БЕРЕЗАНСЬКИЙ МІСЬКИЙ СУД КИЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
№ провадження 2/356/130/22
Справа № 356/244/22
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11.07.2022 суддя Березанського міського суду Київської області Капшученко І. О., розглянувши заяву про самовідвід у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення пені за прострочення сплати аліментів

В С Т А Н О В И В:

До Березанського міського суду Київської області надійшла цивільна справа за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення пені за прострочення сплати аліментів.

Згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 07.07.2022 головуючим суддею по вказаній судовій справі визначено суддю Березанського міського суду Київської області Капшученко І. О.

11.07.2022 суддею Капшученко І. О. заявлено самовідвід, обґрунтований тим, що предметом спору в даній справі є стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 пені за прострочення сплати аліментів, стягнутих заочним рішенням Березанського міського суду Київської області від 30.08.2017 у справі № 356/404/17, (головуючий по справі суддя Капшученко І. О.), залишеним без змін постановою Київського апеляційного суду від 08.09.2021.

Так, як вказує позивач в позові, з даним рішенням Березанського міського суду Київської області, відповідач ОСОБА_2 не погодився та звернувся разом із заявою про перегляд заочного рішення, яку ухвалою судді Капшученко І. О. від 20.03.2018 було залишено без задоволення.

В подальшому вище вказане заочне рішення від 30.08.2017 про стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини було оскаржено відповідачем ОСОБА_2 в апеляційному порядку та постановою Апеляційного суду Київської області від 23.05.2018 скасовано та прийнято постанову, якою в задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , відмовлено.

29.07.2021 ОСОБА_1 подала заяву про перегляд постанови Апеляційного суду Київської області від 23 травня 2018 року у зв`язку з нововиявленими обставинами, в обґрунтування якої вказувала, що оскаржуване рішення в даній справі є взаємопов`язаним з рішенням Березанського міського суду Київської області по справі № 356/417/17 про встановлення місця проживання малолітньої дитини ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Постановою Київського апеляційного суду від 08.09.2021 заяву ОСОБА_1 про перегляд постанови Апеляційного суду Київської області від 23.05.2018 задоволено, скасовано постанову Апеляційного суду Київської області від 23.05.2018 за нововиявленими обставинами та ухвалено у вказаній справі нове судове рішення, яким апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишено без задоволення, а заочне рішення Березанського міського суду Київської області від 30 серпня 2017 року залишено без змін.

Окрім того, в провадженні судді Капшученко І. О. перебувала цивільна справа № 356/417/17, яка взаємопов`язана з вказаною вище справою № 356/404/17, за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , треті особи: Служба у справах дітей Деснянської районної в місті Києві державної адміністрації, Служба у справах дітей та сім`ї виконавчого комітету Березанської міської ради Київської області про визначення місця проживання неповнолітньої дитини, в якій 16.08.2017 суддею Капшученко І. О. ухвалено рішення, яким позов задоволено та визначено місце проживання неповнолітньої дитини ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1 , разом з бабусею ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_2 , за місцем проживання останньої.

Постановою Апеляційного суду Київської області від 29.03.2018 апеляційну скаргу ОСОБА_2 задоволено, заочне рішення Березанського міського суду Київської області від 16.08.2017 у справі № 356/417/17 скасовано та ухвалено нове, яким у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено.

Постановою Касаційного цивільного суду від 04.03.2020 касаційну скаргу ОСОБА_1 задоволено частково, постанову Апеляційного суду Київської області від 29.03.2018 скасовано, а справу направлено на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Постановою Київського апеляційного суду від 26.11.2020 апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишено без задоволення, заочне рішення судді Березанського міського суду Київської області Капшученко І. О. від 16.08.2017 - залишено без змін.

Постановою Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 01.12.2021 касаційну скаргу задоволено частково, заочне рішення Березанського міського суду Київської області від 16.08.2017 та постанову Київського апеляційного суду від 26.11.2020 змінено, виклавши мотивувальні частини судових рішень в редакції цієї постанови.

