ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 524/6793/21 Номер провадження 22-ц/814/1029/22Головуючий у 1-й інстанції Предоляк О.С. Доповідач ап. інст. Кузнєцова О. Ю.
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 липня 2022 року м. Полтава

Полтавський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

Головуючого судді: Кузнєцової О.Ю.

суддів: Гальонкіна С.А., Карпушина Г.Л.

секретар: Бродська В.О.

імена (найменування) сторін:

позивач: ОСОБА_1

відповідач: Приватне акціонерне товариство «Страхова компанія «ПЗУ Україна»

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Полтаві в режимі відеоконференції цивільну справу за апеляційною скаргою Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «ПЗУ Україна»

на рішення Автозаводського районного суду м. Кременчука від 08 лютого 2022 року у складі судді Предоляк О.С.

по справі за позовом ОСОБА_1 до Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «ПЗУ Україна» про захист прав споживача, стягнення страхового відшкодування та відшкодування моральної шкоди, -

В С Т А Н О В И В :

У липні 2021 року ОСОБА_1 звернувся до суду із вказаним позовом та остаточно визначившись з позовними вимогами просив стягнути з ПАТ «СК «ПЗУ Україна» страхове відшкодування витрат на лікування у розмірі 51 399,26 польських злотих, пеню за несвоєчасне здійснення страхової виплати в сумі 2881,56 грн. та моральну шкоду в сумі 20000 грн.

В обґрунтування позовних вимог вказав, що між ним, як страхувальником, та відповідачем, як страховиком, укладено договір страхування подорожуючих за кордон № IDEA.09187948 від 11.11.2020 року за яким визначено страхову суму 30000 євро, та строк дії договору з 28.11.2020 року по 27.11.2021 року. Відповідно до квитанції за № ПН1771654 ним сплачено страховий платіж 862 грн. Згідно пункту 4.1 Договору медичного страхування страховим випадком є медичні витрати та витрати, що з ними пов`язані на послуги, що надавались застрахованій особі при раптовому захворюванні, коли відсутність негайного медичного втручання могла призвести до серйозних порушень функцій організму або виникнення загрози життю.

Вказав, що 20 січня 2021 року на території республіки Польща у м. Хелм після втрати свідомості, його було негайно госпіталізовано для надання невідкладної медичної допомоги до кафедри кардіології Регіональної спеціалізованої лікарні імені Стефана Кардинала Вишинського Незалежного громадського центру охорони здоров`я у м. Люблін Республіки Польща.

Зазначив, що до страхової компанії з повідомленням про страховий випадок він звернувся 21.01.2021 р.

За результатами проведеного лабораторного дослідження, поставлено діагноз гострий коронарний синдром з підйомом сегмента ST над передньою та нижньою стінками, одно судинна ішемічна хвороба, стенфордська дисекція аорти, гострий інфаркт міокарда, гіпертонічна хвороба із ураженням серця без застійної серцевої недостатності, аневризма торакаобдоміального сегмента основної артерії за результатом якого призначено оперативне втручання.

Позивач вказав, що відповідно до остаточного діагнозу, з яким він поступив 21.01.2021 після гострого інфаркта міокарда у відділенні кардіохірургії державної клінічної лікарні СПСК № 4 проведено ендовіскулярне лікування розшарування аорти, 26.01.2021-27.01.2021 проведено імплантацію трансплантанта стента в аорту, ендаваскулярне лікування торакоабдомінальної аорти з розсіченням аорти типу В.

Наголошував, що після надання страховику всіх медичних документів для прийняття рішення про виплату страхового відшкодування, всупереч п 3.2., 7.1. 7.3 договору страховик не повідомив про прийняте рішення щодо виплат.

Згідно рахунків, які надійшли від медичних установ за надання невідкладної медичної допомоги Регіональною спеціалізованою лікарнею імені Стефана Кардинала Вишенського, належить сплатити 10887,80 польських злотих. Вартість перебування у кардіохірургічному відділенні незалежної державної клінічної лікарні СПСК № 4 у м. Люблін з 21.01.2021 по 06.02.2021 становить 51399,26 польських злотих, які позивач просив стягнути з відповідача, як страхову виплату.

