ЧЕРКАСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Номер провадження 22-ц/821/770/22Головуючий по 1 інстанції
Справа №696/160/22 Категорія: 314000000 Ніколенко О.Є.
Доповідач в апеляційній інстанції
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 липня 2022 року Черкаський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ :

Головуючого Нерушак Л.В. ( суддя - доповідач )

Суддів Вініченка Б.Б., Новікова О.М.

За участі секретаря Любченко Т.М.

учасники справи:

позивач ОСОБА_1 ;

відповідач Кам`янська міська рада Черкаської області;

третя особа ОСОБА_2 ;

особа, яка подає апеляційну скаргу позивач ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Черкаси апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Кам`янського районного суду Черкаської області від 05 квітня 2022 року постановлене під головуванням судді Ніколенко О.Є. у залі № 2 Кам`янського районного суду Черкаської області 05 квітня 2022 року о 17 год. 25 хв., повний текст рішення складений 06.04.2022 року, у справі за позовом ОСОБА_1 до Кам`янської міської ради Черкаської області, третя особа: ОСОБА_2 про встановлення факту проживання однією сім`єю та визнання спадкодавцем четвертої черги, -

в с т а н о в и в :

16.02.2022 року ОСОБА_1 звернулася в суд з позовом до Кам?янської міської ради Черкаської області, третя особа: ОСОБА_2 про встановлення факту проживання однією сім`єю та визнання спадкоємцем четвертої черги.

В обґрунтування позовних вимог ОСОБА_1 вказує, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла ОСОБА_3 , з якою ОСОБА_1 багато років підтримувала дружні стосунки з померлою та її покійною матір?ю ОСОБА_4 .

Позивач посилається в позові, що ОСОБА_3 та ОСОБА_4 були особами похилого віку, проживали в одному будинку по АДРЕСА_1 ), тому потребували постійної підтримки та допомоги. Позивач ОСОБА_1 проживала разом з ними та доглядала їх, здійснювала поховання ОСОБА_3 , так як близьких родичів та дітей вони не мали.

Після смерті ОСОБА_3 відкрилася спадщина на належний ОСОБА_3 житловий будинок. ОСОБА_1 вступила в управління домоволодінням та речами побуткового вжитку ОСОБА_3 , тому що вважає, що має право успадкувати майно після смерті ОСОБА_3 , як спадкоємець четвертої черги.

За життя померла заповіту або іншого спадкового правочину щодо належного їй житлового будинку на випадок смерті не вчиняла вказує позивач.

Після смерті ОСОБА_3 позивач ОСОБА_1 подала заяву до приватного нотаріуса про прийняття спадщини, але постановою нотаріуса від 14.02.2022 року ОСОБА_1 було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом у зв?язку з тим, що нею не підтверджено належним чином факту, що саме ОСОБА_1 проживала зі спадкодавцем однією сім?єю не менше як п?ять років до часу відкриття спадщини та є спадкоємицею за законом четвертої черги, що змусило ОСОБА_1 звернутися до суду з даним позовом.

У зв`язку з вищевикладеними обставинами справи, позивач ОСОБА_1 просила суд встановити факт, що вона проживала однією сім?єю не менше як п?ять років до часу відкриття спадщини з померлою ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_3 , визнати за ОСОБА_1 після померлої право на спадкування за законом четвертої черги.

Рішенням Кам?янського районного суду Черкаської області від 05 квітня 2022 року у задоволенні позову ОСОБА_1 до Кам`янської міської ради Черкаської області, третя особа: ОСОБА_2 про встановлення факту проживання однією сім`єю не менше як п?ять років до часу відкриття спадщини з померлою ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_3 та визнання ОСОБА_1 спадкоємцем за законом четвертої черги відмовлено повністю.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, ОСОБА_1 оскаржила рішення суду в апеляційному порядку, подавши апеляційну скаргу.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги скаржник ОСОБА_1 вказує, що суд першої інстанції, порушуючи норми матеріального та цивільного законодавства, неповно, та не всебічно з`ясував обставини справи, неправильно оцінив докази, що призвело до неправильного вирішення спору.

