Справа № 199/9960/21
РІШЕННЯ

Іменем України

18.02.2022 року Амур-Нижньодніпровський районний суд м. Дніпропетровська в складі головуючого судді Руденко В.В., при секретарі Божко А.В., розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів -

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернулася до суду з позовом до відповідача про стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів на утримання дитини. В обґрунтування позовних вимог зазначає, що сторони мають спільну дитину, ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , що знаходиться на утриманні позивача.

В Немишлянському відділі Державної виконавчої служби у м. Харкові Східного міжрегіонального управління міністерства юстиції (м.Харків) знаходиться виконавче провадження № 65752441 по примусовому виконанню виконавчого листа по справі № 199/3499/20 від 02.07.2020 року, виданого Амур-Нижньодніпровським районними судом м. Дніпропетровська, про стягнення з відповідача на користь позивача аліментів на утримання сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , в розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку (доходу) щомісячно, але не менше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи стягнення з 02 червня 2020 року і до досягнення дитиною повноліття.

Згідно розрахунку заборгованості зі сплати аліментів, виконаного державним виконавцем, станом на 01.11.2021 року заборгованість відповідача перед позивачем становить 40986 грн. 26 коп.

Вважає, що вона має право на стягнення пені за період з червня 2020 року по 01 листопада 2021 року по сплаті аліментів в сумі 40986 грн. 26 коп.

Ухвалою суду від 10 грудня 2022 року прийнято до розгляду та відкрито провадження у вищезазначеній цивільній справі, призначено справу до розгляду за правилами спрощеного провадження без виклику сторін.

Представник відповідача направив до суду відзив на позовну заяву, в якому просить відмовити в позовних вимогах, оскільки просив у позивача номер рахунку для добровільного виконання рішення суду, проте остання відмовила. При повідомленні рахунків сплачував аліменти у квітні 2021, травні 2021, липні 2021, а також жовтні-грудні 2021 з урахуванням нарахованої заборгованості, оскільки виконавче провадження було відкрито у червні 2021 року.

Представник позивача надала суду відповідь на відзив, де пояснила, що відповідач знав номер рахунку позивача, що підтверджено його ж платежами з квітня 2021 року. Не заперечує отримання позивачем платежів в квітні,травні та липні 2021 року, проте вважає їх платежами у рахунок додаткових витрат, оскільки в призначенні платежів не зазначено, що це аліменти. Вважає, що відповідач свідомо ухилявся від виконання рішення суду.

Представник відповідача надав заперечення на відповідь на відзив, зі змісту якого вбачається, що позивач визнає факт листування та відмови від надання рахунку для сплати аліментів, та відмови від отримання аліментів. Крім того, звернення до примусового виконання рішення відбулось через рік, що призвело до штучного накопичення заборгованості. Вважає, що заборгованість виникла не з його вини, що унеможливлює покладання на нього відповідальності у вигляді пені.

Суд, дослідивши письмові докази по справі, вважає позовні вимоги такими, що підлягають часткому задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що сторони мають спільну дитину: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Відповідно до рішення Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 02.07.2020 року з відповідача по справі на користь позивача стягнуто аліменти на утримання сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , в розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку (доходу) щомісячно, але не менше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи стягнення з 02 червня 2020 року і до досягнення дитиною повноліття.

Постановою державного виконавця Немишлянського відділу Державної виконавчої служби у м. Харкові Східного міжрегіонального управління міністерства юстиції (м.Харків) від 15.06.2021 року відкрито виконавче провадження з примусового виконання рішення. Згідно розрахунку державного виконавця з червня 2020 року по жовтень 2021 року утворилась заборгованість по виплаті аліментів в розмірі 40986,26 грн.

Згідно з частиною першою статті 196 СК України у разі виникнення заборгованості з вини особи, яка зобов`язана сплачувати аліменти за рішенням суду або за домовленістю між батьками, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка суми несплачених аліментів за кожен день прострочення від дня прострочення сплати аліментів до дня їх повного погашення або до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені, але не більше 100 відсотків заборгованості.

Неустойка (пеня) - це спосіб забезпечення виконання зобов`язання. Її завдання - сприяти належному виконанню зобов`язання, стимулювати боржника до належної поведінки. Однак таку функцію неустойка виконує до моменту порушення зобов`язання боржником. Після порушення боржником свого обов`язку неустойка починає виконувати функцію майнової відповідальності. Це додаткові втрати боржника, майнове покарання його за невиконання або невчасне виконання обов`язку сплатити аліменти.

Стягнення неустойки є санкцією за ухилення від сплати аліментів.

Ухиленням від сплати аліментів слід вважати дії або бездіяльність винної особи, спрямовані на невиконання рішення суду про стягнення з неї на користь стягувача визначеної суми аліментів. Вони можуть виразитись як у прямій відмові від сплати встановлених судом аліментів, так і в інших діях (бездіяльності), які фактично унеможливлюють виконання вказаного обов`язку (приховуванні заробітку (доходу), що підлягає обліку при відрахуванні аліментів, зміні місця роботи чи місця проживання з неподанням відповідної заяви про необхідність стягування аліментів тощо).

Тлумачення статті 196 СК України свідчить про те, що відповідальність платника аліментів за прострочення їх сплати у виді неустойки (пені) настає лише за наявності вини цієї особи.

На платника аліментів не можна покладати таку відповідальність, якщо заборгованість утворилася з незалежних від нього причин.

