ЧЕРКАСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Номер провадження 22-ц/821/363/22Головуючий по 1 інстанції
Справа №711/2349/20 Категорія: 304090000 Казидуб О. Г.
Доповідач в апеляційній інстанції
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 лютого 2022 року м. Черкаси

Черкаський апеляційний суд в складі колегії суддів цивільної палати:

суддя-доповідачФетісова Т.Л.
судді Гончар Н.І.,Новіков О.М.

учасники справи:

позивач (скаржник) АТ КБ «Приватбанк» ,

відповідач ОСОБА_1 ,

розглянув у порядку письмового провадження апеляційну скаргу позивача на рішення Придніпровського районного суду міста Черкаси від 10.12.2021 (повний текст складено 24.12.2021, суддя в суді першої інстанції Казидуб О.Г.) у цивільній справі за позовом АТ КБ «Приватбанк» до ОСОБА_1 про стягнення кредитної заборгованості,

в с т а н о в и в :

у березні 2020 року через відділення поштового зв`язку АТ КБ «Приватбанк» звернулося до суду з позовом, яким просило, після послідуючих уточнень (останнє 17.05.2021), стягнути з відповідача на свою користь кредитну заборгованість в сумі 1553,19 доларів США 3% річних, нарахованих на основний борг за період погашення з 25.02.2017 по 25.02.2020, вказуючи про те, що відповідач, як позичальник, не виконала належним чином свої зобов`язання по кредитному договору, укладеному з банком 01.09.2008, внаслідок чого у неї утворилася заборгованість на яку було нараховано 3 % річних на підставі ст. 625 ЦК України, про стягнення яких порушено питання в цій справі.

Рішенням Придніпровського районного суду міста Черкаси від 10.12.2021 позов залишено без задоволення із вказівкою на те, що позивач неодноразово реалізовував своє право на стягнення з відповідача заборгованості за кредитом, що змінило строки виконання зобов`язань в повному обсязі. Крім того, суд звернув увагу на обізнаність банку про факт викрадення автомобіля, який був предметом застави, як засобу забезпечення виконання позичальником своїх кредитних зобов`язань, а також на сплив строку позовної давності до позовних вимог банку в цій справі.

Не погоджуючись з таким рішенням суду першої інстанції, позивач подав 10.01.2022 через відділення поштового зв`язку апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду скасувати та задовольнити позовні вимоги банку. В обґрунтування вказано на те, що наявність судового рішення про стягнення кредитної заборгованості, яке боржник не виконав, не припиняє правовідносин сторін договору та не позбавляє кредитора права на отримання відсотків по ст. 625 ЦК України, що вбачається з відповідної практики ВС. Невиконання позичальником зобов`язань є триваючим правопорушенням, отже право на позов існує до моменту усунення такого порушення.

Відзиву на апеляційну скаргу до суду не надходило.

Заслухавши доповідь судді, вивчивши та обговоривши наявні докази по справі, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах вимог та доводів апеляційної скарги, апеляційний суд дійшов таких висновків.

За правилами ч.1 ст.369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Як вбачається зі змісту позовної заяви, предметом позову є стягнення заборгованості за кредитним договором у розмірі 1553,19 доларів США. За таких обставин апеляційний розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження, відповідно до приписів ч.13 ст.7 ЦПК України, якою передбачено, що розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Згідно ч.ч. 1, 2 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Відповідно до положень ч.ч.1, 2, 5 ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим . Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

При розгляді справи встановлено, що 01.09.2008 між позивачем АТ КБ «ПриватБанк» (правонаступник ЗАТ КБ «ПриватБанк») та відповідач ОСОБА_1 , як позичальник, уклали кредитно-заставний договір №CSRKAE00000065, відповідно до умов якого ОСОБА_1 отримала кредит в сумі 15631,63 долар США на купівлю автомобіля - Skoda, реєстраційний номер НОМЕР_1 , який в забезпечення виконання кредитних зобов`язань передається позичальником в заставу Банку.

