Дата документу 15.02.2022
ЄУ № 942/868/21
Провадження №2/942/24/22
15 лютого 2022 року Новопсковський районний суд Луганської області у складі:
головуючого судді Чалого А.В.
за участю секретаря Войтенко О.А.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду смт. Новопсков цивільну справу за позовом ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 до ОСОБА_4 , Новопсковської селищної ради про встановлення факту неприйняття спадщини, визнання права на земельну частку (пай) та визнання права власності на земельну ділянку, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору - Приватний нотаріус Чернявська Ірина Володимирівна,
В червні 2021 року позивачі звернулися до суду з вказаною вище позовною заявою, в обґрунтування якої зазначили наступне.
З метою реалізації права на спадщину позивачі звернулися до приватного нотаріуса Чернявської І.В. для отримання свідоцтв про право на спадщину за законом. Постановами нотаріуса № 128/02-14, №129/02-14 та 136/02-14 від 27.04.2021 позивачам було відмовлено у вчиненні нотаріальних дій, оскільки вони подали заяви про видачу свідоцтв на 1/3 частину спадкового майна кожному позивачу. Відмова нотаріуса мотивована тим, що з померлою на час її смерті був зареєстрований ще один спадкоємець - ОСОБА_4 , заява від останнього про відмову від спадщини не надходила, що свідчить про те, що вказана особа також прийняла спадщину, а тому частка спадщини у кожного позивача становить не 1/3, а 1/4 частину спадкового майна.
Позивачі зазначають, що відповідача ОСОБА_4 рішенням суду визнано безвісно відсутнім з 2015 року, отже, на день смерті спадкодавця ОСОБА_5 він не міг проживати разом з нею, а тому не міг прийняти спадщину відповідно до вимог ч. 3 ст. 1268 ЦК України.
Посилаючись на вказані обставини, позивачі просили суд визнати ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , таким, що не прийняв спадщину після смерті ОСОБА_5 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_3 ;
Ухвалою Новопсковського районного суду Луганської області від 13.07.2021 відкрито провадження у справі та призначено підготовче судове засідання на 12.08.2021.
Ухвалою Новопсковського районного суду Луганської області від 12.08.2021 у підготовчому судовому засіданні оголошено перерву до 08.09.2021, у зв`язку з задоволенням клопотання позивачів про витребування доказів.
08.09.2021, 12.10.2021 підготовчий розгляд справи не відбувся у зв`язку з перебуванням головуючого по справі у щорічній основній відпустці. Підготовче судове засідання призначено на 16.11.2021.
Ухвалою Новопсковського районного суду Луганської області від 16.11.2021 закрито підготовче провадження, справу призначено до розгляду на 16.12.2021.
16.12.2021 розгляд справи відкладений до 14.01.2022, у зв`язку з неявкою відповідача ОСОБА_4
14.01.2022 розгляд справи не відбувся, у зв`язку з перебуванням головуючого по справі у нарадчій кімнаті. Судове засідання перенесено на 15.02.2022.
Позивачі в судове засідання не з`явилися, про дату, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином, надали суду заяви, в яких просили суд розглянути справу без їх участі, на задоволенні позовних вимог наполягають, заперечень проти ухвалення заочного рішення не надали.
Відповідач ОСОБА_4 в судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, відзив на позов не надав.
Представник відповідача Новопсковської селищної ради в судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, надав суду заяву, в якій просив суд розглянути справу без участі представника селищної ради, ухвалити рішення на розсуд суду.
Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору - Приватний нотаріус Чернявська Ірина Володимирівна в судове засідання не з`явилася, про дату, час та місце розгляду справи повідомлена належним чином, надала суду заяву про розгляд справи без її участі.
За таких обставин, суд вважає за можливе розглянути справу за відсутності учасників справи на підставі наявних у справі доказів та без фіксування судового засідання технічними засобами, що відповідає положенням ч. 2 ст. 247 ЦПК України.
За згодою позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи на підставі наявних у справі доказів, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України.
Дослідивши матеріали справи, суд вважає позовну заяву такою, що підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.
Відповідно до ст.ст. 1216, 1217 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом.
Відповідно до ст. 1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті, а у разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу.
Відповідно до ч.ч. 3, 5 ст. 1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї, незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцям в часу відкриття спадщини.
Судом встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_3 померла ОСОБА_5 , що підтверджується свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_2 , виданим 10.03.2020 виконавчим комітетом Новорозсошанської сільської ради Новопсковського району Луганської області.
З довідки Новорозсошанської сільської ради №1027 від 08.09.2020 вбачається, що ОСОБА_5 до 07.03.2020 постійно проживала та була зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 ; знята з реєстраційного обліку у зв`язку зі смертю. На час смерті з нею були зареєстровані: ОСОБА_6 - син; ОСОБА_4 - син; ОСОБА_1 - син; ОСОБА_2 - син; ОСОБА_3 - донька; ОСОБА_7 - онука; ОСОБА_8 - невістка; ОСОБА_9 - онук.
17.03.2020 син спадкодавця ОСОБА_5 - ОСОБА_6 звернувся до нотаріуса з заявою про відмову від спадщини після померлої ІНФОРМАЦІЯ_3 матері.
Того ж дня з заявами про прийняття спадщини після смерті матері ОСОБА_5 звернулися її діти - ОСОБА_1 , ОСОБА_2 та ОСОБА_3 .
Постановами нотаріуса № 128/02-14, №129/02-14 та 136/02-14 від 27.04.2021 позивачам ОСОБА_1 , ОСОБА_2 та ОСОБА_3 було відмовлено у вчиненні нотаріальних дій, оскільки вони подали заяви про видачу свідоцтв на 1/3 частину спадкового майна кожному позивачу, тоді як з померлою на час її смерті був зареєстрований ще один спадкоємець першої черги спадкування - син спадкодавиці - ОСОБА_4 , а тому частка кожного позивача становить 1/4, а не 1/3.