Отже, суддею Капшученко І. О. висловлено позицію та надано оцінку правовідносинам, які є дотичними та з яких безпосередньо випливають дані спірні правовідносини щодо стягнення пені за прострочення сплати аліментів, що може викликати сумніви в неупередженості та об`єктивності судді при розгляді даної справи.

Розглянувши вказану заяву про самовідвід, дослідивши матеріали цивільної справи, суд доходить висновку про його обґрунтованість.

Так, право на подання заяви про самовідвід судді є однією з гарантій законності здійснення правосуддя і об`єктивності та неупередженості розгляду справи.

Право кожного на справедливий розгляд справи незалежним і безстороннім судом закріплено у ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі Конвенція).

У своєму рішенні по справі «Фельдман проти України» Європейський суд з прав людини порушенням ст. 6 Конвенції визнав незабезпечення суддею достатніх гарантій для виключення будь-якого розумного сумніву з приводу його безсторонності (заяви № 76556/01 та 38779/04, рішення від 08.04.2010, п. 97).

У відповідності до положень п. 2.5 Бангалорських принципів поведінки суддів, схвалених резолюцією № 2006/23 Економічної та Соціальної ради ООН від 27.07.2006, суддя заявляє самовідвід від участі в розгляді справи в тому випадку, якщо для нього є неможливим винесення об`єктивного рішення у справі, або в тому випадку, коли у стороннього спостерігача могли б виникнути сумніви в неупередженості судді.

Як зазначив Європейський суд з прав людини у справі "Мироненко і Мартенко проти України" (заява № 4785/02, рішення від 10.12.1999, п. 66), наявність безсторонності має визначатися, для цілей п. 1 ст. 6 Конвенції, за допомогою суб`єктивного та об`єктивного критеріїв. За суб`єктивним критерієм оцінюється особисте переконання та поведінка конкретного судді, тобто чи виявляв суддя упередженість або безсторонність у цій справі. Відповідно до об`єктивного критерію визначається, серед інших аспектів, чи забезпечував суд як такий та його склад відсутність будь-яких сумнівів у його безсторонності (див., зокрема, рішення у справах "Фей проти Австрії" (Fey v. Austria), рішення від 24.02.1993 року, серія А, № 255, с. 12, п. 27, 28 і 30, та "Веттштайн проти Швейцарії" (Wettstein v. Switzerland, заява № 33958/96, п. 42, ЄСПЛ 2000-XII).

Як зазначає Європейський суд з прав людини в своєму рішенні від 09.11.2006 у справі «Білуха проти України» (заява № 33949/02, п. 53) правосуддя повинно не тільки чинитися, повинно бути також видно, що воно чиниться" (див. рішення у справі "Де Куббер проти Бельгії" (De Cubber v. Belgium), від 26 жовтня 1984 року, п. 26). Важливим питанням є довіра, яку суди повинні вселяти в громадськість у демократичному суспільстві (див. вищевказане рішення у справі "Ветштайн проти Швейцарії" (Wettstein v. Switzerland) та рішення у справі "Кастілло Альгар проти Іспанії" (Castillo Algar v. Spain), від 28 жовтня 1998 року, п. 45).

В рішеннях по справах «Делкурт проти Бельгії», «Пєрсак проти Бельгії» і «Де Куббер проти Бельгії» ЄСПЛ зазначає, що будь-який суддя, стосовно неупередженості якого є обґрунтований сумнів, повинен заявити самовідвід.