У пункті 17.1.5 сторонами погоджено дату повернення кредиту 30.08.2013.

Також пунктом 6.2.4 Договору визначено обов`язок позичальника погасити кредит в порядку, в сумах і в строки, що передбачені статтями 12.2.6 та 17.1.5 договору.

Пунктом 14.11 Договору сторонами встановлено строки позовної давності за вимогами про стягнення кредиту, винагороди та процентів за користування кредитом, неустойки тривалістю у 5 (п`ять) років.

На виконання п. 3.1.3 Договору 01.09.2008 між ЗАТ «СК ІНГОССТРАХ» та ОСОБА_1 укладено договір страхування наземного транспорту, а саме автомобіля Skoda Оktavia, реєстраційний номер НОМЕР_1 .

Відповідно до п.7.1.2 вказаного Договору страхування, одним зі страхових випадків є незаконне заволодіння транспортним засобом (угон).

Постановою прокурора Чорнобаївського району від 20.03.2009 порушено кримінальну справу за ознаками злочину передбаченого ч. 1 ст. 289 КК України, а саме по факту незаконного заволодіння транспортним засобом Skoda Оktavia, реєстраційний номер НОМЕР_1 .

Відповідно до п.15.15 Договору страхування у разі незаконного заволодіння схованим транспортним засобом страхове відшкодування здійснюється за умови порушення кримінальної справи.

Відповідно до п. 15.16 Договору страхування у разі незаконного заволодіння застрахованим транспортним засобом страхове відшкодування здійснюється таким чином: порушенні кримінальної справи виплата здійснюється у розмірі 30% страхового відшкодування, а решта страхового відшкодування виплачується після закінчення або зупинення досудового слідства по кримінальній справі. Гарантом виконання зобов`язань ЗАТ «Страхова компанія ІНГОССТРАХ» за вказаним договором страхування є ПАТ КБ «ПриватБанк».

Відповідно до п. 11.1 Договору застави якщо в результаті будь-яких обставин предмет застави став недоступний для Банку внаслідок втрати, знищення (повного або часткового), суттєвого ушкодження, непридатності до експлуатації предмета застави або його недосяжності для банку з будь-якої іншої причини, така обставина вважається подією дефолту.

Пунктом 12.2.6 Договору застави передбачено, що якщо протягом строку, вказаного у статті 12.2.5 (30 календарних днів з дня отримання позичальником повідомлення про дефолт або з моменту реєстрації у Державному Реєстрі відомостей про звернення стягнення на предмет застави, якщо дата такої реєстрації буде пізнішою), позичальник не усунув подію дефолту, позичальник зобов`язаний негайно повернути суму кредиту в повному обсязі, виплатити винагороди, проценти за користування кредитом, виконати усі інші грошові зобов`язання за договором у повному обсязі, а Банк має право, зокрема, здійснити одностороннє розірвання Договору з надсиланням позичальникові відповідного повідомлення. Договір вважається розірваним у дату, зазначену у повідомленні. Одностороннє розірвання договору не звільняє позичальника від відповідальності за порушення зобов`язання.

Крім того, останній платіж на погашення суми заборгованості за договором кредиту позичальником було сплачено в грудні 2008 року, що підтверджується розрахунком заборгованості наданим Банком та не оспорюється скаржником.

На підставі викладеного вище, позивач вказує, що відповідач станом на 25.02.2020 має кредитну заборгованість в розмірі 155120,32 доларів США, на яку на підставі ст.625 ЦК України нараховано 3% річних за період прострочення з 25.02.2017 по 25.02.2020 в сумі 1553,19 доларів США вимоги про стягнення якої є предметом розгляду в цій справі.

Суд враховує, що представником відповідача заявлено про застосування наслідків спливу строків позовної давності до вимог банку у цій справі.

Правовідносини між сторонами, які виникли на підставі вищенаведених фактичних обставин, регламентуються такими правовими нормами.

Згідно положень ч.1 ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Також згідно ч.2 ст.1050 ЦК України якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), як у цій справі, то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу.

