Провадження № 2/317/729/2022
Справа № 317/919/22
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 листопада 2022 року м. Запоріжжя

Запорізький районний суд Запорізької області у складі:

головуючого судді Мінгазова Р.В.

при секретарі Динис Л.Ю.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в загальному позовному провадженні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , треті особи: Акціонерне товариство «Державний експортно-імпортний банк», Публічне акціонерне товариство «Райффайзен банк Аваль», Державне підприємство «СЕТАМ», приватний виконавець виконавчого округу Запорізької області Хохлов К.К., про поділ майна, набутого під час шлюбу,-

ВСТАНОВИВ:

У червні 2022 року ОСОБА_1 звернулася до суду з вищевказаною позовною заявою, на обґрунтування якої вказала, що з 22.05.1976 вона перебуває у шлюбі з громадянином ОСОБА_2 . Під час шлюбу вони з відповідачем придбали житловий будинок за адресою: АДРЕСА_1 , що складається з жилого будинку літ. «А» загальною площею 79,1 кв.м, житловою площею 54,5 кв.м., літньої кухні літ. «Л», парканів 3-8, душу літ. «Е», сараю літ. «З», вбиральні літ. «Ж», водогону № 2, альтанки літ. «И», лазні літ. «К», гаражу літ. «М», навісу літ. «Н», замощення II. Вказане нерухоме майно було придбано на підставі Договору купівлі-продажу від 20.05.2005 року, посвідченого приватним нотаріусом Запорізького районного нотаріального округу Нєлєпіною Н.О. (реєстр. № 695).

Земельна ділянка площею 757 кв. м, на якій розташований вказаний вище будинок, як окремий об`єкт цивільних прав не оформлена.

На теперішній час згоди про добровільний поділ майна нами не досягнуто.

На підставі Договору іпотеки від 02.08.2006 спірний житловий будинок був переданий в іпотеку ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» в забезпечення виконання відповідачем зобов`язань перед ПАТ «Райффазен Банк Аваль» за Кредитним договором № 014/17-41/919-38 від 02.08.2006. Як кредитний договір, так і договір іпотеки були укладені за згоди позивача як одного з подружжя, що також вказує на визнання всіма учасниками цих відносин того факту, що будинок є спільною сумісною власністю подружжя.

На підставі Договору поруки № 04/17-41/919-38/1 від 02.08.2006 року позивач була поручителем відповідача щодо виконання ним зобов`язань за вказаним вище кредитним договором.

Заочним рішенням Запорізького районного суду Запорізької області від 01.12.2016 року у справі № 317/3434/15-ц частково задоволено позов ПАТ «Райффазен Банк Аваль» до відповідача та до позивача про стягнення в солідарному порядку заборгованості за Кредитним договором № 014/17-41/919-38 від 02.08.2006 року: стягнуто з відповідача заборгованість за вказаним договором у розмірі 220642,47 грн., в частині вимог до позивача у задоволенні позову відмовлено.

Підставою для відмови у задоволенні позову про стягнення заборгованості солідарно з позивача стало встановлення судом факту припинення поруки за Договором поруки № 04/17- 41/919-38/1 від 02.08.2006.

Майновим поручителем відповідача ОСОБА_1 ніколи не була.

На виконання заочного рішення Запорізького районного суду Запорізької області від 01.12.2016 року у справі № 317/3434/15-ц приватним виконавцем виконавчого округу Запорізької області Хохловим К.К. у листопаді 2019 року відкрите виконавче провадження № 60498368.

В межах цього виконавчого провадження приватний виконавець Хохлов К.К. виніс постанову від 27.11.2019 про опис та арешт майна (коштів) боржника. Цією постановою був накладений арешт в цілому на житловий будинок за адресою АДРЕСА_1 .

03.06.2022 відповідач отримав простого листа з повідомленням від ДП «СЕТАМ» про те, що на 20.06.2022 призначений електронний аукціон з продажу вказаного вище житлового будинку (лот № 510963) за початковою ціною 403290,00 грн.