Скаржник вважає, що суд першої інстанції неналежним чином розглянув та дослідив надані докази, а саме: не визнав належним доказом довідку голови вуличного комітету ОСОБА_5 від 31.01.2022 року, згідно якої позивач, починаючи з березня 2016 року, здійснювала постійний догляд за гр. ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , за адресою АДРЕСА_2 , оскільки остання внаслідок свого похилого віку втратила здатність до самообслуговування. Крім постійного догляду за ОСОБА_3 , ОСОБА_1 підтримувала у належному стані домогосподарство померлої (прибирання прибудинкової території, саджала овочеві культури на земельній ділянці біля будинку), які потім використовувала для приготування їжі для ОСОБА_3 , здійснювала оплату її комунальних послуг, забезпечувала необхідне медичне лікування.

Враховуючи наявність доказів в матеріалах справи, скаржник ОСОБА_1 вважає, що факт ведення спільного господарства здійснювався нею більше аніж 5 років, а саме : з березня 2016 року і до моменту смерті ОСОБА_3 - ІНФОРМАЦІЯ_2 , а тому вона має право на визнання ОСОБА_1 спадкоємцем четвертої черги спадкування за законом.

Інших родичів, які мають першочергове право прийняття спадщини, ОСОБА_3 не має.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить скасувати рішення Кам`янського районного суду Черкаської області від 05.04.2022 року у даній справі та встановити факт, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 проживала спільно однією сім`єю не менше п`яти років, до часу відкриття спадщини з померлою ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , та визнати ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , спадкоємцем 4 черги спадкування після смерті ОСОБА_3 .

24 травня 2022 року на адресу Черкаського апеляційного суду на апеляційну скаргу позивача надійшов відзив від відповідача Кам?янської міської ради Черкаської області.

У відзиві вказується, що доводи апеляційної скарги Кам?янська міська рада вважає необґрунтованими, які слід залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.

Відповідач вказує у відзиві, що сама скаржник ОСОБА_1 зазначає в апеляційній скарзі, що вона не проживала із ОСОБА_3 , та вела спільне господарство, а доглядала за померлою ОСОБА_3 .

Представник відповідача звертає увагу у відзиві, що позивач не надала жодних доказів

спільного бюджету, а навпаки посилається на інший характер правовідносин.

Як вбачається із матеріалів справи позивач ОСОБА_1 не є родичкою померлої ОСОБА_3 , а наявність інших родичів не встановлювалась судом.

Відповідач вважає, що позивач не довела в суді, що дійсно проживала зі спадкодавцем ОСОБА_3 не менше як 5 років до часу відкриття спадщини, тому не може заявляти права вважатись спадкоємицею четвертої черги за законом.

У відзиві також вказується, що жоден із допитаних судом свідків не підтвердив, що позивач проживала із ОСОБА_3 протягом п`яти років, яка і відсутні письмові докази у справі. Тому відповідач вважає, що суд першої інстанції, дослідивши письмові докази, надавши їм оцінку, дійшов вірного висновку, що позивач ОСОБА_1 доглядала за померлою ОСОБА_3 упродовж тривалого часу більше ніж 5 років, але позивачем не доведено факту проживання однією сім?єю з померлою протягом останніх п`яти років до дня її смерті.

За таких обставин, відповідач у відзиві просить залишити без задоволення апеляційну скаргу позивача , а рішення районного суду залишити без змін.

Сторони про день, час, місце розгляду справи повідомлені належним чином, що підтверджується даними судових повісток про їх отримання, які повернулись на адресу суду.

Відповідач в судове засідання не з?явився, про причини неявки не повідомив.

Заяв чи клопотань від учасників справи про відкладення розгляду справи не надходило до суду.

Заслухавши суддю - доповідача, пояснення позивача ОСОБА_1 , яка з?явилась в суд апеляційної інстанції, вивчивши та обговоривши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів та вимог апеляційної скарги, перевіривши доводи скаржника, апеляційний суд вважає що апеляційна скарга не підлягає до задоволення, виходячи з наступних підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Згідно до п. 1 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Статтею 375 ЦПК України передбачено, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Відповідно ст. 263 ЦПК України передбачено, що законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Рішення суду першої інстанції відповідає зазначеним вимогам, оскільки ґрунтується на повному і об`єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в сукупності.