Вказав, що ним дотримано умови договору, повідомлено страховика у встановлений договором спосіб про настання страхового випадку, про необхідність організації і фінансування призначеного оперативного лікування, повідомлено про госпіталізацію для проведення оперативного втручання за життєвими показниками, що є страховим випадком

Окрім того зазначив, що відповідно до п 3.6 договору з відповідача на його користь підлягає відшкодуванню пеня у розмірі 2881,56 грн. за кожний банківський день прострочення платежу у розмірі 0,01 % від суми, що належить до сплати, але не більше подвійної облікової ставки НБУ, яка діяла за період прострочення платежу.

ОСОБА_1 також просив стягнути зі страхової компанії за протиправну бездіяльність на його користь у відшкодування моральної шкоди 20000 грн., оскільки відповідач тривалий час ігнорує його законні вимоги щодо необхідності здійснення страхових виплат, не прийняв рішення за зверненням застрахованої особи, така бездіяльність є триваюча. Перебуваючи на реабілітації після перенесення гострого інфаркту міокарда та лікування наслідків аневризми, турбується про наявність боргу перед медичними закладами, які врятували його життя. Вказав, що він є безробітним, інвалідом 2 групи, сім`я не має можливості сплатити суму у майже півмільйона гривень, що призводить до додаткових зусиль для організації життя.

Рішенням Автозаводського районного суду м. Кременчука від 08 лютого 2022 року позовні вимоги ОСОБА_1 задоволено частково.

Стягнуто з Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «ПЗУ Україна» на користь ОСОБА_1 страхове відшкодування витрат на лікування у розмірі 51399,26 польських злотих та у відшкодування моральної шкоди 20000 грн.

В решті позову відмовлено.

Вирішено питання розподілу судових витрат.

Рішення суду мотивоване тим, що медичні послуги, які були надані застрахованій особі ОСОБА_1 є страховим випадком, тому вимога позивача про стягнення страхового відшкодування є обгрунтованою.

Окрім того, у зв`язку з порушенням умов договору страхування з відповідача підлягає стягненню завдана позивачу моральна шкода.

У задоволенні позовної вимоги щодо стягнення пені, місцевий суд відмовив, оскільки позивач не надав належних та допустимих доказів щодо сплати медичній установі коштів за лікування та кореспондуючому обов`язку згідно вимог ст. 509 ЦК України та п. 6.1.1 розділу 4 договору обов`язку страховика на виплату сум за порушення грошового зобов`язання.

Не погодившись із вказаним рішенням, його в апеляційному порядку оскаржив представник ПАТ «Страхова компанія «ПЗУ Україна», посилаючись на невідповідність висновків суду обставинам справи та порушеннями і неправильним застосуванням судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права.

Доводи апеляційної скарги обгрунтовані тим, що надані позивачу медичні послуги за випадком, що стався 20.01.2021 внаслідок потрапляння до Регіональної спеціалізованої лікарні Незалежного громадського центру охорони здоров`я у м. Люблін були пов`язані із наданням невідкладної медичної допомоги, тому страховиком було виплачено на рахунок лікарні страхове відшкодування у розмірі 10887,80 польських злотих.

Відшкодування ж інших витрат за діагнозом аневризма грудної та черевної аорти та ендоваскулярна операція зі стентування не є страховим випадком за договором страхування, відповідно до п. 2.2 та п. 2.5 договору та не підлягають відшкодуванню.

Окрім того, вказав, що відносини між сторонами, які виникли із відшкодування медичних витрат не підпадають під предмет регулювання Закону України «Про захист прав споживача», тому позовна вимога про стягнення з відповідача на користь позивача моральної шкоди є безпідставною.

В апеляційній скарзі представник апелянта вказує, що позивач ОСОБА_1 є неналежним отримувачем страхового відшкодування, оскільки згідно п. 6.1.1. Договору страхування отримувачем страхової виплати є виключно лікувальний заклад.

Від ОСОБА_1 до суду надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому просив рішення місцевого суду залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

Заслухавши доповідь судді доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до вимог ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Рішення місцевого суду повною мірою відповідає вказаним вимогам.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено місцевим судом, 11.11.2020 року між ОСОБА_1 та Приватним акціонерним товариством «Страхова компанія ПЗУ Україна» укладено договір страхування подорожуючих за кордон № IDEA.09187948 за яким визначено ліміт страхової суми внаслідок медичних витрат - 30 000 євро, страхування за програмою стандарт та строк дії договору з 28.11.2020 року по 27.11.2021 року, територія дії - Польща Шенгенська зона, ліміт перебування за кордоном - 185 днів. (а.с. 8-9). Відповідно до квитанції за № ПН1771654 ОСОБА_1 сплачено страховий платіж 862 грн. (а.с.10).