Перелік причин з яких утворилась заборгованість не з вини платника аліментів не є вичерпним і може встановлюватись судом у кожному випадку окремо на підставі поданих доказів.

Вказаний висновок підтверджується наступним.

Сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства (частина дев`ята статті 7 СК України).

Згідно зі статтею 8 СК України, якщо особисті немайнові та майнові відносини між подружжям, батьками та дітьми, іншими членами сім`ї та родичами не врегульовані цим Кодексом, вони регулюються відповідними нормами ЦК України, якщо це не суперечить суті сімейних відносин.

Відповідно до частини першої статті 9 ЦК України положення цього Кодексу застосовуються до врегулювання відносин, які виникають у сферах використання природних ресурсів та охорони довкілля, а також до трудових та сімейних відносин, якщо вони не врегульовані іншими актами законодавства.

Тлумачення статті 8 СК України та частини першої статті 9 ЦК України дозволяє зробити висновок, що положення ЦК України субсидіарно застосовуються для регулювання сімейних відносин.

Особа, яка порушила зобов`язання, несе відповідальність за наявності її вини (умислу або необережності), якщо інше не встановлено договором або законом. Особа є невинуватою, якщо вона доведе, що вжила всіх залежних від неї заходів щодо належного виконання зобов`язання. Відсутність своєї вини доводить особа, яка порушила зобов`язання (частини перша та друга статті 614 ЦК України).

Тлумачення вказаних норм свідчить, що стягнення пені, передбаченої абзацом 1 частини першої статті 196 СК України, можливе лише у разі виникнення заборгованості з вини особи, зобов`язаної сплачувати аліменти.

У СК України не передбачено випадки, коли вина платника аліментів виключається. Очевидно, що в такому разі підлягають застосуванню норми цивільного законодавства. Якщо платник аліментів доведе, що вжив всіх залежних від нього заходів щодо належного виконання зобов`язання, то платник аліментів є невинуватим у виникненні заборгованості, і підстави стягувати неустойку (пеню) відсутні. Саме на платника аліментів покладено обов`язок доводити відсутність своєї вини в несплаті (неповній сплаті) аліментів.

Отже, для застосування зазначеної вище санкції до платника аліментів необхідні такі умови: існування заборгованості зі сплати аліментів, встановлених рішенням суду або за домовленістю між батьками згідно з частиною першою статті 189 СК України; наявність винних дій особи, яка зобов`язана сплачувати аліменти, що призвели до виникнення заборгованості.

При цьому суд враховує висновки Верховного Суду, що відповідальність платника аліментів за прострочення їх сплати у виді неустойки (пені) настає лише за наявності вини цієї особи, а не у всіх випадках, крім несвоєчасної виплати заробітної плати, затримки або неправильного перерахування аліментів банками.

Суд, приходить до висновку про те, що вина відповідача у простроченні сплати аліментів відсутня з огляду на наступне.

Суд приймає як доказ скріншот переписки сторін у справі, наявність та зміст якої визнається сторонами та не підлягає доказуванню згідно ст. 82 ЦПК України. Зі змісту переписки вбачається, що після набрання законної сили рішенням суду з серпня 2020 року відповідач вживав заходи щодо добровільного виконання рішення суду, проте позивач номер рахунку не надавала та відмовлялась від отримання аліментів, та повідомила номер карти в травні 2021 року. При цьому суд враховує той факт, що виконавче провадження відкрито в червні 2021 року, а при обчисленні заборгованості по аліментах державним виконавцем не враховані платежі відповідача на рахунки позивача: 10.04.2021 року в розмірі 3000 грн., 19.04.2021 року - 1000 грн., 24.05.2021 року - 4500 грн., 15.07.2021 року - 3000 грн. При цьому суд не бере до уваги посилання позивача на те, що вказані платежі надходили без призначення «аліменти», тому їх слід вважати як сплату відповідачем додаткових витрат на дитину, оскільки згідно повідомлення банківських установ при здійсненні вказаних грошових переказів неможливо вказати призначення платежу, а доказів, що між сторонами існує домовленість про сплату додаткових витрат на дитину, позивачем не надано .

Крім того, судом встановлено, що відповідач, починаючи з жовтня 2021 сплачує поточні аліменти та заборгованість по аліментам на рахунок ДВС, що не пов`язано з даним позовом про стягнення пені, який подано до суду у грудні 2021 року, що також свідчить про відсутність у останнього умислу на ухилення від сплати заборгованості по аліментам.

Ураховуючи викладене, суд на підставі оцінених доказів, поданих сторонами, дійшов висновку про відсутність правових підстав для стягнення з відповідача неустойки (пені) за несвоєчасну сплату аліментів.

На підставі ст. 141 ЦПК України суд вважає віднести судові витрати по справі у вигляді судового збору за рахунок держави, а витрати на правничу допомогу адвоката, понесені позивачем,- за рахунок останньої.

Керуючись ст. 196 СК України, ст.ст. 141, 247, 258-259, 263-265, 268, 280, 354 ЦПК України, суд -

УХВАЛИВ :

У позові ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів,- відмовити.

Судові витрати по справі у вигляді судового збору віднести за рахунок держави, а витрати на правничу допомогу адвоката, понесені позивачем,- за рахунок останньої.

Рішення може бути оскаржене до Дніпровського апеляційного суду шляхом подачі у тридцятиденний строк з дня проголошення судового рішення апеляційної скарги.

Суддя