Вирішуючи спір та ухвалюючи рішення про відмову у задоволенні позовних вимог про

встановлення факту проживання однією сім`єю та визнання спадкодавцем четвертої черги, суд першої інстанції виходив з необґрунтованості та недоведеності позовних вимог, вказавши, що з досліджених письмових пояснень відповідача, наявних в матеріалах справи доказів, суд першої інстанції прийшов до висновку, що ОСОБА_1 упродовж тривалого часу здійснювала догляд за померлою ОСОБА_3 упродовж більш ніж 5 років, але фактично проживала як сім`я лише упродовж останнього року, що не дає підстав для задоволення вимог позивача.

Суд першої інстанції послався, що позивачем не доведено факту проживання однією сім`єю з ОСОБА_3 упродовж останніх п`яти років до дня її смерті, оскільки надані позивачем доказисуду не підтверджують того, що ОСОБА_1 та ОСОБА_3 упродовж п`яти років проживали однією сім`єю, та мав місцефакт ведення спільного господарства, наявність спільного побуту та бюджету, взаємних прав та обов`язків, набуття майна, тощо.

Колегія суддів апеляційного суду погоджується з висновками суду першої інстанції, вважає їх такими, що відповідають обставинам справи та вимогам закону, оскільки судом першої інстанції встановлено дійсні обставини справи, дано належну оцінку зібраним доказам, правильно застосовано норми матеріального права, не допущено порушень норм процесуального права, які призвели б до неправильного вирішення справи, та ухвалено у справі законне і обґрунтоване рішення, підстав для скасування якого, апеляційний суд не вбачає, виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Статтями 12, 81 ЦПК України передбачено обов`язок сторін доводити ті обставини, на які вони посилаються як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка є частиною національного законодавства, кожна людина при визначенні її громадянських прав і обов`язків має право на справедливий судовий розгляд.

Однією з основних засад судочинства, визначених п. 8 ч. 3 ст. 129 Конституції України, є забезпечення апеляційного та касаційного оскарження рішення суду.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції, ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії НОМЕР_1 , виданого Кам`янським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Черкаському районі Черкаської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) від 13.07.2021 року, актовий запис № 336 (а. с. 5, 36).

Згідно даних свідоцтва про смерть серії НОМЕР_2 , виданого повторно Кам`янським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Черкаському районі Черкаської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) від 02.09.2020 року вбачається, що ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , померла ІНФОРМАЦІЯ_7 , актовий запис № 09 (а. с. 6).

Із даних Витягу про реєстрацію у Спадковому реєстрі № 65845601 від 03.08.2021 року вбачається, що 03.08.2021 року було зареєстровано спадкову справу після померлої ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (а. с. 7, 39).

Відповідно даних свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 09.07.1975 року, зареєстрованого в реєстрі за № 4033 вбачається, що спадкоємцем вказаного у заповіті майна ОСОБА_6 є ОСОБА_3 , яка проживає у АДРЕСА_3 (а. с. 8).

Згідно довідки виконавчого комітету Кам`янської міської ради Черкаської області від 14.02.2022 року № 7 вбачається, що в м. Кам`янка, провулок Бульварний перейменовано на провулок Задніпровського із збереженням їх черговості згідно рішення виконавчого комітету Кам`янської міської ради № 381 від 22.08.2001 року (а. с. 9).

Як вбачається із постанови про відмову у вчинені нотаріальної дії від 14.01.2022 року , що ОСОБА_7 , приватний нотаріус Черкаського районного нотаріального округу Черкаської області, постановила відмовити ОСОБА_1 у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом після померлої ОСОБА_3 на житловий будинок з надвірними будівлями та спорудами, що знаходиться за адресою АДРЕСА_4 у зв`язку з відсутністю доказів того, що вона проживала зі спадкодавцем однією сім`єю не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини і згідно ст. 1264 ЦК України є спадкоємцем за законом четвертої черги (а. с. 10).

