Номер провадження: 22-ц/813/3163/22
Номер справи місцевого суду: 499/107/21
Головуючий у першій інстанції Тимчук Р.М.
Доповідач Таварткіладзе О. М.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01.02.2022 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого Таварткіладзе О.М.,

суддів: Князюка О.В., Заїкіна А.П.,

за участю секретаря судового засідання: Ющак А.Ю.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Одесі апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Іванівського районного суду Одеської області від 06 травня 2021 року по цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Приватного сільськогосподарського підприємства «Дружба» про розірвання договору оренди, -

В С Т А Н О В И В:

У лютому 2021 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до Приватного сільськогосподарського підприємства «Дружба» про розірвання типового договору оренди землі б/н, укладений між нею та відповідачем по справі 21 грудня 2015 року, зареєстрований за записом про інше речове право 12715024 щодо земельної ділянки за кадастровим номером :01:004:0054, мотивуючи це тим, що відповідач по справі не розробив і не дотримується проекту землеустрою, що забезпечує еколого-економічне обґрунтування сівозміни та впорядкування угідь, як це передбачено договором оренди та ст. 24 Закону України «Про оренду землі». Невиконання такого обов`язку, на думку позивачки по справі, є підставою для розірвання договору оренди землі.

Рішенням Іванівського районного суду Одеської області від 06 травня 2021 року у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено.

Не погоджуючись з таким рішенням суду, ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, в якій просить рішення Іванівського районного суду Одеської області від 06 травня 2021 року скасувати та ухвалити нове рішення про задоволення позову, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права.

Апеляційна скарга мотивована тим, що підставою відмови у задоволенні позову в оскаржуваному рішенні зазначено посилання на п. 18 договору оренди землі, укладеного між сторонами у справі, де сторонами даного договору визначено (тобто встановлено волевиявлення учасників даного правочину), що передача земельної ділянки в оренду здійснюється без розроблення проекту її відведення. Також апелянт вказує про посилання суду на ч. 4 ст. 22 ЗК України те що, дану норму було виключено та позивач не вказувала дану норму у своєму позові та не обґрунтовувала свою позицію згідно цієї статті.

З обґрунтувань апелянта також вбачається, що невірне тлумачення п.18 договору оренди землі призвело до хибних висновків суду та ухвалення незаконного рішення. Апелянт наголошує, що «Проект відводу земельної ділянки» та «Проект землеустрою, що забезпечує еколого-економічне обґрунтування сівозміни та впорядкування угідь щодо земельної ділянки» є зовсім різні терміни та поняття. У першому випадку відбувається формування земельної ділянки та визначення її розмірів, параметрів. У другому ж випадку розробляється проект, який встановлює, яким чином вже сформована ділянка буде використовуватись і що на ній буде вирощуватися. Посилання в п. 18 Договору про те, що земельна ділянка надається в оренду без виготовлення проекту її відведення, означає, що на момент укладення договору вона вже сформована та жодним чином не має ніякого відношення до Проекту землеустрою, що забезпечує еколого-економічне обґрунтування сівозміни та впорядкування угідь щодо земельної ділянки. Тому, на думку апелянта, судом неправильно визначено відповідно до встановлених обставин правовідносини, які виникли між сторонами.

Вказуючи про порушення норм процесуального права, апелянт посилається на те, що в рішенні не зазначено, що позивачем надано відповідь на відзив. Тому, на думку апелянта, в рішенні не вказано ані доводів позивача, ані відповідача.

На вказану апеляційну скаргу до суду апеляційної інстанції від відповідача - Приватного сільськогосподарського підприємства «Дружба», надійшов відзив, відповідно до якого відповідач вказує про невмотивованість та безпідставність апеляційної скарги та просить рішення суду інстанції залишити без змін, а відповідну скаргу без задоволення.

У судове засідання суду апеляційної інстанції з`явились апелянт ОСОБА_1 та її представник, які підтримали вимоги апеляційної скарги та просили її задовольнити.

Представник відповідача Приватного сільськогосподарського підприємства «Дружба» 31.01.2021 року, через систему «Електронний суд», надав до апеляційного суду заяву про розгляд справи без його участі, наголошуючи на незгоді з апеляційною скаргою.

Відповідно ч. 2 ст. 372 ЦПК України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

З огляду на вказані положення процесуального закону та заяву відповідача, колегія суддів вважає за можливе розглянути справу за існуючої явки.

Заслухавши суддю-доповідача, доводи апеляційної скарги, перевіривши законність та обґрунтованість рішення в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає за необхідне апеляційну скаргу залишити без задоволення, виходячи з наведених у цій постанові підстав.

Відповідно до ч.1,2 ст.367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги; суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Згідно ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; як розподілити між сторонами судові витрати; чи є підстави допустити негайне виконання судового рішення; чи є підстави для скасування заходів забезпечення позову.

