Справа № 462/2773/21 Головуючий у 1 інстанції: Румілова Н.М.
Провадження № 22-ц/811/3062/21 Доповідач в 2-й інстанції: Савуляк Р.В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 лютого 2022 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Львівського апеляційного суду в складі:

головуючого судді: Савуляка Р.В.,

суддів: Мікуш Ю.Р., Приколоти Т.І.

за участі секретаря: Савчук Г.Б.,

без участі сторін, розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові цивільну справу за апеляційною скаргою представника ОСОБА_1 ОСОБА_2 на рішення Залізничного районного суду м. Львова від 09 липня 2021 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Товариства з додатковою відповідальністю «СТРАХОВА КОМПАНІЯ "Ю.ЕС.АЙ.» про відшкодування збитків завданих в результаті ДТП,-

ВСТАНОВИЛА:

У квітні 2021 року ОСОБА_1 звернувся з позовом до Товариства з додатковою відповідальністю «СТРАХОВА КОМПАНІЯ "Ю.ЕС.АЙ.» про відшкодування збитків завданих в результаті ДТП.

Позовні вимоги мотивував тим, що 10 жовтня 2020 року, о 13 год. 30 хв. у м. Львові, на перехресті вул. Виговського та вул. Кульпарківська на території Залізничного району м. Львова, відбулося зіткнення автомобілів (ДТП), за участю транспортного засобу марки «БАЗ», реєстраційний номер НОМЕР_1 , що був під керуванням ОСОБА_3 та автомобіля марки «Volkswagen», реєстраційний номер НОМЕР_2 , що був під його керуванням.

Скориставшись положеннями п.33.2. Закону, учасниками ДТП на місці такої пригоди було складено спільне повідомлення про ДТП (Європротокол). Відповідно до складеного Європротоколу винуватцем пригоди був визнаний ОСОБА_4 - водій автомобіля марки «БАЗ», реєстраційний номер НОМЕР_1 .

На момент ДТП цивільно-правова відповідальність ОСОБА_5 була застрахована в ТДВ «СК «Ю.Ес.Ай» відповідно до полісу №200459494.

З метою отримання страхового відшкодування він, як законний користувач та володілець пошкодженого автомобіля марки «Volkswagen» реєстраційний номер НОМЕР_2 , звернувся до ТДВ «СК «Ю.Ес.Ай» із заявою про виплату страхового відшкодування.

Однак ТДВ «СК «Ю.Ес.Ай» прийняло рішення про відмову у виплаті такого, у зв`язку із тим, що ОСОБА_1 не є власником автомобіля.

Позивач вважав таку відмову безпідставною та необґрунтованою просив суд стягнути з відповідача на свою користь 45912,69 грн. невиплаченого страхового відшкодування.

Рішенням Залізничного районного суду м. Львова від 09 липня 2021 року у задоволенні позову відмовлено.

Рішення суду оскаржив представник ОСОБА_1 ОСОБА_6 .

В обґрунтування апеляційної скарги посилається на те, що факт правомірності володіння майном є достатньою підставою для особи, яка володіє речовим правом на чуже майно для звернення за захистом цього права.

Зазначає, що спричинення шкоди користувачу майна випливає з факту його користування цим майном на достатній правовій підставі.

Вважає, що у випадку якщо особа управляла транспортним засобом на підставі посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії та реєстраційного документа на транспортний засіб, то така особа правомірно володіє цим майном, а тому має право на відшкодування завданої шкоди.

Просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким позов задовольнити.

В судове засідання сторони не з`явились, хоча належним чином повідомлені про час та місце розгляду справи, що відповідно до ч. 2 ст. 372 ЦК України не перешкоджає розгляду справи без його участі.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу слід задовольнити з наступних підстав.

Судом встановлено, що згідно із витягом про поліс з бази даних МТСБУ на момент ДТП 10 жовтня 2020 року цивільно-правова відповідальність ОСОБА_5 була застрахована в ТДВ «СК «Ю.Ес.Ай» відповідно до полісу №:200459494.

Цивільно-правова відповідальність водія транспортного засобу «БАЗ А 079.23» державний реєстраційний номер НОМЕР_1 , застрахована у ТДВ «СК «Ю.Ес.Ай.» за полісом 200459494 (страхова сума за шкоду завдану майну складає 130 000,00 гривень, розмір франшизи - 2000,00 гривень).

10 жовтня 2020 року, о 13 год. 30 хв. у м. Львові, на перехресті вул. Виговського та вул. Кульпарківська (на території Залізничного району м. Львова), відбулося зіткнення автомобілів (ДТП), за участю транспортного засобу марки «БАЗ», реєстраційний номер НОМЕР_1 , що був під керуванням ОСОБА_3 та автомобіля марки «Volkswagen», реєстраційний номер НОМЕР_2 , що був під керуванням позивача - ОСОБА_1 , про що складено повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду (європротокол).

Відповідно до складеного Європротоколу, винуватцем пригоди був ОСОБА_4 - водій автомобіля марки «БАЗ», реєстраційний номер НОМЕР_1 .

Як вбачається з свідоцтва про державну реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_3 , власником транспортного засобу «VOLKSWAGEN CADDY», реєстраційний номер НОМЕР_2 , є ОСОБА_7 .

До суду з позовом про виплату страхового відшкодування звернувся позивач ОСОБА_1 , який не є власником транспортного засобу, але на відповідній правовій підставі керував транспортним засобом на момент ДТП.

Відповідно до Висновку №:182 експертного автотоварознавчого дослідження, зробленого за зверненням від 18 листопада 2020 року ТДВ "СК "Ю.ЕС.АЙ.", вартість матеріального збитку, з технічної точки зору, завданого власнику автомобіля марки «Volkswagen» реєстраційний номер НОМЕР_2 становить 45 912,69 гривень.