Згідно даних довідки про спільне проживання голови вуличного комітету вулиці Сонячна міста Кам`янка ОСОБА_8 № б/н від 26.07.2021 року вбачається, що довідка видана ОСОБА_1 про те, що вона дійсно забезпечила спільне проживання та постійний догляд ОСОБА_3 , 1939 року народження, що проживала за адресою: АДРЕСА_4 , яка втратила здатність до самообслуговування через похилий вік, в будинку свого сина ОСОБА_2 , за адресою: АДРЕСА_5 . (а. с. 11, 37).

Відповідно договору купівлі-продажу будинку від 26.08.2022 року (а. с. 14-15) та витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності № 221509939 від 26.08.2020 року (а. с. 16) вбачається, що житловий будинок за адресою: АДРЕСА_5 належить ОСОБА_2 .

Отже, із дослідженої в судовому засіданні довідки голови вуличного комітету ОСОБА_8 (а.с.11) вбачається, що ОСОБА_1 забезпечила спільне проживання та постійний догляд ОСОБА_9 у будинку сина ОСОБА_10 за адресою АДРЕСА_5 протягом останнього року.

Згідно до ч.2 ст. 3 СК України сім?ю складають особи, які спільно проживають, пов?язані спільним побутом, мають взаємні права та обов?язки.

Відповідно до статті 1217 Цивільного кодексу України спадкування здійснюється за заповітом або за законом.

Згідно зі статтею 1258 ЦК України спадкоємці за законом одержують право на спадщину почергово. Кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняттям ними спадщини або відмови від її прийняття, крім випадків, встановлених статтею 1259 цього Кодексу.

У четверту чергу право на спадкування за законом мають особи, які проживали зі спадкодавцем однією сім?єю не менше як п?ять років до часу відкриття спадщини згідно статті 1264 ЦК України.

Якщо виникнення права на спадкування залежить від доведення певних фактів, особа може звернутися в суд із заявою про встановлення цих фактів. Зокрема, у такому порядку суди повинні розглядати заяви про встановлення факту постійного проживання разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини.

Відповідно до роз?яснень, викладених у пункті 21 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування»,при вирішенні спору про право на спадщину осіб, які проживали зі спадкодавцем однією сім?єю не менш як п?ять років до часу відкриття спадщини (четверта черга спадкоємців за законом), судам необхідно враховувати правила частини другої статті 3 Сімейного кодексу України про те, що сім?ю складають особи, які спільно проживають, пов?язані спільним побутом, мають взаємні права та обов?язки. Зазначений п?ятирічний строк повинен виповнитися на момент відкриття спадщини і його необхідно обчислювати з урахуванням часу спільного проживання зі спадкодавцем однією сім?єю до набрання чинності цим Кодексом.

Для набуття права на спадкування за законом на підставі статті 1264 ЦК України необхідне встановлення двох юридичних фактів: а) проживання однією сім?єю із спадкодавцем; б) на час відкриття спадщини має сплинути щонайменше п?ять років, протягом яких спадкодавець та особа (особи) проживали однією сім?єю.

Обов?язковою умовою для визнання осіб членами сім?ї, крім власне факту спільного проживання, є наявність спільного бюджету, спільного харчування, купівлі майна для спільного користування, участі у спільних витратах на утримання житла, його ремонт, надання взаємної допомоги, наявність усних чи письмових домовленостей про порядок користування житловим приміщенням, інших обставин, які засвідчують реальність сімейних відносин не менш як п?ять років до часу відкриття спадщини.

Пунктом 6 рішення Конституційного Суду від 03 червня 1999 року № 5-рп/99 установлено, що до членів сім?ї належать особи, які постійно мешкають разом та ведуть спільне господарство. Ними можуть бути не тільки близькі родичі, а й інші особи, які не перебувають у безпосередніх родинних зв?язках. Обов?язковою умовою для визнання їх членами сім?ї є факт спільного проживання, ведення спільного господарства, наявність спільних витрат, купівлі майна для спільного користування, участі у витратах на утримання житла, його ремонт, тощо.