Відповідно до ст.375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог про розірвання договору оренди землі, суд першої інстанції виходив із того, що стороною позивача у справі не надано доказів, які б свідчили про порушення ПСП «Дружба» умов договору оренди щодо розробки проекту землеустрою, про погіршення показника родючості ґрунту чи його виснаження, а також недотримання орендарем екологічної безпеки землекористування.

Апеляційний суд погоджується з такими висновками районного суду. При цьому апеляційний суд виходить із наступного.

Матеріалами справи встановлено, що позивач ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до Приватного сільськогосподарського підприємства «Дружба» про розірвання типового договору оренди землі б/н, укладеного 21 грудня 2015 року, зареєстрований за записом про інше речове право 12715024 щодо земельної ділянки за кадастровим номером :01:004:0054, з підстав того, що відповідач по справі не розробив і не дотримувався проекту землеустрою, що забезпечує еколого-економічне обґрунтування сівозміни та впорядкування угідь.

Відповідно ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Як вбачається з ч. 1 ст. 2 Закону України «Про оренду землі», відносини, пов`язані з орендою землі, регулюються Земельним кодексом України, Цивільним кодексом України, цим Законом, законами України, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до них, а також договором оренди землі.

Договір оренди землі - це договір, за яким орендодавець зобов`язаний за плату передати орендареві земельну ділянку у володіння і користування на певний строк, а орендар зобов`язаний використовувати земельну ділянку відповідно до умов договору та вимог земельного законодавства (ст. 13 Закону України «Про оренду землі»).

За загальним правилом, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків (ч. 1 ст. 626 ЦК України). Договір є обов`язковим для виконання сторонами (ст. 629 ЦК України).

Договір є укладеним, якщо сторони досягли згоди з усіх істотних умов договору (ч. 1 ст. 638 ЦК України).

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 651 ЦК України зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом. Договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом. Істотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору.

Як вбачається зі ст. 14 Закону України «Про оренду землі», договір оренди землі укладається у письмовій формі і за бажанням однієї із сторін може бути посвідчений нотаріально.

За приписами ч. 1 ст. 32 Закону України «Про оренду землі» на вимогу однієї із сторін договір оренди землі може бути достроково розірваний за рішенням суду в разі невиконання сторонами обов`язків, передбачених статтями 24 і 25 цього Закону та умовами договору, в разі випадкового знищення чи пошкодження об`єкта оренди, яке істотно перешкоджає передбаченому договором використанню земельної ділянки, а також на підставах, визначених Земельним кодексом України та іншими законами України.

Згідно положень ст. 24 та 25 Закону України «Про оренду землі» орендодавець має право вимагати від орендаря, зокрема, використання земельної ділянки за цільовим призначенням згідно з договором оренди; дотримання екологічної безпеки землекористування та збереження родючості ґрунтів, додержання норм і правил; своєчасного внесення орендної плати за земельну ділянку, а в разі оренди землі в комплексі з розташованим на ній водним об`єктом - також орендної плати за водний об`єкт тощо. Орендар земельної ділянки, в свою чергу, має право: самостійно господарювати на землі з дотриманням умов договору оренди землі; за письмовою згодою орендодавця зводити в установленому законодавством порядку жилі, виробничі, культурно-побутові та інші будівлі і споруди та закладати багаторічні насадження; отримувати продукцію і доходи; здійснювати в установленому законодавством порядку за письмовою згодою орендодавця будівництво водогосподарських споруд та меліоративних систем.

Матеріалами справи підтверджено, що відповідно до Державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЯА № 269553 від 30.03.2005 року ОСОБА_1 на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом від 28 вересня 2004 ВВМ № 183851 є власником земельної ділянки площею 5,98 га, що розташована за адресою: Коноплянська сільська рада Іванівського району Одеської області. Зазначене також вбачається з Витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майна про реєстрацію прав та їх обтяжень від 22.08.2014 року, індексний номер витягу 25908031, в якому також зазначено кадастровий номер даної земельної ділянки: :01:004:0054 (а. с. 15-16).

Згідно п. 1 Типового договору оренди землі б/н від 21.12.2015 року, укладеного між орендодавцем ОСОБА_1 та орендарем ПСП «Дружба» в особі директора Іскри Олександра Івановича, орендодавець надає, а орендар приймає в строкове користування земельну ділянку для ведення сільськогосподарського виробництва, яка знаходиться на території Коноплянської сільської ради, площею 5.9796 га, кадастровий номер земельної ділянки: :01:004:0054.

Відповідно п. 8 Типового договору оренди землі б/н від 21.12.2015 року, договір укладено на 10 років (у разі укладення договору оренди землі для ведення товарного сільськогосподарського виробництва з урахуванням ротації культур згідно з проектом землеустрою).