В повідомленні ДП «СЕТАМ» про призначення електронних торгів стягувачем зазначене AT «Державний експортно-імпортний банк», тоді як первісним: стягувачем було ПАТ «Райффайзен Банк Аваль», однак чоловік, як боржник у виконавчому провадженні, не отримував жодного повідомлення та (або) судового рішення про заміну стягувана у виконавчому провадженні.

Таким чином, незважаючи на те, що не існує жодного судового рішення про

стягнення з позивача заборгованості за Кредитним договором № 014/17-41/919-38 від 02.08.2006 чи про звернення стягнення на належне їй майно в рахунок погашення вказаної заборгованості, і що позивач не є боржником у виконавчому провадженні № 60498368, вже призначений електронний аукціон з продажу всього спірного будинку в цілому, тобто і частки позивача у спільній сумісній власності.

У зв`язку з викладеним позивач просить суд визнати за нею право власності на 1/2 частку житлового будинку за адресою: АДРЕСА_1 , виключити з опису майна, арештованого постановою приватного виконавця виконавчого округу Запорізької області Хохлова К.К. від 27.11.2019, в межах виконавчого провадження № 60468398, належну позивачу 1/2 частку спірного житлового будинку.

Ухвалою суду від 13.06.2022 у цивільній справі відкрито провадження та призначено розгляд справи у загальному позовному провадженні.

Відповідач та терті особи не скористались своїм правом подати до суду заяву по суті справи.

Ухвалою суду від 20.09.2022 закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду.

05.10.2022 до суду від представника позивача ОСОБА_1 - адвоката Ілієнко І.С. надійшла заява про уточнення позовних вимог.

Відповідно до ч. 3 ст. 49 ЦПК України до закінчення підготовчого засідання позивач має право змінити предмет або підстави позову шляхом подання письмової заяви.

З огляду на вищевикладене суд не приймає заяву адвоката Ілієнко І.С. про уточнення позовних вимог, у зв`язку з пропуском строку встановленого ч. 3 ст. 49 ЦПК України.

Позивач ОСОБА_1 та її представник - адвокат Ілієнко І.С. в судове засідання не з`явились, про час та місце слухання справи повідомлялись своєчасно та належним чином. Від адвоката Ілієнко І.С. надійшла заява про розгляд справи без їхньої участі, на задоволенні позовних вимог наполягали у повному обсязі.

Відповідач ОСОБА_2 в судове засідання не з`явився, про час та місце слухання справи повідомлявся своєчасно та належним чином, надав заяву в якій просив справу слухати без його участі, позовні вимоги визнав в повному обсязі (а.с. 143).

Представник АТ «Райффайзен Банк» - Олексюк М.М. надав заяву про розгляд справи без його участі, просив у задоволенні позову відмовити.

Треті особи - АТ «Державний експортно-імпортний банк», ДП «СЕТАМ», приватний виконавець виконавчого округу Запорізької області Хохлов К.К., у судове засідання не з`явились, своїх представників до суду не направили, про час та місце слухання справи повідомлялись своєчасно та належним чином, жодних заяв або клопотань не надсилали.

Дослідивши письмові докази у справі, суд приходить до наступного.

Судом встановлено, що позивач ОСОБА_1 та відповідач ОСОБА_2 перебувають у зареєстрованому шлюбі з 22.05.1976, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії НОМЕР_1 , виданим Барабойським сільським ЗАГС Овідіопольського району Одеської області, актовий запис №11 (а.с. 19).