За положеннями ст. 1258 ЦК України, спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття, крім випадків, встановлених статтею 1259 цього Кодексу.

Отже, статтею 1264 ЦК України передбачено, що у четверту чергу право на спадкування за законом мають особи, які проживали зі спадкодавцем однією сім?єю не менш як п?ять років до часу відкриття спадщини.

Колегія суддів апеляційного суду вважає за важливе вказати, що домогосподарство є сукупність осіб, які спільно проживають в одному житловому приміщенні або його частині, забезпечують себе всім необхідним для життя, ведуть спільне господарство, повністю або частково об?єднують та витрачають кошти. Одне лише спільне проживання не є достатнім для визнання фактичного проживання однією сім`єю, без наявності інших ознак сім`ї.

При цьому, взаємність прав та обов?язків передбачає наявність як у ОСОБА_1 , так і у ОСОБА_3 особистих немайнових і майнових прав та обов?язків, які можуть випливати, зокрема, із нормативно - правових актів, договорів, укладених між ними, звичаїв.

В той же час, судом першої інстанції встановлено та вбачається з матеріалів справи, що згідно з договору купівлі-продажу вищезазначеного будинку, ОСОБА_11 придбав вказаний будинок 26.08.2020 (а. с.16 ), тобто по факту до дня смерті ОСОБА_3 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Таким чином, суд першої інстанції прийшов до висновку, що ОСОБА_1 та ОСОБА_3 могли проживати разом як сім`я період часу до одного року, з чим також погоджується колегія суддів апеляційного суду.

При цьому, судом першої інстанції достеменно встановлено, що згідно даних довідки виконавчого комітету Кам`янської міської ради № 7611 від 26.07.2021 року ОСОБА_3 , 1939 року народження, на день смерті ІНФОРМАЦІЯ_1 згідно із записом будинкової книги дійсно була зареєстрована та проживала за адресою АДРЕСА_4 .

Інші особи на день смерті ОСОБА_3 за даною адресою не проживали та не зареєстровані, в тому числі, малолітніх та неповнолітніх дітей немає (а. с. 38).

Судом встановлено, що підтверджується згідно даних довідки голови вуличного комітету ОСОБА_5 від 31.01.2022 року, що ОСОБА_1 дійсно доглядала ОСОБА_3 , 1939 року народження, що проживала за адресою АДРЕСА_6 , яка втратила здатність до самообслуговування через похилий вік. Доглядала ОСОБА_1 , ОСОБА_3 з березня 2016 року та вели спільне господарство до смерті ОСОБА_3 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 (а. с. 12).

Як значиться у даній довідці, видана довідка на підставі пояснень свідків ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 . Всі вказані свідки були допитані в судовому засіданні, і в ході розгляду справи підтвердили, що ОСОБА_1 здійснювала догляд за померлою ОСОБА_3 , позивач часто відвідувала померлу ОСОБА_3 , допомагала їй поратися по господарству.

Колегія суддів апеляційного суду звертає увагу, що на позивача крім доведення факту спільного проживання, нормами ЦПК України покладений обов`язок доведення факту проживання як одна сім`я, що передбачає надання доказів щодо спільного бюджету, спільного харчування, купівлі майна для спільного користування, участі у спільних витратах на утримання житла, його ремонт, надання взаємної допомоги, інших обставин, які засвідчують реальність сімейних відносин.

В той же час, суд першої інстанції встановив, що факт ведення спільного господарства, та їх проживання як сім`ї, враховуючи введення спільного бюджету, спільні витрати на придбання майна, усних чи письмових домовленостей щодо користування житлом померлої, тобто реальні сімейні відносини упродовж останніх п`яти років, допитані судом свідки підтвердити в засіданні не змогли.

Тому суд першої інстанції дійшов вірного висновку, що вищевказана довідка з відповідним змістом не може вважатися належним та допустимим доказом у вказаній справі.