Пункт 28 Типового договору оренди землі б/н від 21.12.2015 року передбачає право орендодавця вимагати від орендаря використовувати земельну ділянку за цільовим призначенням, зберігати родючість ґрунту.

Також, згідно п. 31 Типового договору оренди землі б/н від 21.12.2015 року обов`язком орендаря є приступати до використання земельної ділянки згідно умов договору.

Відповідно акту (а. с. 13) ОСОБА_1 згідно державного акту № 269553 ЯА передала, а ПСП «Дружба» в особі директора ОСОБА_2 прийняв земельну ділянку в натурі площею 5,9796 га.

Згідно інформаційної довідки № 241557514 від 24.01.2021 року вищевказаний договір оренди землі зареєстрований у встановленому законом порядку (а. с. 19-21).

Апеляційний суд погоджується з висновками районного суду про не надання позивачем до справи доказів, які б свідчили про погіршення показника родючості ґрунту чи його виснаження, а також про недотримання відповідачем екологічної безпеки землекористування, а відтак і про відсутність підстав для задоволення позову.

При цьому апеляційний суд обґрунтовує свою позицію наступним.

Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (ч. 1 ст. 76 ЦПК України).

З положень ст. 12 та 81 ЦПК України вбачається, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

При цьому докази по справі повинні бути належними, допустимими, достовірними та достатніми.

Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання (ст. 80 ЦПК України).

Апеляційний суд звертає увагу, що Законом України «Про землеустрій» визначено правові та організаційні основи діяльності у сфері землеустрою і спрямований на регулювання відносин, які виникають, зокрема, між юридичними та фізичними особами із забезпечення сталого розвитку землекористування.

Відповідно ч. 1 ст. 52 Закону України «Про землеустрій» проекти землеустрою, що забезпечують еколого-економічне обґрунтування сівозміни та впорядкування угідь, розробляються за заявою землевласників або землекористувачів з метою організації сільськогосподарського виробництва і впорядкування сільськогосподарських угідь у межах землеволодінь та землекористувань для ефективного ведення сільськогосподарського виробництва, раціонального використання та охорони земель, створення сприятливого екологічного середовища і покращання природних ландшафтів.

Дана норма матеріального права вказує про розробку даних проектів землеустрою лише за заявою землевласників або землекористувачів та встановлює мету даного виду проекту землеустрою.

Також, згідно з висновками Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду, викладеними в постанові від 27 червня 2019 року у справі № 664/2971/16-ц (провадження № 61-23080св18), розробка проекту землеустрою, що забезпечує еколого-економічне обґрунтування сівозміни та впорядкування угідь, не є обов`язком, покладеним на орендаря договором чи законом, а тому підстави для дострокового розірвання договору оренди земельної ділянки відсутні.

Між тим, колегія суддів вказує, що з положень Типового договору оренди землі б/н від 21.12.2015 року не вбачається обов`язку орендаря розробляти проекти землеустрою, що забезпечують еколого-економічне обґрунтування сівозміни та впорядкування угідь.

При цьому, позивачем не надано до матеріалів справи жодних належних та допустимих доказів недбалого ставлення орендаря до орендованих земель, не здійснення останнім ґрунтозахисної сівозміни та/або зниження родючості ґрунтів орендованої земельної ділянки, що тим самим призвело до порушення прав орендодавця, зокрема передбачених п. 28 спірного договору.

За таких обставин апеляційний суд відхиляє доводи апеляційної скарги, що районним судом порушено норми матеріального права та невірно тлумачено п. 18 спірного договору, оскільки на підставі всебічного і повного дослідження всіх обставин справи та доказів, яким надано об`єктивну оцінку, керуючись законом і правосвідомістю районний суд прийшов до правильного висновку про безпідставність заявлених позовних вимог.

До тверджень апелянта про порушення районним судом норм процесуального права через не зазначення в тексті рішення про надану позивачем відповідь на відзив апеляційний суд ставиться критично та розцінює такі доводи апелянта, як такі, що зводяться до незгоди апелянта з висновками районного суду та спробу апелянта скасувати вірне рішення суду.

При таких обставинах, апеляційний суд констатує, що установивши недоведеність обставин, якими позивач обґрунтовував свої вимоги, районний суд дійшов правильного висновку про відсутність правових підстав для дострокового розірвання договору оренди землі з наведених позивачем підстав.

З огляду на викладене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції порушень матеріального і процесуального права, які є підставою для скасування судового рішення не допустив, а наведені в скарзі доводи правильність висновків суду не спростовують, внаслідок чого апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

На підставі викладеного та керуючись ст. 367, 374, 375, 381-384 ЦПК України, Одеський апеляційний суд -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Рішення Іванівського районного суду Одеської області від 06 травня 2021 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, однак може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови.

Повний текст постанови складено: 18.02.2022 року.

Головуючий О.М. Таварткіладзе

Судді: О.В. Князюк

А.П. Заїкін