ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/4598/22 Справа № 212/9127/21 Суддя у 1-й інстанції - Власенко М. Д. Суддя у 2-й інстанції - Бондар Я. М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 липня 2022 року м.Кривий Ріг

Дніпровський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді: Бондар Я.М.,

суддів: Зубакової В.П., Остапенко В.О.

сторони:

позивач - ОСОБА_1

відповідач - ПРИВАТНЕ АКЦІОНЕРНЕ ТОВАРИСТВО «СУХА БАЛКА»,

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження у порядку ч.13 ст.7, ч.1 ст.369 ЦПК України, без повідомлення учасників справи, за наявними у справі матеріалами, апеляційну скаргу відповідача ПРИВАТНОГО АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА «СУХА БАЛКА» на рішення Жовтневого районного суду м.Кривого Рогу Дніпропетровської області від 16 березня 2022 року, ухваленого суддею Власенком М.Д. в місті Кривому Розі Дніпропетровської області, повний текст судового рішення складено 16 березня 2022 року,-

ВСТАНОВИВ:

У жовтні 2022 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ПРИВАТНОГО АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА «СУХА БАЛКА» про відшкодування моральної шкоди, заподіяної ушкодженням здоров`я від нещасного випадку, який трапився при виконанні трудових обов`язків.

В обґрунтування позову зазначив, що з 21.07.1993 року по 14.05.2018 року працював на підприємстві відповідача на шахті Фрунзе підземним гірничим робітником та підземним гірничим робітником очисного забою.

14.05.2018 року позивач звільнився з підприємства за власним бажанням.

22 жовтня 1997 року з позивачем стався нещасний випадок у зв`язку із яким він отримав трудове каліцтво з діагнозом: травма колінного суглобу, пошкодження передньої хрестоподібної зв`язки правого колінного суглобу, пошкодження внутрішньої мишці.

З 22.10.1997 року по 31.03.1998 року позивач перебував на лікарняному, а потім 10 днів на легкій праці.

Також, у 1997 році висновком МСЕК позивачу було первинно встановлено 10 % втрати професійної працездатності безстроково.

Позивач вказує, що коли з ним стався нещасний випадок йому було лише 24 роки, він був молодий та енергійний, однак йому доводилось лежати, а потім вчитися ходити на милицях, він боявся стати на праву ногу аби не пошкодити коліно. На даний час його коліно погано згинається та розгинається через що, він кульгає, також коліно постійно набрякає і тому позивач змушений лягати у лікарню. Вказане приносить позивачу не лише фізичні болі, а й моральні занепокоєння, оскільки після травми позивач не може вести активний спосіб життя, почуває себе неповноцінним, у зв`язку із чим просив стягнути з відповідача моральну шкоду у розмірі 160 000 грн.

Рішенням Жовтневого районного суду м.Кривого Рогу Дніпропетровської області від 16 березня 2022 року позовні вимоги ОСОБА_1 до Приватного акціонерного товариства Суха Балка про відшкодування моральної шкоди, заподіяної ушкодженням здоров`я від нещасного випадку, який трапився при виконанні трудових обов`язків задоволені частково.

Стягнуто з Приватного акціонерного товариства Суха Балка на користь ОСОБА_1 моральну шкоду в розмірі 60 000 (шістдесят тисяч) гривень, без утримання податку з доходу фізичних осіб.

Стягнуто з Приватного акціонерного товариства Суха Балка на користь держави судовий збір в розмірі 908 (дев`ятсот вісім) гривень.

В задоволенні іншої частини позовних вимог відмовлено.

В апеляційній скарзі ПРАТ «СУХА БАЛКА», посилаючись на незаконність і необґрунтованість судового рішення, ухваленого з порушенням норм процесуального права, неправильним застосуванням норм матеріального права, неповним з`ясуванням судом обставин, що мають значення для справи, просить його скасувати, ухвалити нове судове рішення, яким у повному обсязі відмовити ОСОБА_1 в задоволенні його позовних вимог, заявлених до Підприємства, судові витрати розподілити відповідно до законодавства.