20 січня 2021 року на території республіки Польща ОСОБА_1 госпіталізовано для надання невідкладної медичної допомоги до кафедри кардіології Регіональної спеціалізованої лікарні імені Стефана Кардинала Вишинського Незалежного громадського центру охорони здоров`я у місті Люблін із гострим інфарктом міокарда, надана перша медична допомога, проведені медичні дослідження: електрокардіографія, коронографія, аортографія. Направлено на ургентне ушпиталення з подальшим хірургічним лікуванням гострого інфаркту міокарда.

ОСОБА_1 , відповідно до Міжнародної класифікації хвороб, поставлено діагнози:

І21.0- гострий трансмуральний інфаркт передньої стінки міокарда

І11.9 - гіпертонічна хвороба з переважним ураженням серця без серцевої недостатності

І71.6 - аневризма торакоабдомінального сегмента основної артерії, відсутність загдаки про розрив (а.с. 14-16).

За наслідками наданої ОСОБА_1 невідкладної медичної допомоги, Регіональною спеціалізованою лікарнею ім. Стефана Кардинала Вишенського було висталено рахунок № ПДВ NB /003/01/21 від 31.01.2021 за оплату витрат на послуги, що надані в межах шпитального лікування на суму 10887,8 польських злотих (а. с. 32).

В ході розгляду справи в суді першої інстанції, 28.12.2021 року асистуюча компанія страховика з групи компаній ПЗУ сплатила страхове відшкодування за лікування ОСОБА_1 у розмірі 10 887,80 польських злотих, що підтверджується витягом банківскої операції, виданої Банком «Мілленніум» у м. Варшава (а. с. 128).

Після попередніх досліджень ОСОБА_1 переведений до відділення кардіохірургії незалежної державної клінічної лікарні СПСК № 4 у м. Люблін.

Згідно даних інформаційної картки № 2547/2021 від 06.02.2021, пацієнт ОСОБА_1 після гострого інфаркту міокарда, пролікований РСІ з дисекцією типу В за Стенфордом, надійшов до клініки після консультації з АДРЕСА_1 , для ендоваскулярного лікування розшарування аорти. 26 січня 2021 року в низхідну аорту імплантували стент-трансплантант ( а. с. 14-29).

За надані медичні послуги ОСОБА_1 виставлено рахунок № 340-001/02/2021//LDD/DCP від 31.01.2021 року на суму 51399,36 польських злотих за перебування у кардіологічному відділенні з 21.01.2021 по 06.02.2021 року (а. с. 37).

Задовольняючи позовні вимоги місцевий суд прийшов до висновку, що перебування позивача у лікарні 26.01.2021-06.02.2021 є страховим випадком, тому позовні вимоги позивача є обгрунтованими.

Колегія суддів погоджується з даним висновком місцевого суду з наступних підстав.

Частиною першою статті 15 ЦК України передбачено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Згідно з частиною першою статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Відповідно до статті 979 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) за договором страхування одна сторона (страховик) зобов`язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору.

Предметом договору страхування можуть бути майнові інтереси, які не суперечать закону і пов`язані, зокрема, з життям, здоров`ям, працездатністю та пенсійним забезпеченням (особисте страхування) (пункт 1 частини першої статті 980 ЦК України).

Страховик зобов`язаний, серед іншого, ознайомити страхувальника з умовами та правилами страхування; протягом двох робочих днів, як тільки стане відомо про настання страхового випадку, вжити заходів щодо оформлення всіх необхідних документів для своєчасного здійснення страхової виплати страхувальникові; у разі настання страхового випадку здійснити страхову виплату у строк, встановлений договором (пунктами 1-3 частини першої статті 988 ЦК України).

Відповідно до статті 1 Закону України "Про страхування" страхування - це вид цивільно-правових відносин щодо захисту майнових інтересів фізичних осіб та юридичних осіб у разі настання певних подій (страхових випадків), визначених договором страхування або чинним законодавством, за рахунок грошових фондів, що формуються шляхом сплати фізичними особами та юридичними особами страхових платежів (страхових внесків, страхових премій) та доходів від розміщення коштів цих фондів.

Статтею 8 Закону України «Про страхування» визначено, що страховий випадок - подія, передбачена договором страхування або законодавством, яка відбулася і з настанням якої виникає обов`язок страховика здійснити виплату страхової суми (страхового відшкодування) страхувальнику, застрахованій або іншій третій особі.