Відповідно до Договору купівлі-продажу від 20.05.2005, посвідченого приватним нотаріусом Запорізького районного нотаріального округу Нєлєпіною Н.О. (реєстр. № 695), відповідач ОСОБА_2 , в період шлюбу, придбав житловий будинок АДРЕСА_2 , що складається з: житлового будинку літ. «А» житловою площею 54,5 кв.м., літньої кухні літ. «Л», парканів 3-8, душу літ. «Е», сараю літ. «З», вбиральні літ. «Ж», водогону №2, альтанки літ. «И», лазні літ. «К», гаражу літ. «М», навісу літ. «Н», замощення ІІ. (а.с. 6-8)

Відповідно до витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно № 7325734 від 24.05.2005 власником будинку АДРЕСА_2 зазначено відповідача ОСОБА_2 (а.с. 10)

Відповідно до кредитного договору від 02.08.2006 між Акціонерним поштово-пенсійним банком «Аваль» та відповідачем ОСОБА_2 останнім отримано кредитні кошти у сумі 30000 доларів США на споживчі цілі, строк повернення кредиту 01.08.2016. За договором іпотеки від 02.08.2006 між Акціонерним поштово-пенсійним банком «Аваль» та відповідачем ОСОБА_2 предметом іпотеки є будинок АДРЕСА_2 до повернення кредиту. (а.с. 11-17)

Стаття ст. 15 ЦК України передбачає право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Відповідно до статті 3 СК України сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки.

Власність у сім`ї існує у двох правових режимах: спільна сумісна власність подружжя та особиста приватна власність кожного з подружжя, залежно від якого регулюється питання розпорядження таким майном.

Норми СК України у статтях 57, 60 встановлюють загальні принципи нормативно-правового регулювання відносин подружжя щодо належного їм майна, згідно з якими майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Майно, набуте кожним з подружжя до шлюбу, є особистою приватною власністю кожного з них.

Зокрема, відповідно до пункту 3 частини першої статті 57 СК України особистою приватною власністю дружини, чоловіка є майно, набуте нею (ним) за час шлюбу, але за кошти, які належали їй (йому) особисто.

Згідно зі ст. 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба, тощо) самостійного заробітку (доходу).

Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Відповідно до ст. 63 СК України, дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними.

Частиною 1 ст. 69 СК України передбачено, що дружина і чоловік мають право на поділ майна що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу.

Аналізуючи вказані норми матеріального права в сукупності, суд вбачає, що у сімейному законодавстві діє презумпція спільності майна подружжя, при цьому частки чоловіка і дружини виходячи з ст. 70 СК України, є рівними. Спростувати цю презумпцію може сторона, яка надає докази протилежного, що мають відповідати вимогам належності та допустимості і це є її процесуальним обов`язком відповідно до вимог ЦПК України. При цьому судове рішення не може ґрунтуватися на припущеннях.

Аналогічні норми містить ч. 3 ст. 368 ЦК України, відповідно до якої майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом.

Із наведеного слідує, що сторони перебуваючи в зареєстрованому шлюбі з 22.05.1976, придбали спірну будинок, що не оспорюється сторонами. Отже, вищевказане нерухоме майно було, яке набуте відповідачем під час зареєстрованого із позивачем шлюбу, є спільною сумісною власністю подружжя.

Під час розгляду даної справи сторонами не було надано доказів того, що між сторонами існують будь-які домовленості щодо порядку володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності.

При цьому, суд вважає за необхідне звернути увагу на наступному.

Належність майна до спільної сумісної власності подружжя визначається не тільки фактом придбання його під час шлюбу, але й спільною участю подружжя коштами або працею в набутті майна.

У зв`язку з викладеним, у разі придбання майна хоча й у період шлюбу, але за особисті кошти одного з подружжя це майно не може вважатися об`єктом спільної сумісної власності подружжя, а є особистою приватною власністю того з подружжя, за особисті кошти якого воно придбане.

Сам по собі факт придбання спірного майна в період шлюбу не є безумовною підставою для віднесення такого майна до об`єктів права спільної сумісної власності подружжя.

Саме така правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 05.04.2017 року (справа № 6-399-цс17).

Під час розгляду справи судом не встановлено, а сторонами не надано жодних доказів на підтвердження тієї обставини, що між сторонами на момент придбання спірного майна фактично були припиненні шлюбні відносини та майно придбано за особисті кошти відповідача або позивача.