При цьому, скаржник зазначає, що з акту про нещасний випадок вбачається, що позивач, який працював кріпильником на дільниці №2 шахти ім. Фрунзе АТ Суха Балка у процесі роботи не подбав про особисту безпеку, чим порушив вимоги п.2.1., 2.3., 2.5. Інструкції з охорони праці для кріпильника, тобто шкоду, яка завдану позивачу була спричинена внаслідок його особистої недбалості при виконанні трудових обов`язків, а не з вини відповідача. Вказує, що позивачем до матеріалів позовної заяви не надано довідку, якою йому встановлено первинно втрату професійної працездатності.

Відповідач зазначає, що наявність шкідливих умов праці на деяких робочих місцях є об`єктивним явищем і виробнича діяльність підприємств, які використовують працю робітників в шкідливих умовах праці не є протиправною за умови дотримання роботодавцем гарантій прав працівників на охорону праці, встановлених ст.ст.5-8 Закону України «Про охорону праці», вказує, що Позивач свідомо приймав запропоновані йому умови праці і усвідомлював можливість ушкодження його здоров`я та його наслідки.

Скаржник вважає, що порушень законодавства про працю відносно Позивача, які б знаходились в причинному зв`язку з настанням професійного захворювання, Відповідач не вчиняв, тому суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про обов`язок підприємства відшкодувати Позивачеві моральну шкоду.

Окрім того, відповідач вважає, що визначений судом до стягнення розмір моральної шкоди не відповідає засадам розумності, виваженості та справедливості, а також нормам ст.23 ЦК України.

Також Відповідач вважає, що судом надано більшу перевагу доказам Позивача, що призвело до винесення незаконного судового рішення.

Відзив на апеляційну скаргу не подано.

Справа розглядається без повідомлення учасників справи, в порядку ч.13 ст.7, ч.1 ст.369 ЦПК України, оскільки ціна позову менше 100 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Відповідно до вимог ст.367 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах заявлених позовних вимог та доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга відповідача задоволенню не підлягає, виходячи з наступних підстав.

Судом встановлено та матеріалами справи підтверджено, що позивач ОСОБА_1 з 21.07.1993 року по 21.12.1993 року працював підземним гірничим робітником з повним робочим днем у підземних умовах шахти ім. Фрунзе; з 21.12.1993 року по 08.06.1998 року - підземним з повним робочим днем у підземних умовах; з 08.06.1998 року по 25.08.1999 року електриком у воєнізованій охороні; 25.08.1999 року по 05.05.2001 по 14.05.2018 року - підземним гірничим робітником очисного забою. 14.05.2018 року звільнений за власним бажанням по виходу на пенсію за віком за ст.38 КЗпП, що підтверджується копією трудової книжки (а.с.7-10).

22.10.1997 року під час виконання трудових обов`язків з позивачем стався нещасний випадок, пов`язаний з виробництвом, що підтверджується Актом №43 про нещасний випадок від 27 жовтня 1997 року (а.с.14-15).

Пункт 11 Акту вказує на обставини, за яких стався нещасний випадок, а саме: по наряду начальник дільниці ОСОБА_2 видав на третю зміну 22.10.1997 року через в.о. гірничого майстра ОСОБА_3 ланку кріпильників у складі ОСОБА_4 (старший), - ОСОБА_5 та ОСОБА_6 , які повинні проводити роботи по кріпленню вироблення. Прибувши на робоче місце ОСОБА_7 і ОСОБА_6 почали доставляти кріпильний матеріал в штрек скреперування, а ОСОБА_4 в цей час проводив обробку відшаровуючихся кусків породи по арці вироблення на дільниці виставлених раніше рам металевого кріплення. Приблизно о 16.30 годині під час оборки заколів трапився вивал гірничої маси, при цьому кусками породи був травмований ОСОБА_4 . Видобуток був пройдений у вересні 1995 року, січенням 1,8*2,0 м. по породам - кварцит гетитгематитовий, міцністю по шкалі проф. Протодьяконова 9-10, середньої тріщинуватості, низької стійкості до К стр. = 0,5-0,8 без застосування кріплення. Згідно плану гірничих робіт видобуток необхідно було довести до січення 2,8*2,5 м і

закріпити у відповідності до затвердженого паспорту кріплення. Організацією робіт не була передбачена установка тимчасового кріплення і відповідно не назначена особа, відповідальна в зміні за керівництво роботами. Був порушений шаг кріплення видобутку.