Відповідно до положень ст.ст.526, 530 ЦК України зобов`язання повинні виконуватися належним чином і в установленні строки відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, а згідно ст.629 ЦК України - договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Згідно ч.2 ст.625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити, зокрема, три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

З матеріалів справи вбачається, що терміном повернення кредиту в повному обсязі сторонами в пункті 17.1.5 погоджено 30.08.2013, а позовну заяву до суду подано у березні 2020 року.

Далі, відповідно до положень ст. ст. 256, 257 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Частиною 1 статті 259 ЦК України передбачено, що позовна давність, встановлена законом, може бути збільшена за домовленістю сторін, як у цій справі, де сторони в п.14.11 кредитного договору встановили її тривалістю 5 років.

Згідно ч.ч.1, 5 ст.261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. За зобов`язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання.

Частиною 4 статті 267 ЦК України передбачено, що сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові; ст. 266 ЦК України - зі спливом позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги (стягнення неустойки, накладення стягнення на заставлене майно тощо).

Отже, так як у позичальника згідно умов кредитного договору (п.17.1.5) 30.08.2013, виник обов`язок повістю сплатити кредитну заборгованість банку, позов у цій справі пред`явлено аж у березні 2020 року, позивач пропустив 5-ти річний строк позовної давності для пред`явлення відповідних позовних вимог, що є підставою для відмови в їх задоволенні саме з урахуванням таких висновків.

При цьому вказівки суду першої інстанції на умови договору застави (щодо наявності події «дефолту», яка змінює строк виконання забезпеченого зобов`язання в повному обсязі в залежності від дій банку) чи на пред`явлення банком вимог про повне дострокове погашення кредитного боргу, в аспекті того, що строк кредитування скінчився саме в силу положень кредитного договору до зазначених подій не впливають на вирішення спору в цій справі.

Також не можна погодитися з посиланням скаржника у справі на те, що наявність судового рішення про стягнення кредитної заборгованості, яке боржник не виконав, не припиняє правовідносин сторін договору та не позбавляє кредитора права на отримання відсотків по ст. 625 ЦК України та про те, що невиконання позичальником зобов`язань є триваючим правопорушенням, адже такі міркування суперечать положенням ч.ч.1, 5 ст.261 ЦК України про те, що перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права (в даному випадку це наявність непогашеної кредитної заборгованості після закінчення строку кредитування) та про те, що за зобов`язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання, - у цій справі це 30.08.2013, коли позичальник мала повністю повернути банку отримані в кредит кошти.

Відповідно до ст. 376 ЦПК України підставою для зміни чи скасування рішення суду першої інстанції є неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права. Зміна судового рішення може полягати в доповненні або зміні його мотивувальної та (або) резолютивної частин.

Отже рішення Придніпровського районного суду міста Черкаси від 10.12.2021 у даній справі слід змінити в частині мотивів відхилення позовних вимог, які викласти в редакції даної постанови апеляційного суду.

На підставі ст.141 ЦПК України судові витрати по сплаті судового збору за розгляд справи в апеляційному суді залишити за особою, яка подала апеляційну скаргу.

Керуючись ст. ст. 141, 367, 368, 374, 376, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд,

п о с т а н о в и в :

апеляційну скаргу залишити без задоволення.

Рішення Придніпровського районного суду міста Черкаси від 10.12.2021 у цивільній справі за позовом АТ КБ «Приватбанк» до ОСОБА_1 про стягнення кредитної заборгованості змінити в частині мотивів відхилення позовних вимог, які викласти в редакції даної постанови апеляційного суду.

Судові витрати по сплаті судового збору за розгляд справи в апеляційному суді залишити за особою, яка подала апеляційну скаргу.

Постанова апеляційного суду набирає чинності з дня її прийняття та може бути оскаржена до суду касаційної інстанції протягом 30 днів з дня складення повного судового рішення в порядку та за умов, визначених цивільним процесуальним законодавством.

Повну постанову складено 23.02.2022.

Суддя-доповідач

Судді