23 листопада 2020 р. позивач ОСОБА_1 звернувся до відповідача із заявою про виплату страхового відшкодування.

Згідно до листа від 01 грудня 2020 року, ТДВ «СК «Ю.Ес.Ай» було повідомлено позивача про те, що страховик фактично призупинило прийняття рішення про виплату страхового відшкодування у зв`язку із тим, що ОСОБА_1 не є власником автомобіля.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що позивач ОСОБА_1 не є особою яка має право на отримання страхового відшкодування, оскільки таке право належить особі, яка має законний майновий інтерес та, відповідно до законів України є власником або законним володільцем (користувачем) наземних транспортних засобів на підставі права власності, права господарського відання, оперативного управління, на основі договору оренди або правомірно експлуатують транспортний засіб на інших законних підставах, та яка надала відповідні, визначені Законом документи на підтвердження свого права, зокрема власності.

Колегія суддів з таким висновком суду першої інстанції не погоджується з огляду на наступне.

Стаття 395 ЦК України визначає види речових прав на чуже майно до яких належить право володіння.

Речове право на чуже майно, як і право власності, носить абсолютний характер. Суб`єкт речового права на чуже майно вступає у відносини з усіма іншими суб`єктами, хто його оточує.

Таким чином, абсолютний характер речового права проявляється в тому, що порушником речового права на чуже майно може бути будь-яка особа із числа тих, з ким він вступає у відносини.

Відповідно до статті 396 ЦК України правила про захист права власності, які встановлені главою 29 ЦК України, поширюються на речові права власності на чуже майно.

Якщо порушення речового права на чуже майно, з вини третіх осіб, завдало певних майнових збитків особі, якій належить це право, то ця особа може звернутися за захистом належних їй прав на підставі статті 396 ЦК України.

Факт правомірності володіння майном є достатньою підставою для особи, яка володіє речовим правом на чуже майно, для звернення за захистом цього права.

Згідно з частиною другою статті 1187 ЦК України під володільцем джерела підвищеної небезпеки розуміється юридична особа або громадянин, що здійснюють експлуатацію джерела підвищеної небезпеки в силу права власності, повного господарського відання, оперативного управління або з інших правових підстав (договору оренди, довіреності тощо).

Таким чином, спричинення шкоди користувачу майна випливає з факту його користування цим майном на достатній правовій підставі відповідно до пункту 2.2 Правил дорожнього руху, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 10 жовтня 2001 року № 1306, що узгоджується з правовою позицією Верховного Суду України, викладеною у постанові від 03 грудня 2014 року у справі № 6-183цс14.

З врахуванням вищенаведеного, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов помилкового висновку, що ОСОБА_1 не має право на відшкодування завданої шкоди.

З огляду на презумпцію вини завдавача шкоди (частина друга статті 1166 ЦК України) відповідач звільняється від обов`язку відшкодувати шкоду, якщо доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого (частина п`ята статті 1187 ЦК, пункт 1 частини другої статті 1167 ЦК).

Потерпілий подає докази, що підтверджують факт завдання шкоди за участю відповідача, розмір завданої шкоди, а також докази того, що відповідач є завдавачем шкоди або особою, яка відповідно до закону зобов`язана відшкодувати шкоду.

Встановивши, що майну, яким правомірно володіє позивач, з вини відповідача завдано шкоди, розмір такої підтверджено Висновком №:182 експертного автотоварознавчого дослідження, зробленого за зверненням від 18 листопада 2020 року ТДВ "СК "Ю.ЕС.АЙ.", колегія суддів вважає, що наявні підстави для задоволення позову і відшкодування цієї шкоди за рахунок відповідача.

Пунктом 2 частини 1статті 374 ЦПК України передбачено, що суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Із врахуванням наведеного, апеляційну скаргу слід задовольнити, а оскаржуване рішення скасувати та ухвалити нове рішення про задоволення позовних вимог.

Статтею 141 встановлено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог (частина 1) і що у випадку, коли суд апеляційної інстанції змінює рішення або ухвалює нове, цей же суд відповідно змінює розподіл судових витрат (частина 13).

За подачу позову та апеляційної скарги ОСОБА_1 сумарно сплачено 2270 грн. судового збору (908 грн. + 1362 грн. = 2270) (а.с. 4,52).

Апеляційним судом задоволено позовні вимоги повністю, тому з відповідача підлягає до стягнення на користь ОСОБА_1 2270 грн. судових витрат.

Керуючись ст. 367, 368, п.2 ч.1 ст. 375, ст.ст. 375, 381, 382, 384, 389 ЦПК України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 ОСОБА_2 задовольнити.

Рішення Залізничного районного суду м. Львова від 09 липня 2021 року скасувати та ухвалити нове рішення.

Позов ОСОБА_1 до Товариства з додатковою відповідальністю «СТРАХОВА КОМПАНІЯ "Ю.ЕС.АЙ.» про відшкодування збитків завданих в результаті ДТП задовольнити.

Стягнути з Товариства з додатковою відповідальністю «СТРАХОВА КОМПАНІЯ "Ю.ЕС.АЙ.» на користь ОСОБА_1 суму невиплаченого страхового відшкодування у розмірі 45 912 гривень 69 копійок.

Стягнути з Товариства з додатковою відповідальністю «СТРАХОВА КОМПАНІЯ "Ю.ЕС.АЙ.» на користь ОСОБА_1 2270 гривень судових витрат.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскарженою у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови.

Повний текст постанови складено 21 лютого 2022 року.

Головуючий: Савуляк Р.В.

Судді: Мікуш Ю.Р.

Приколота Т.І.