Згідно з частиною першою статті 16 Закону України «Про страхування» договір страхування - це письмова угода між страхувальником і страховиком, згідно з якою страховик бере на себе зобов`язання у разі настання страхового випадку здійснити страхову виплату страхувальнику або іншій особі, визначеній у договорі страхування страхувальником, на користь якої укладено договір страхування (подати допомогу, виконати послугу тощо), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі у визначені строки та виконувати інші умови договору.

Здійснення страхових виплат і виплата страхового відшкодування проводиться страховиком згідно з договором страхування на підставі заяви страхувальника (його правонаступника або третіх осіб, визначених умовами страхування) і страхового акта (аварійного сертифіката), який складається страховиком або уповноваженою ним особою (аварійним комісаром) у формі, що визначається страховиком (статті 25 Закону).

Згідно зі статтею 525 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

За змістом ст. 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Статтею 610 ЦК України передбачено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Згідно із частиною першоюстатті 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Статтею 629 ЦК України визначено, що договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Згідно договору страхування укладеного між сторонами у справі, встановлено, що страховим випадком є невідкладна стаціонарна допомога та невідкладна амбулаторна допомога.

Невідкладна медична допомога - це комплект лікувально діагностичних заходів, включаючи реанімаційні заходи, які надаються застрахованій особі при невідкладному стані, що виникає внаслідок гострих захворювань, загострення хронічної хвороби, нещасних випадків і спрямовані на ліквідацію загрози життю та запобігання подальших пошкоджень (п. 3 договору).

Пунктом 1 загальних умов страхування договору страхування визначено, що страховий випадок це медичні витрати та витрати, що є з ними пов`язані на послуги, що надавались застрахованій особі при раптовому захворюванні та/або нещасного випадку, коли відсутність негайного медичного втручання могла призвести до серйозних порушень функцій організму (в тому числі стійкої дисфункції якого не будь органу) або до виникнення загрози життю, а саме витрати:

Медичні, в тому числі: 1.1.1 невідкладна амбулаторна допомога, консультації, послуги медичного персоналу, лабораторні та інструментальні дослідження, медикаменти, витратні матеріали (страховик відшкодовує витрати на першу консультацію лікаря, подальше рішення про плату витрат приймається на підставі встановленого діагнозу та висновку лікаря). 1.1.2 невідкладна стаціонарна допомога: консультації спеціалістів послуги медичного персоналу. Лабораторні та інструментальні дослідження, консервативне, оперативне лікування, медикаменти, витратні матеріали, перебування в палаті, харчування за нормативами, прийнятними у закладі.

Відповідно до п. п. 2.2. договору страховик не визнає страховим випадком події, які сталися із застрахованою особою та прямо чи опосередковано пов`язані із особливостями хвороби: лікування нервових, психічних захворювань, в т.ч. діагностикою та встановленням причини епілептичних припадків; лікуванням психо-соматичних розладів; лікуванням онкологічних захворювань, туберкульозу, цирозу, хронічної ниркової недостатності, системних захворювань сполучної тканини, аутоімунних захворювань; діагностикою та лікуванням венеричних захворювань та захворювань, що передаються статевим шляхом; лікуванням хронічних дерматологічних захворювань, сонячних опіків та інших змін шкіри, які спричинені ультрафіолетовим випромінюванням, лікуванням грибкових уражень шкіри; діагностикою та лікуванням СНІДу, СНІД-асоційованого синдрому, будь-якого подібного синдрому, а також захворювань що є їх наслідком; діагностикою та лікуванням чоловічої/жіночої безплідності, клімаксу, синдрому виснажених яєчників, порушень менструального циклу, предменструального синдрому, порушень гормонального стану, еректильної та сексуальної дисфункцій; оперативними втручаннями, пов`язаними з накладанням анастомозів, шунтів, пластикою, дефектів клапанів та перегородок, ангіопластикою за допомогою стента; хірургічними втручаннями пов`язаними з доброякісними, злоякісними новоутвореннями.