Пунктом 11.3 Акту визначено причини: незадовільна організація робіт, яка відображена у неякісній розробці організації робіт по безпечним прийомам при кріплення видобутку. Порушення виробничої дисципліни з боку працівників дільниці та шахти.

Пункт 13 Акту вказує на осіб, які допустили порушення законодавчих та інших нормативних актів з охорони праці: ОСОБА_4 кріпильник, п.2.1., 2.3., 2.5. Інструкції з охорони праці для кріпильника; ОСОБА_3 в.о. гірничого майстра, параграф 16 ЕПБ, п.п.7.18.І.,7.18.3. СУОТ; ОСОБА_2 начальник дільниці, параграф 16, 43 ЕПБ, п.7.14.І.СУОТ; ОСОБА_8 заступник головного інженера шахти, параграф 43, КПБ, п.7.6.І,7.6.4.,7.6.7. СУОТ; ОСОБА_9 головний інженер шахти, параграф 43 КПБ п.7.2.І, 7.2.9,7.2.15 СУОТ.

Згідно довідки МСЕК від 27.05.2021 року позивачу повторно встановлено 65 % втрати працездатності, з яких 40 % - вібраційна хвороба, 15 % - радикулопатія, 10 % - виробнича травма колінного суглобу 1997р. з 01.07.2021 року безстроково, а також ІІІ групу інвалідності (а.с.11).

Суд першої інстанції, ухвалюючи рішення про часткове задоволення позовних ОСОБА_1 виходив з того, що між сторонами склалися трудові правовідносини, оскільки трудове каліцтво отримано позивачем під час виконання ним трудових обов`язків на підприємстві відповідача, тому роботодавецьПРАТ «СУХА БАЛКА» зобов`язаний відшкодувати спричинену позивачу втратою здоров`я моральну шкоду,правові підстави для стягнення якої визначені статтею 440-1 ЦК УРСР.

Колегія суддів повністю погоджується з таким висновком суду першої інстанції, та не погоджується із доводами сторони відповідача про відсутність підстав для задоволення позовних вимог та завищеного розміру відшкодування моральної шкоди, виходячи з наступних підстав.

Статтею 3 Конституції України передбачається, що людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю. Права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Держава відповідає перед людиною за свою діяльність. Утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов`язком держави.

Частина 4 статті 43, частина 1 статті 46 Конституції України передбачають, що кожен має право на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом. Громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Відповідно до п.5 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в правах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» № 4 від 31.03.1995 року, оскільки питання про відшкодування моральної шкоди регулюються законодавчими актами, введеними у дію в різні строки, суду необхідно в кожній справі з`ясовувати характер правовідносин сторін і встановлювати, якими правовими нормами вони регулюються, чи допускає відповідне законодавство відшкодування моральної шкоди при даному виді правовідносин, коли набрав чинності законодавчий акт, що визначає умови і порядок відшкодуванню моральної шкоди у цих випадках, та коли були вчинені дії, якими заподіяно цю шкоду.

Вимоги позивача щодо відшкодування моральної шкоди, заявлені ним з підстав отримання ушкодження здоров`я внаслідок нещасного випадку, що стався 22 жовтня 1997 року під час роботи на підприємстві відповідача, за наслідками якого йому було встановлено 10% втрати професійної працездатності у 1997 році.

Відповідно до п.38 Правил відшкодування власником підприємств, установ і організацій або уповноваженим ним органом шкоди, заподіяної працівникові ушкодженням здоров`я, пов`язаним із виконанням ним трудових відносин, затверджених постановою КМУ від 23.06.1993 №472 (у редакції, яка була чинною на час виникнення спірних правовідносин) (далі Правил) право на отримання потерпілим виплат на відшкодування шкоди настає з дня встановлення йому МСЕК стійкої втрати професійної працездатності.