Рішенням Новопсковського районного суду Луганської області від 05.04.2021 у справі ЄУ №942/194/21 ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , визнано безвісно відсутнім з 01.01.2015.

Згідно частини першої статті 15, частини першої статті 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Тлумачення вказаних норм дозволяє зробити висновок, що для застосування того чи іншого способу захисту, необхідно встановити які ж права (інтереси) позивача порушені, невизнані або оспорені відповідачами і за захистом яких прав (інтересів) позивач звернувся до суду.

Законодавчі обмеження матеріально-правових способів захисту цивільного права чи інтересу підлягають застосуванню з дотриманням положень статей 55 та 124 Конституції України та статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, відповідно до яких кожна особа має право на ефективний засіб правового захисту, не заборонений законом.

Так, статтею 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод передбачено, що кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

Отже, вирішуючи спір, суд повинен надати об`єктивну оцінку наявності порушеного права чи інтересу на момент звернення до суду, а також визначити чи відповідає обраний позивачем спосіб захисту порушеного права тим, що передбачені законодавством та чи забезпечить такий спосіб захисту відновлення порушеного права позивача.

Надаючи правову оцінку належності обраного позивачем способу захисту, судам належить зважати на його ефективність з точки зору статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. У §145 рішення від 15 листопада 1996 року у справі «Chahal v. the United Kingdom» (заява №22414/93, [1996] ECHR 54) Європейський суд з прав людини зазначив, що згадана норма гарантує на національному рівні ефективні правові способи для здійснення прав і свобод, що передбачаються Конвенцією незалежно від того, яким чином вони виражені в правовій системі тієї чи іншої країни. Таким чином, суть цієї статті зводиться до вимоги надати особі такі способи правового захисту на національному рівні, що дозволили б компетентному державному органові розглядати по суті скарги на порушення положень Конвенції й надавати відповідний судовий захист, хоча держави-учасники Конвенції мають деяку свободу розсуду щодо того, яким чином вони забезпечують при цьому виконання своїх зобов`язань. Крім того, ЄСПЛ указав на те, що за деяких обставин вимоги статті 13 Конвенції можуть забезпечуватися всією сукупністю способів, що передбачаються національним правом.