Згідно з п.12 висновку №1 (2001) Консультативної ради європейських судів для Комітету Європи про стандарти незалежності судових органів і незмінності суддів при винесенні судових рішень, у відношенні сторін в судовому розгляді судді повинні бути безсторонніми, тобто вільними від будь-яких зв`язків, упередженості, які впливають або можуть сприйматися як такі, що впливають на здатність судді приймати незалежне рішення. Значення цього принципу виходить далеко за конкретні інтереси визначеної сторони в якому-небудь спорі. Судова влада повинна користуватися довірою не тільки зі сторони сторін в конкретному розгляді, але і зі сторони суспільства в цілому. І суддя повинен бути не тільки реально вільним від будь-якого невідповідного зв`язку, упередженості або впливу, але він повинен бути вільним від цього і в очах розумного спостерігача. Інакше довіру до незалежної судової влади буде підірвано.

За змістом ст. 2 Закону України «Про судоустрій і статус суддів», завданням суду є здійснення правосуддя на засадах верховенства права, забезпечення кожному права на справедливий суд та повагу до інших прав і свобод, гарантованих Конституцією і законами України, а також міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою.

Згідно статті 1 Кодексу суддівської етики суддя повинен бути прикладом неухильного додержання вимог закону і принципу верховенства права, присяги судді, а також дотримання високих стандартів поведінки з метою зміцнення довіри громадян у чесність, незалежність, неупередженість та справедливість суду.

Суддя має докладати всіх зусиль до того, щоб на думку розсудливої, законослухняної та поінформованої людини його поведінка була бездоганною (ст. 3 Кодексу суддівської етики).

Так, статтею 36 ЦПК України визначено вичерпний перелік підстав для відводу (самовідводу) судді, за наявності яких, у відповідності до ч. 1 ст. 39 ЦПК України, суддя зобов`язаний заявити самовідвід.

Зокрема, у відповідності до п. 5 ч. 1 ст. 36 ЦПК України, суддя не може розглядати справу і підлягає відводу (самовідводу), якщо є інші обставини, що викликають сумнів в неупередженості або об`єктивності судді.

Відвід повинен бути вмотивованим. Самовідвід може бути заявлений не пізніше початку підготовчого засідання або першого судового засідання, якщо справа розглядається в порядку спрощеного позовного провадження (ч. 3 ст. 39 ЦПК України).

За ч. 1 ст. 40 ЦПК України питання про відвід (самовідвід) судді може бути вирішено як до, так і після відкриття провадження в справі.

За загальним правилом, встановленим ч. 2 ст. 40 ЦПК України, питання про відвід судді вирішує суд, який розглядає справу. Суд задовольняє відвід, якщо доходить висновку про його обґрунтованість.

Відповідно до ч. 9 ст. 40 ЦПК України питання про самовідвід судді вирішується в нарадчій кімнаті ухвалою суду, що розглядає справу.

Проаналізувавши вказані вище обставини в своїй сукупності, розгляд суддею Капшученко І. О. цивільної справи,

Враховуючи вказане, той факт, що суддею Капшученко І. О. вже висловлено позицію та надано оцінку правовідносинам, які є дотичними та з яких безпосередньо випливають дані спірні правовідносини щодо стягнення пені за прострочення сплати аліментів, може створити в учасників провадження чи іншого стороннього спостерігача враження необ`єктивності та упередженості судді при розгляді даного позову, а відтак - в майбутньому стати причиною сумнівів в справедливості та законності судового рішення у справі та поставити під сумнів забезпечення реалізації права особи на справедливий розгляд справи стосовно неї незалежним та безстороннім судом.

Враховуючи дані обставини, вважаю, що заява про самовідвід є обґрунтованою та такою, що підлягає до задоволення.

Враховуючи викладене, керуючись ст.ст. 33, 36, 39-40, 258-261 ЦПК України, суддя, -

УХВАЛИВ:

Заяву судді Капшученко Ірини Олексіївни про самовідвід у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення пені за прострочення сплати аліментів - задовольнити.

Справу № 356/244/22, провадження № 2/356/130/22 передати до канцелярії Березанського міського суду Київської області для повторного розподілу в порядку, передбаченому ст. 33 ЦПК України.

Ухвала суду набирає законної сили негайно після її проголошення та окремому оскарженню не підлягає.

Суддя І. О. Капшученко