Згідно з ст.ст. 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Належними доказами відповідно до ч. 1 ст. 77 ЦПК України є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування згідно ч. 2 ст. 78 ЦПК України.

Враховуючи вищевикладені обставини справи, норми права, наявні в матеріалах справи докази як в підтвердження позовних вимог, так і в їх заперечення, колегія суддів апеляційного суду погоджується з судом першої інстанції, який прийшов до вірного, обґрунтованого та вмотивованого висновку, що позивач ОСОБА_1 не надала належних та допустимих доказів на підтвердження факту її проживання з померлою ОСОБА_3 у продовж п`яти років до дня смерті .

Судом першої інстанції вірно надано правову оцінку доказам та вказано, що надані позивачем докази не підтверджують факт введення спільного господарства, наявність спільного побуту та бюджету, взаємних прав та обов`язків, набуття майна тощо, з чим і погоджується колегія суддів апеляційного суду.

Колегія суддів апеляційного суду вважає за важливе вказати, що, надаючи оцінку показам свідків, як зі сторони позивача, так і зі сторони відповідача, на підтвердження того, що позивач ОСОБА_1 та померла ОСОБА_3 проживали разом у певний період, не можуть братися до уваги, оскільки їх пояснення носять узагальнений характер та стосуються здебільшого констатації факту, що ОСОБА_1 певний період доглядала за ОСОБА_3 .

Показання свідків не можуть бути єдиною підставою для встановлення факту проживання однією сім`єю протягом п`яти років згідно до вимог чинного законодавства.

До подібного висновку прийшов Верховний Суд у постанові від 14 лютого 2018 року за результатами розгляду справи № 129/2115/15-ц.

Визнавши безпідставною позовну вимогу про встановлення факту проживання однією сім`єю ОСОБА_1 та ОСОБА_3 , районний суд обґрунтовано відмовив у задоволенні похідної вимоги про визнання позивача спадкоємцем четвертої черги, оскільки її задоволення залежить повністю від доведення факту проживання однією сім?єю протягом п`яти років, що не було доведено позивачем.

Надання скаржником власних коментарів щодо оцінки доказів судом, колегія суддів апеляційного суду відхиляє, оскільки таким правом наділений лише суд.

Із матеріалів справи вбачається та встановлено судом першої інстанції, що 13.08.2021 року до приватного нотаріуса Черкаського районного нотаріального округу Черкаської області Бойко Л.В. від ОСОБА_15 надійшла заява про прийняття спадщини після померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_3 (а. с. 40).

Згідно заповіту від 25.11.2020 року ОСОБА_3 зробила таке розпорядження: земельну ділянку площею 3,0673 га, кадастровий номер :03:000:0227, яка розташована за адресою: Черкаська обл., Кам`янський р-н., Ревівська сільська рада, належну їй на підставі Свідоцтва про право на спадщину за законом, виданого приватним нотаріусом Кам`янського районного нотаріального округу Аранґель Ґ.Ю. 19.11.2020 року за р. № 1615, заповідає ОСОБА_15 (а. с. 41).

01.02.2022 року ОСОБА_15 звернувся до приватного нотаріуса Черкаського районного нотаріального округу Черкаської області Бойко Л.В. із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину після померлої ОСОБА_3 (а. с. 44).

01.02.2022 приватним нотаріусом Черкаського районного нотаріального округу Черкаської області Бойко Л.В. було видано свідоцтво про право на спадщину за заповітом ОСОБА_3 ,згідно до якого ОСОБА_15 є спадкоємцем земельної ділянки померлої ОСОБА_3 (а. с. 45).

Отже, ОСОБА_3 за життя виявила бажання заповісти належну їй земельну ділянку ОСОБА_15 , але не скористалась своїм правом щодо складення заповіту на інше майно, в тому числі, і будинок з господарськими спорудами, належний їй на праві власності.

Із матеріалів справи не вбачається, що є докази волевиявлення ОСОБА_3 щодо складення заповіту на ім`я позивача ОСОБА_1 , оскільки такі докази відсутні.

Договір довічного утримання між сторонами також укладено не було, на що також акцентована увага судом першої інстанції у прийнятому судом рішенні.