У статті 13 Конвенції гарантується доступність на національному рівні засобу захисту, здатного втілити в життя сутність прав та свобод за Конвенцією, у якому б вигляді вони не забезпечувались у національній правовій системі. Таким чином, стаття 13 вимагає, щоб норми національного правового засобу стосувалися сутності «небезпідставної заяви» за Конвенцією та надавали відповідне відшкодування, хоча Держави-учасниці мають певну свободу розсуду щодо способу, у який вони виконують свої зобов`язання за цим положенням Конвенції. Зміст зобов`язань за статтею 13 також залежить від характеру скарги заявника за Конвенцією. Тим не менше, засіб захисту, що вимагається статтею 13, має бути «ефективним» як у законі, так і на практиці, зокрема, у тому сенсі, щоб його використання не було ускладнене діями або недоглядом органів влади відповідної держави (§ 75 рішення ЄСПЛ у справі «Афанасьєв проти України» від 05 квітня 2005 року (заява № 38722/02)).

Іншими словами, ефективний спосіб захисту повинен забезпечити поновлення порушеного права, а у разі неможливості такого поновлення - гарантувати особі можливість отримання нею відповідного відшкодування. Тим більше, що пріоритет норм міжнародного права за наявності колізій з внутрішнім законодавством надає судам України досить широкі повноваження при обранні джерела права задля вирішення конкретного спору.

Відповідно до ст. 315 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення факту:

1) родинних відносин між фізичними особами;

2) перебування фізичної особи на утриманні;

3) каліцтва, якщо це потрібно для призначення пенсії або одержання допомоги по загальнообов`язковому державному соціальному страхуванню;

4) реєстрації шлюбу, розірвання шлюбу, усиновлення;

5) проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу;

6) належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім`я, по батькові, місце і час народження якої, що зазначені в документі, не збігаються з прізвищем, ім`ям, по батькові, місцем і часом народження цієї особи, зазначеним у свідоцтві про народження або в паспорті;

7) народження особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту народження;

8) смерті особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту смерті;

9) смерті особи, яка пропала безвісти за обставин, що загрожували їй смертю або дають підстави вважати її загиблою від певного нещасного випадку внаслідок надзвичайних ситуацій техногенного та природного характеру.

У судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення.

Тобто факт, це конкретні дії, обставини, з настанням яких норми права передбачають юридичні наслідки у вигляді виникнення, зміни чи припинення правоздатності, дієздатності або конкретних суб`єктивних прав чи обов`язків суб`єктів.

Разом із тим, позивачі просили встановити не факт вчинення, тобто активної дії, чи факт наявності певної обставини, а факт невчинення ОСОБА_4 конкретних дій. Невчинення дій не може призводити до виникнення зміни чи припинення правовідносин, отже такі факти в судовому порядку не встановлюються. Між сторонами виник спір про розмір частки у спадщині. Отже, у межах даного спору ОСОБА_1 , ОСОБА_2 та ОСОБА_3 можуть захистити своє право на отримання спадщини у розмірі 1/3 частки і спростувати таке право у ОСОБА_4 .

Таким чином, вимога позивачів про встановлення факту неприйняття спадщини ОСОБА_4 є неналежним способом захисту.

Разом з тим, позивач не проживав постійно зі своєю матір`ю на час відкриття спадщини, що підтверджено, зокрема, судовим рішенням, згідно з яким він визнаний безвісно відсутнім з 01.01.2015. Натомість, сама по собі реєстрація місця проживання відповідача ОСОБА_4 разом зі спадкодавцем на час відкриття спадщини не може свідчити, відповідно до ч.3 ст. 1268 ЦК України, про прийняття спадщини.

Позивачі ОСОБА_1 , ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , як діти ОСОБА_5 , є спадкоємцями першої черги відповідно до ст.1261 ЦК України і з дотриманням вимог ст.ст. 1269, 1270 ЦК України подали заяву про прийняття спадщини. Син ОСОБА_5 - ОСОБА_6 відмовився від спадщини за законом на після смерті матері .