За наведених обставин, суд приходить до висновку, що на будинок за адресою: АДРЕСА_1 , поширюються право спільної сумісної власності подружжя, а тому заявлені позовні вимоги ОСОБА_1 є підставними та такими, що підлягають задоволенню.

Відповідно до ч. 4 ст. 65 СК України договір, укладений одним із подружжя в інтересах сім`ї, створює обов`язки для другого з подружжя, якщо майно, одержане за договором, використане в інтересах сім`ї.

При укладанні кредитного договору одним із подружжя (ст. 1054 ЦК України) отримання згоди другого з подружжя не потрібне, хоча банки зазвичай і вимагають підтвердження волі другого з подружжя щодо цього правочину. Однак кредитний договір не належить до договорів, які передбачені в ст.65 СК України, в якій йдеться про правочини щодо спільного майна подружжя. Це пояснюється тим, що укладення кредитного договору не стосується спільного майна подружжя. До того, як банк надасть кошти клієнтові, у останнього немає права власності на це майно, воно виникає лише після одержання грошей. Таким чином той з подружжя, хто укладає кредитний договір, не розпоряджається спільним майном подружжя, він стає учасником зобов`язальних, а не речових правовідносин.

Правовий режим майна, отриманого одним з подружжя за зобов`язаннями, залежить від тієї мети, за досягнення якої діяла ця особа. Таке правило закріплено в ч.3 ст.61 СК України: якщо одним із подружжя укладено договір в інтересах сім`ї, то гроші, інше майно, які були одержані за цим договором, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Якщо той з подружжя, який отримав майно за договором, діяв в спільних інтересах подружжя, то вважається, що отримане майно належить подружжю на праві спільної сумісної власності.

З матеріалів справи вбачається, що 02.08.2006 між АППБ «Аваль» та відповідачем ОСОБА_2 було укладено договір про надання споживчого кредиту, за умовами якого банк надав позивальнику кредит в іноземній валюті у вигляді не відновлювальної кредитної лінії з лімітом 30000 дол. США, строком до 01.08.2016 зі сплатою відсотків, комісії у порядку і на умовах, визначених цим договором.

Також, 02.08.2006 року між АППБ «Аваль» та відповідачем ОСОБА_2 (іпотекодавець) було укладено договір іпотеки, згідно якого іпотекодавець передає в іпотеку іпотекодержателю нерухоме майно, а саме будинок АДРЕСА_2 , договір посвідчено приватним нотаріусом Карташовою Т.М.

Заочним рішенням Запорізького районного суду Запорізької області від 01.12.2016 у справі № 317/3434/15-ц частково задоволено позов ПАТ «Райффазен Банк Аваль» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за Кредитним договором № 014/17-41/919-38 від 02.08.2006 року: стягнуто з ОСОБА_2 заборгованість за вказаним договором у розмірі 220642,47 грн. В частині позовних вимог до ОСОБА_1 про солідарне стягнення заборгованості за кредитним договором відмовлено.

В позовній заяві ОСОБА_1 зазначила, що договір Іпотеки спірного нерухомого майна та Кредитний договір були укладені за її згодою, як одного з подружжя.

Згідно з ч. 3 ст. 61 Сімейного кодексу України, якщо одним із подружжя укладено договір в інтересах сім`ї, то гроші, інше майно, в тому числі гонорар, виграш, які були одержані за цим договором, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Стаття 65 Кодексу встановлює, що при укладенні договорів одним із подружжя вважається, що він діє за згодою другого з подружжя.

За таких обставин, суд встановив, що кредит був отриманий відповідачем в інтересах сім`ї під час шлюбу, а отже вони ж обидва фактично є і позичальниками, і іпотекодавцями за договорами, укладеним від імені відповідача з банком.