Окрім того, згідно п. 2.5 розділу 1 страховик не визнає страховим випадком події, які сталися із застрахованою собою та прямо чи опосередковано пов`язані їх економічною доцільністю лікуванням захворювань, відомих на момент укладення або початку дії договору, незалежно від того, здійснювалось лікування чи ні, крім випадків, коли медична допомога була необхідна у зв`язку із невідкладною медичною допомогою або порятунком життя застрахованою особи (наявність такого захворювання має бути доведена страховиком ), хронічним захворюванням та їх загостренням, які не загрожують життю застрахованої особи, лікуванням захворювань, що не носять гострого характеру і лікування яких може бути відкладено до повернення в країну постійного проживання в тому числі витрати на проведення хірургічних операцій, які на даному етапі можливо замінити курсом консервативного лікування, будь якими послугами, що не є невідкладними з медичної точки зору, будь якими витратами у тому випадку, якщо застрахована особа має право на безкоштовне медичне обслуговування, лікуванням після того, як страховик запропонував репатріацію, лікар дав згоду, а застрахована особа відмовилась від репатріації.

В медичній довідці № 2547/2021 від 01.11.2021, зазначено, що хворий ОСОБА_1 потрапив у відділення кардіохірургії в екстренному порядку, з приводу гострого інфаркту міокарда, лікувався за допомогою черезшкірної пластичної операції (черезшкірне коронарне втручання).

Підставою для госпіталізації стало гостре розшарування аорти, діагностоване під час госпіталізації в кардіологічне відділення ВСЗС, яке становило безпосередню загрозу життю.

Хворому, госпіталізованому у відділення інтенсивної терапії кардіохірургії, після стабілізації гемодинаміки імплантовано індивідуально підібраний комплект стентів та аортальний стент-трансплантант.

Лікування ТЕВАР ( ІНФОРМАЦІЯ_1 ) за життєвими показниками.

Транспортування пацієнта в інший центр не було можливим через тип захворювання та ризик розриву аневризми та смерті під час транспортування (а. с. 111, зворотня сторона).

Таким чином, місцевий суд, прийшов до обґрунтованого висновку, що п. 2.2. та 2.5 договору, не можуть бути застосовані до страхової події, оскільки лікування ОСОБА_1 безпосередньо потребувало надання невідкладної медичної допомоги, оскільки потребувало термінової госпіталізації та прийняття невідкладних медичних заходів для врятування життя позивача.

Доводи апеляційної скарги, щодо безпідставності стягнення на користь позивача моральної шкоди, колегія суддів до уваги не приймає з наступних підстав.

Одним зі способів захисту цивільних прав та інтересів може бути відшкодування моральної (немайнової) шкоди.

Відповідно до ч. 1 ст. 23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.

Пунктом 2, 4 ч. 2 ст. 23 ЦК України встановлено, що моральна шкода полягає: у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

Пунктом 3 Постанови Пленуму ВСУ «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» від 31 березня 1995 року № 4 встановлено, що під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв`язку з ушкодженням здоров`я, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв`язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків.

Згідно ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладених в постановах Верховного Суду.

У постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної Палати Касаційного цивільного суду від 23 січня 2019 року у справі № 355/385/17 (провадження № 61-30435сво18) міститься висновок, що у статті 629 ЦК України закріплено один із фундаментів на якому базується цивільне право - обов`язковість договору. Тобто з укладенням договору та виникненням зобов`язання його сторони набувають обов`язки (а не лише суб`єктивні права), які вони мають виконувати. Не виконання обов`язків, встановлених договором, може відбуватися при: 1) розірванні договору за взаємною домовленістю сторін; 2) розірванні договору в судовому порядку; 3) відмові від договору в односторонньому порядку у випадках, передбачених договором та законом; 4) припинення зобов`язання на підставах, що містяться в главі 50 ЦК України; 5) недійсності договору (нікчемності договору або визнання його недійсним на підставі рішення суду).

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 19 червня 2019 року у справі № 643/17966/14-ц (провадження № 14-203цс19) зазначено: «стаття 204 ЦК України закріплює презумпцію правомірності правочину. Ця презумпція означає, що вчинений правочин вважається правомірним, тобто таким, що породжує, змінює або припиняє цивільні права й обов`язки, доки ця презумпція не буде спростована, зокрема, на підставі рішення суду, яке набрало законної сили. Таким чином, у разі не спростування презумпції правомірності договору (у справі, що переглядається, - у зв`язку зі скасуванням судового рішення) всі права, набуті сторонами правочину за ним, повинні безперешкодно здійснюватися, а створені обов`язки підлягають виконанню».

Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання) (стаття 610 ЦК України).

Одним із видів порушення зобов`язання є прострочення - невиконання зобов`язання в обумовлений сторонами строк.

У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: зміна умов зобов`язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди (стаття 611 ЦК України).

