних страждань визначається не видом правопорушення і не складністю цього правопорушення, а змістом моральних страждань потерпілого внаслідок заподіяння йому шкоди та значенням наслідків цього правопорушення для його особистості, що і зумовлює розмір суми компенсації моральної шкоди.

В той же час всупереч положень ст.ст.12, 81 ЦПК України позивачем не надано суду доказів на підтвердження обставин, які б свідчили що внаслідок пошкодження автомобіля позивач зазнав негативних наслідків для самопочуття і здоров`я, чи змушений був змінити звичний спосіб життя. Також по обставинам справи судом встановлено, що завдані автомобілю пошкодження не перешкоджали позивачу користуватися таким автомобілем, що свідчить про необґрунтованість доводів щодо неможливості експлуатації пошкодженого автомобіля.

За таких обставин, враховуючи доводи позивача щодо змісту моральної шкоди та обсяг доказів на її підтвердження, ступень пошкодження автомобіля позивача, розмір матеріальних збитків, що відшкодовано страховиком в позасудовому порядку та розмір збитків, що підлягає стягненню з винуватця ДТП ОСОБА_2 , суд доходить висновку про визначення грошової компенсації за завдану позивачу моральну шкоду на рівні 1000грн, яка підлягає компенсації за рахунок відповідача ОСОБА_2 .. Натомість, враховуючи, що ОСОБА_2 в добровільному порядку вже відшкодовано позивачу моральну шкоду в розмірі 1000грн, то заявлені позивачем вимоги про стягнення з такого відповідача додаткових коштів на відшкодування моральної шкоди задоволенню не підлягають.

За таких обставин позовні вимоги підлягають частковому задоволенню.

Вирішуючи питання про розподіл судових витрат суд виходить з того, що такі витрати складаються з судового збору (1984,80грн) та витрат з оплати автотоварознавчої експертизи (3500грн), понесених позивачем. Разом з тим, судовий збір сплачувався позивачем виходячи з відповідного розрахунку на підставі первинних позовних вимог та ціни позову. Після остаточного уточнення позовних вимог ціна позову складала 60354,29грн, а отже позивачем мав бути сплачений судовий збір в сумі 992,40грн, а переплачена сума судового збору (992,40грн) підлягає поверненню позивачу на підставі п.1 ч.1 ст.7 Закону України «Про судовий збір». Таким чином загальний розмір судових витрат позивача, що підлягає розподілу за наслідками розгляду справи складає 4492,40грн (992,40грн + 3500грн).

За наслідками розгляду справи суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог на загальну суму 45425,96грн, що складає 75% від ціни позову. При цьому судом частково задоволені вимоги адресовані до ОСОБА_2 , а отже саме на цього відповідача покладається обов`язок з компенсації позивачу судових витрат пропорційно до задоволених вимог. За таких обставин на підставі ст.141 ЦПК України судові витрати, понесені позивачем, слід компенсувати за рахунок ОСОБА_2 в розмірі 3370грн.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.2, 5, 11-13, 81, 83, 89, 141, 259, 263-265, 268 Цивільного процесуального кодексу України, -

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 (реєстраційний номер облікової картки платника податків - НОМЕР_3 , місце проживання: АДРЕСА_1 ) на користь ОСОБА_1 (реєстраційний номер облікової картки платника податків - НОМЕР_4 , місце проживання: АДРЕСА_2 ) в якості відшкодування матеріальної шкоди суму коштів в розмірі 45 425грн 96коп, а також судові витрати в розмірі 3370грн, що разом складає 48 795грн 96коп.

Повернути на користь ОСОБА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків - НОМЕР_5 , через відповідний орган Державної казначейської служби України за рахунок коштів Державного бюджету України суму судового збору в розмірі 992грн 40коп., сплаченого за квитанцією №0.0..1 від 30 червня 2022 року у Акціонерному товаристві комерційний банк «ПРИВАТБАНК».

Рішення суду може бути оскаржене до Черкаського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне рішення не було вручене в день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Головуючий: В. Ю. Піковський

Повний текст рішення складений та підписаний 06 грудня 2022.