Таким чином, ОСОБА_1 , ОСОБА_2 та ОСОБА_3 в рівних частках успадкували усі права і обов`язки, що належали ОСОБА_5 на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок її смерті.

Враховуючи викладене, суд дійшов висновків про часткове задоволення позовних вимог шляхом визнання за позивачами по 1/3 права на земельну частку (пай) розміром 6,7256 умовних кадастрових гектарів відповідно до сертифікату на право на земельну частку (пай) серії ЛГ №0078301, зареєстрованого в книзі реєстрації сертифікатів на земельну частку (пай) №305 від 27.03.1997, та право власності на 1/3 частини земельної ділянки для ведення товарного сільськогосподарського виробництва площею 6,72 га, кадастровий номер :02:007:0025, що розташована на території Новорозсошанської сільської ради Новопсковського району, ділянка № НОМЕР_1 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 233, у порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_5 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_3 , відмовивши у задоволенні вимоги про встановлення факту неприйняття спадщини.

Керуючись ст.ст.12, 13, 81, 89, 263-268, 354, 355 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 до ОСОБА_4 , Новопсковської селищної ради про встановлення факту неприйняття спадщини, визнання права на земельну частку (пай) та визнання права власності на земельну ділянку, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору - Приватний нотаріус Чернявська Ірина Володимирівна задовольнити частково.

Визнати за ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , 1/3 право на земельну частку (пай) розміром 6,7256 умовних кадастрових гектарів відповідно до сертифікату на право на земельну частку (пай) серії ЛГ №0078301, зареєстрованого в книзі реєстрації сертифікатів на земельну частку (пай) №305 від 27.03.1997, та право власності на 1/3 частини земельної ділянки для ведення товарного сільськогосподарського виробництва площею 6,72 га, кадастровий номер :02:007:0025, що розташована на території Новорозсошанської сільської ради Новопсковського району, ділянка № НОМЕР_1 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 233, у порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_5 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_3 .

Визнати за ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , 1/3 право на земельну частку (пай) розміром 6,7256 умовних кадастрових гектарів відповідно до сертифікату на право на земельну частку (пай) серії ЛГ №0078301, зареєстрованого в книзі реєстрації сертифікатів на земельну частку (пай) №305 від 27.03.1997, та право власності на 1/3 частини земельної ділянки для ведення товарного сільськогосподарського виробництва площею 6,72 га, кадастровий номер :02:007:0025, що розташована на території Новорозсошанської сільської ради Новопсковського району, ділянка № НОМЕР_1 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 233, у порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_5 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_3 .

Визнати за ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , 1/3 право на земельну частку (пай) розміром 6,7256 умовних кадастрових гектарів відповідно до сертифікату на право на земельну частку (пай) серії ЛГ №0078301, зареєстрованого в книзі реєстрації сертифікатів на земельну частку (пай) №305 від 27.03.1997, та право власності на 1/3 частини земельної ділянки для ведення товарного сільськогосподарського виробництва площею 6,72 га, кадастровий номер :02:007:0025, що розташована на території Новорозсошанської сільської ради Новопсковського району, ділянка № НОМЕР_1 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 233, у порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_5 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_3 .

В іншій частині позовних вимог відмовити.

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , РНОКПП НОМЕР_6 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 .

Позивач: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , РНОКПП НОМЕР_7 , зареєстрований: АДРЕСА_1 .

Позивач: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , РНОКПП НОМЕР_8 , АДРЕСА_1 .

Відповідач: ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1

Відповідач: Новопсковська селищна рада, , адреса: вул. вул. Шкільна, 3, смт Новопсков, Старобільський район, Луганська область.

Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: приватний нотаріус Чернявська І.В., адреса: вул. Українська, 118-Д, смт Новопсков, Старобільський район, Луганська область.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржене в загальному порядку, встановленому цим Кодексом. У цьому разі строк на апеляційне оскарження рішення починає відраховуватися з дати постановлення ухвали про залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення.

Позивач має право оскаржити заочне рішення протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Апеляційна скарга подається до Луганського апеляційного суду.

Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом тридцяти днів з дня його проголошення, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження , якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Головуючий суддя А.В. Чалий