Частиною першою статті 16 Закону України «Про страхування», статтею 979 ЦК України визначено, що договір страхування - це письмова угода між страхувальником і страховиком, відповідно до якої страховик бере на себе зобов`язання в разі настання страхового випадку здійснити страхову виплату страхувальнику або іншій особі, визначеній у договорі страхування страхувальником, на користь якої укладено договір страхування (надати допомогу, виконати послугу тощо), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі у визначені строки та виконувати інші умови договору. Отже, за своєю правовою природою договір страхування є договором про надання послуг.

Вказана правова позиція викладена в постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 29 січня 2020 року справа № 607/6597/16-ц, провадження № 61-5699 св 19.

Вирішуючи спір щодо відшкодування моральної шкоди за порушення споживчого договору, суди мають враховувати, що моральна шкода за порушення цивільно-правового договору може бути компенсована і в тому разі, якщо це прямо не передбачено законом або тим чи іншим договором, і підлягає стягненню на підставі статей 16 та 23 ЦК України і статей 4 та 22 Закону України «Про захист прав споживачів» навіть у тих випадках, коли умовами договору право на компенсацію моральної шкоди не передбачено. Такого висновку дійшла Велика Палата Верховного Суду при розгляді справи № 216/3521/16-ц.

Законодавець вказує на два випадки компенсації моральної шкоди - вони визначені умовами договору або випливають із положень законодавства (зокрема статті 4, 22 Закону України «Про захист прав споживачів»).

Відповідно до п. 4 Договору страховик не виплачує моральні збитки.

У відповідності до статей 4 та 22 Закону України «Про захист прав споживачів», які прямо передбачають право споживача на відшкодування моральної шкоди у правовідносинах між споживачами та виробниками і продавцями товарів, виконавцями робіт і надавачами послуг виходячи з положень статей 16 і 23 ЦК України та змісту права на відшкодування моральної шкоди в цілому як способу захисту суб`єктивного цивільного права, компенсація моральної шкоди повинна відбуватися у будь-якому випадку її спричинення - право на відшкодування моральної (немайнової) шкоди виникає внаслідок порушення права особи незалежно від наявності спеціальних норм цивільного законодавства.

Таким чином, враховуючи бездіяльність відповідача щодо не проведення страхових виплат, що призвело до негативних наслідків як у майновій так і немайновій сферах життя ОСОБА_1 , місцевий суд, виходячи з засад розумності та справедливості, визначив розмір моральної шкоди у сумі 20000 грн, який є достатнім та співмірним із тривалістю порушень прав позивача та характером завданої йому з боку відповідача немайнової шкоди.

Доводи апеляційної скарги, що позивач є неналежним позивачем та отримувачем страхового відшкодування, не спростовують правильних висновків місцевого суду, що відповідачем було порушено п. 7.1, 7.3 розділу ІІІ договору страхування, за яким встановлений обов`язок страховика повідомити застраховану особу про прийняте рішення. Вказані пункти укладеного договору, страховиком були проігноровані, про відмову у страховій виплати позивача не повідомлено. Таким чином, місцевий суд прийшов до правильного висновку, що позивачем обрано ефективний спосіб захисту невизнаного права на отримання страхового відшкодування та у відповідності ст. 526, 530 ЦК України, у зв`язку з чим страхове відшкодування витрат на лікування у сумі 51399,26 польських злотих підлягає стягненню з відповідача на користь позивача, з подальшим перерахуванням вигоданабувачем на рахунок медичної установи.

Інших доводів, які б спростовували висновки місцевого суду або вказували на їх помилковість апелянтом наведено не було.

Відповідно до п.1 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

З огляду на викладене та керуючись ч. 1 ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, так як рішення суду першої інстанції ухвалене з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Виходячи з викладеного, судова колегія дійшла висновку про те, що судом першої інстанції з`ясовано всі обставини та надано їм належну правову оцінку. Порушень норм матеріального та процесуального права, які б могли призвести до зміни чи скасування рішення місцевого суду, судовою колегією не встановлено.

Керуючись ст. ст. 374 ч. 1 п. 1, 375, 382, 383, 384 ЦПК України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «ПЗУ Україна» залишити без задоволення.

Рішення Автозаводського районного суду м. Кременчука від 08 лютого 2022 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку протягом тридцяти днів шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Головуючий: О.Ю. Кузнєцова

Судді С.А. Гальонкін

Г.Л. Карпушин