В той же час, суд першої інстанції вірно послався, що відповідно до письмових пояснень представника відповідача вбачається, що, якщо взяти до уваги довідку голови вуличного комітету вул. Задніпровської від 31.01.2022 року ОСОБА_5 , стосовно того, що ОСОБА_1 доглядала ОСОБА_3 , бо остання втратила здатність до самообслуговування через похилий вік з березня 2016 року, та вела з нею спільне господарство до дня її смерті, ІНФОРМАЦІЯ_1 , то залишається незрозумілим, хто доглядав матір спадкодавці ОСОБА_4 , яка була лежачою хворою та втратила можливість пересуватися і потребувала постійного догляду до того моменту поки не була взята на утримання у Територіальний центр соціального обслуговування (надання соціальних послуг) Кам`янського району, тобто до 07.12.2019 року, де вона і померла ІНФОРМАЦІЯ_8 .

Згідно листа Територіального центру соціального обслуговування (надання соціальних послуг) Кам`янського району № 9 від 14.03.2022 року вбачається, що ОСОБА_3 не перебувала на утриманні в територіальному центрі соціального обслуговування (надання соціальних послуг) Кам`янського району, а ОСОБА_4 перебувала на утримані у вище згаданому центрі з 07.12.2019 року по 29.02.2020 року, до дня смерті.

Відповідно до наказу № 32 від 07.12.2019 року Територіального центру соціального обслуговування (надання соціальних послуг) Кам`янського району вбачається, що було прийнято на обслуговування в стаціонарному відділенні ОСОБА_4 з 07.12.2019 року.

До письмових пояснень надано акт обстеження умов проживання від 20.11.2019 року.

Згідно довідки про склад сім`ї або зареєстрованих у житловому приміщенні/будинку осіб № 4295 від 20.11.2019 року вбачається, що за адресою: АДРЕСА_4 , до складу сім`ї входять ОСОБА_3 та ОСОБА_4 .

Відповідно до наказу № 08 від 02.03.2020 Територіального центру соціального обслуговування (надання соціальних послуг) Кам`янського району вбачається, що було знято із обслуговування в стаціонарному відділенні ОСОБА_4 з 01.03.2020 року у зв`язку зі смертю ІНФОРМАЦІЯ_8 .

Таким чином, враховуючи вище викладені обставини справи, наявні в матеріалах справи докази, колегія суддів апеляційного суду погоджується з судом першої інстанції, який прийшов до вірного висновку, що ОСОБА_1 упродовж тривалого часу здійснювала догляд за померлою ОСОБА_3 упродовж більше ніж 5 (п`яти) років, але фактично проживали, як сім`я упродовж останнього року.

Позивач не довела факту проживання однією сім?єю з ОСОБА_3 упродовж останніх п`яти років до дня її смерті, а досліджені матеріали справи не свідчать про те, що вони проживали спільно однією сім?єю, були пов?язані спільним побутом, мали спільний бюджет, взаємні права, обов`язки, та не дає підстав вважати, що позивач набула право на спадкування як спадкоємець четвертої черги.

ОСОБА_1 не надала жодних належних доказів у підтвердження позовних вимог, такі як: квитанції про оплату комунальних послуг за період спільного проживання, квитанції про оплату медичних медикаментів (препаратів), квитанції на придбання продуктів, необхідних для ОСОБА_3 під час догляду за нею, квитанції за утримання будинку та прибудинкової території ОСОБА_3 , квитанції за опалення, та той факт, що сплату за перелічені вище послуги платила періодично чи спільно ОСОБА_1 з ОСОБА_3 , як сім`я, оскільки проживала разом протягом 5 років.

Таким чином, в матеріалах справи відсутні жодні докази, що продукти харчування, медичні препарати, придбавалися позивачем ОСОБА_1 саме для задоволення потреб померлої ОСОБА_3 .

Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів скаржника та їх відображення в оскаржуваному рішенні, питання вичерпності висновків суду першої інстанції, апеляційний суд виходить із того, що у справі, що переглядається, сторонам надано вичерпну відповідь на всі істотні питання, що виникають при кваліфікації спірних відносин, як у матеріально-правовому, так і у процесуальному сенсах, а доводи, викладені в апеляційній скарзі не спростовують обґрунтованих та правильних висновків суду першої інстанції.

Доводи апеляційної скарги, які значною мірою зводяться до необхідності переоцінки доказів у справі, не свідчать про неправильне застосування районним судом норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

Докази та обставини, на які посилається скаржник в апеляційній скарзі, були предметом дослідження судом першої інстанції та додаткового правового аналізу не потребують, оскільки при їх дослідженні та встановленні судом першої інстанції були дотримані норми матеріального та процесуального права.

Під час розгляду даної справи суд правильно встановив факти, відповідні їм правовідносини, постановив рішення, яке відповідає вимогам матеріального і процесуального права, ґрунтується на зібраних по справі доказах, оцінивши які в сукупності, суд першої інстанції прийшов до аргументованого висновку про відсутність правових підстав для задоволення позовних вимог позивача.

Відповідно до усталеної практики ЄСПЛ (рішення у справах "Пономарьов проти України", "Устименко проти України", "Рябих проти Російської Федерації", "Нелюбін проти Російської Федерації"), які з огляду на положення статті 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" застосовується судами

при розгляді справ як джерело права, повноваження вищих судових органів стосовно перегляду мають реалізовуватися для виправлення судових помилок та недоліків судочинства, а не для здійснення нового судового розгляду, перегляд не повинен фактично підміняти собою апеляцію, а сама можливість існування двох поглядів на один предмет не є підставою для нового розгляду. Повноваження вищих судів мають використовуватися для виправлення фундаментальних порушень. Одним з основоположних аспектів верховенства права є принцип правової визначеності, яка передбачає дотримання принципу res judicata, тобто принципу остаточності рішення, згідно з яким жодна зі сторін не має права домагатися перегляду остаточного й обов?язкового рішення лише з метою повторного слухання справи і постановлення нового рішення.

За таких обставин, апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції ухвалив обґрунтоване рішення про відмову у задоволенні позовних вимог, тому відсутні підстави для зміни чи скасування рішення згідно доводів та вимог апеляційної скарги, які не спростовують висновків суду, тому не підлягають задоволенню апеляційним судом.

З вищевикладеного не вбачається, що судом першої інстанції при ухваленні оскаржуваного рішення допущено порушення норм матеріального чи процесуального права, залишено не розглянутими обставини, що мають значення для справи, а тому відсутні підстави для скасування рішення суду першої інстанції за доводів апеляційної скарги ОСОБА_1 .

Виходячи з викладеного, апеляційний суд дійшов висновку, що постановлене у справі рішення є законним та обґрунтованим і підстав для його зміни чи скасування за наведеними у скарзі доводами не вбачається, оскільки доводи апеляційної скарги не є суттєвими, носять суб`єктивний характер, не відповідають обставинам справи, і правильності висновків суду не спростовують, тому рішення суду першої інстанції слід залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

Згідно із ч. 13 ст. 141 ЦПК України, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Судові витрати за розгляд апеляційної скарги залишити за особою, яка подавала скаргу, оскільки рішення суду залишено без змін, тому судові витрати не переглядалися апеляційним судом, а від сплати судового збору позивач звільнена, так як є інвалідом 2 групи.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, апеляційний суд, -

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Кам`янського районного суду Черкаської області від 05 квітня 2022 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Кам`янської міської ради Черкаської області, третя особа: ОСОБА_2 про встановлення факту проживання однією сім`єю та визнання спадкодавцем четвертої черги залишити без змін.

Судові витрати за розгляд апеляційної скарги залишити за особою, яка її подавала.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до суду касаційної інстанції, Верховного Суду, протягом тридцяти днів, з дня складання повного тексту постанови, в порядку та за умов, визначених цивільно процесуальним законодавством.

Повний текст постанови складений 8 липня 2022 року.

Головуючий Л.В. Нерушак

Судді Б.Б. Вініченко

О.М. Новіков