Стаття 9 Закону України «Про іпотеку» передбачає, що іпотекодавець може відчужувати предмет іпотеки тільки за згодою іпотекодержателя. Разом з тим, самого по собі розпорядження предметом застави під час поділу майна між подружжям, як співвласниками, не відбувається, оскільки власники цього майна не змінюються, а визначаються лише їх частки. Відтак, порушень прав банку, як іпотекодержателя, внаслідок поділу предмету іпотеки між подружжям суд не вбачає, переважне його право на задоволення своїх вимог за рахунок предмету іпотеки зберігається.

До вказаної правової позиції дійшов Верховний суд у своїй постанові у справі №522/17048/15-ц.

Таким чином, позовні вимоги позивача в частині визнання за нею права власності на 1/2 частини спірної є обґрунтованими, підтвердженими матеріалами справи та такими, що підлягають задоволенню.

Що стосується позовних вимог в частині виключення з опису майна, арештованого постановою приватного виконавця виконавчого округу Запорізької області Хохлова К.К. від 27.11.2019, в межах виконавчого провадження № 60468398, належної позивачу 1/2 частку спірного житлового будинку, суд прийшов до наступних висновків.

Відповідно до вимог ст. 60 Закону України «Про виконавче провадження», особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту.

Як зазначено у п. 16 постанови Пленуму Верховного Суду України від 26.12.2003 року №14 «Про практику розгляду судами скарг на рішення, дії або бездіяльність органів і посадових осіб державної виконавчої служби та звернень учасників виконавчого провадження» та в п. 4 постанови Пленуму Верховного Суду України від 27.08.1976 року №6 з наступними змінами «Про судову практику в справах про виключення майна з опису», вимоги осіб, що ґрунтуються на праві власності на описане майно або на праві володінні вирішуються шляхом пред`явлення ними позову до боржника та особи, в інтересах якої накладено арешт, про визнання права власності на майно і звільнення його з під арешту.

Відповідно до ч. 1 ст. 51 ЦПК України суд першої інстанції має право за клопотанням позивача до закінчення підготовчого провадження, а у разі розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження - до початку першого судового засідання залучити до участі у ній співвідповідача.

Таким чином, лише за клопотанням позивача суд має право залучати до участі у справі співвідповідачів, однак позивач або його представник не скористались своїм право на звернення до суду з відповідним клопотання, а у суду відсутня можливість самостійно залучати осіб в якості співвідповідачів.

З матеріалів справи вбачається, що позивач звернувся з позовом про звільнення майна про виключення майна з акту опису й арешту лише до відповідача ОСОБА_2 , при цьому не пред`явивши позов до особи, в інтересах якої накладено арешт (стягувача), не вказала неналежного співвідповідача по даній справі, що на переконання суду є підставою для відмови у задоволенні позову в цій частині.

Керуючись ст.ст. 10, 12, 49, 51, 81, 141, 259, 263-265 ЦПК України, на підставі ст. ст. 60, 63 СК України, ч.3 ст. 368 ЦК України, суд,-

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , треті особи: Акціонерне товариство «Державний експортно-імпортний банк», Публічне акціонерне товариство «Райффайзен банк Аваль», Державне підприємство «СЕТАМ», приватний виконавець виконавчого округу Запорізької області Хохлов К.К., про поділ майна, набутого під час шлюбу - задовольнити частково.

Визнати за ОСОБА_1 право власності на 1/2 частку житлового будинку за адресою: АДРЕСА_1 , що складається з житлового будинку літ. «А» житловою площею 54,5 кв.м., літньої кухні літ. «Л», парканів 3-8, душу літ. «Е», сараю літ. «З», вбиральні літ. «Ж», водогону №2, альтанки літ. «И», лазні літ. «К», гаражу літ. «М», навісу літ. «Н», замощення ІІ.

В іншій частині позову відмовити.

Рішення суду може бути оскаржено шляхом подачі апеляційної скарги до Запорізького апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня проголошення рішення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення суду складено 05.12.2022.

Суддя Р.В. Мінгазов