Вирішуючи спір, що склався між сторонами, суд першої інстанції виходив із законодавства, що діяло на момент первинного встановлення позивачу втрати працездатності в 1997 році, а саме ст.12 Закону України « Про охорону праці» в первинній редакції від 14.10.1992 року, згідно якої відшкодування моральної шкоди провадиться власником, якщо небезпечні або шкідливі умови праці призвели до моральної втрати потерпілого, порушення його нормальних життєвих зв`язків, вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

Під моральною втратою потерпілого розуміються страждання, заподіяні працівникові внаслідок фізичного або психічного впливу, що спричинило погіршення або позбавлення можливостей реалізації ним своїх звичок і бажань, погіршення відносин з оточуючими людьми, інших негативних наслідків морального характеру. Відшкодування моральної шкоди можливе без втрати потерпілим працездатності. Порядок відшкодування моральної шкоди визначається законодавством.

Також відповідно до ст. 440-1 ЦК України в редакції 1963 року, моральна (немайнова) шкода, заподіяна громадянину або організації діяннями іншої особи, яка порушила їх законні права, відшкодовується особою, яка заподіяла шкоду, якщо вона не доведе, що моральна шкода заподіяна не з її вини. Моральна шкода відшкодовується в грошовій або іншій матеріальній формі за рішенням суду незалежно від відшкодування майнової шкоди. Розмір відшкодування визначається судом з урахуванням суті позовних вимог, характеру діяння особи, яка заподіяла шкоду, фізичних чи моральних страждань потерпілого, а також інших негативних наслідків, але не менше п`яти мінімальних розмірів заробітної плати.

Також суд першої інстанції врахував національне законодавство, що діяло на момент остаточного безстрокового встановлення позивачу 65 % втрати працездатності у 2021 році з урахуванням первинно встановлених 10% у 1997 році внаслідок трудового каліцтва, а саме норми ст.ст.153, 237-1 КЗпП України, якими врегульовано право на відшкодування моральної шкоди.

Відповідно до статті 153 КЗпП України забезпечення безпечних і нешкідливих умов праці покладається на власника або уповноважений ним орган.

Статтею 237-1 КЗпП України передбачено проведення відповідно до законодавства власником або уповноваженим ним органом відшкодування моральної шкоди працівнику у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

Рішенням Конституційного Суду України від 27.01.2004 №1-рп/2004 визначено: «4.1.Відповідно до статей 23, 1167 Цивільного кодексу України моральна шкода потерпілого від нещасного випадку на виробництві чи професійного захворювання полягає, зокрема, у фізичному болю, фізичних та душевних стражданнях, яких він зазнає у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я. Як наслідок, моральна шкода, заподіяна умовами виробництва, спричинює порушення таких особистих немайнових прав, як право на життя, право на охорону здоров`я тощо. Ушкодження здоров`я, заподіяні потерпілому під час виконання трудових обов`язків, незалежно від ступеня втрати професійної працездатності спричинюють йому моральні та фізичні страждання..».

У статті 16 Конвенції Міжнародної організації праці від 22 червня 1981 року № 155 передбачено, що від роботодавців повинно вимагатися настільки, наскільки це є обґрунтовано практично можливим, забезпечення безпечності робочих місць, механізмів, обладнання та процесів, які перебувають під їхнім контролем, і відсутності загрози здоров`ю з їхнього боку. Від роботодавців повинно вимагатися настільки, наскільки це є обґрунтовано практично можливим, забезпечення відсутності загрози здоров`ю з боку хімічних, фізичних та біологічних речовин й агентів, які перебувають під їхнім контролем, тоді, коли вжито відповідних захисних заходів. Від роботодавців повинно вимагатися надавати у випадках, коли це є необхідним, відповідні захисні одяг і засоби для недопущення настільки, наскільки це є обґрунтовано практично можливим, загрози виникнення нещасних випадків або шкідливих наслідків для здоров`я.

Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції при ухваленні рішення встановив обставини справи, дав їм належну правову оцінку і відповідно до норм процесуального та матеріального закону обґрунтовано дійшов висновку, що позивачеві заподіяна моральна шкода у зв`язку з отриманою ним під час роботи на підприємстві відповідача виробничою травмою.

Доводи відповідача щодо вини самого позивача у настанні нещасного випадку, колегія суддів відхиляє, оскільки до юридичного складу, який є підставою правовідносин з відшкодування моральної шкоди, входять моральні страждання працівника або втрата нормальних життєвих зв`язків, або необхідність для працівника додаткових зусиль для організації свого життя. При цьому вина власника не названа серед юридичних фактів, які входять до такого юридичного складу. Отже, Закон не перешкоджає стягненню з власника моральної шкоди за відсутності його вини, якщо є юридичні факти, що складають підставу обов`язку власника відшкодувати моральну шкоду.

Доводи відповідача про недоведеність позивачем факту моральної шкоди не заслуговують на увагу, оскільки сам факт стійкої втрати працездатності, з точки зору погіршення здоров`я, втрати важливих особистих здібностей, зміни життєвого укладу, необхідності лікування, веде до висновків про наявність моральної шкоди.

Вирішуючи питання про розмір відшкодування позивачеві моральної шкоди, суд першої інстанції виходив з встановлених обставин справи, підтверджених доказами, врахував характер отриманого трудового каліцтва, відсоток втрати позивачем професійної працездатності в розмірі 10% безстроково з 1997 року, що внаслідок трудового каліцтва позивач відчуває біль через набряк коліна, змушений через це лягати у лікарню, що після травми останній не може вести активний спосіб життя, почуває себе неповноцінним, що негативно позначилось та позначається на сьогодні на душевному стані позивача, істотність вимушених змін в його життєвих стосунках, та виходячи з міркувань розумності, виваженості та справедливості, визначив розмір моральної шкоди яка підлягає стягненню з відповідача на користь позивача, у вигляді одноразового відшкодування в сумі 60 000 грн.

Колегія суддів погоджується із визначеними судом першої інстанції розміром відшкодування моральної шкоди, стягнутої з відповідача на користь позивача, які визначені ним, виходячи із засад розумності, виваженості та справедливості, відповідно до п.9 Постанови Пленуму Верховного Суду України "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" № 4 від 31.03.1995 року з подальшими змінами, яким передбачено, що розмір моральної шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин.

Слід зазначити, що моральну шкоду не можна відшкодувати в повному обсязі, так як немає, і не може бути точних критеріїв майнового виразу душевного болю особи.

Будь-яка компенсація моральної шкоди не може бути адекватною дійсним стражданням, тому будь-який її розмір може мати суто умовний вираз.

В зв`язку з чим, колегія судів не бере до уваги доводи апеляційної скарги відповідача про те, що розмір стягнутої судом моральної шкоди є надто завищенним.

Отже, вирішуючи спір, суд першої інстанції в достатньо повному обсязі встановив права і обов`язки сторін, що брали участь у справі, обставини справи, перевірив доводи і заперечення сторін, дав їм належну правову оцінку, ухвалив рішення, яке відповідає вимогам закону. Висновки суду обґрунтовані і підтверджуються письмовими доказами.

Оскільки судове рішення залишається без змін, розподіл судових витрат не здійснюється.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що рішення суду ухвалено з дотриманням норм матеріального і процесуального законодавства, у зв`язку із чим апеляційна скарга відповідача підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду - залишенню без змін.

Керуючисьст.ст.367, 374, 375, 381,382 ЦПК України, Дніпровський апеляційний суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу відповідача Приватного акціонерного товариства «Суха Балка» залишити без задоволення.

Рішення Жовтневого районного суду м.Кривого Рогу Дніпропетровської області від 16 березня 2022 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і касаційному оскарженню не підлягає.

Повний текст судового рішення складено 07 липня 2022 року.

Головуючий:

Судді: