Сквирський районний суд Київської області
Справа № 376/1244/22
Провадження № 2/376/853/2022
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"29" листопада 2022 р. Сквирський районний суд Київської області у складі:

головуючого судді Батовріної І.Г.

секретаря судового засідання Борисевич Д.Л.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м.Сквири цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про визнання права власності на частину житлового будинку, господарських будівель та споруд, -

В С Т А Н О В И В :

Позивач звернулась до суду із вказаним позовом, у якому вказує, що її батько ОСОБА_5 на підставі ухвали Сквирського районного суду Київської області від 02.06.2004 став власником Ѕ частини житлового будинку з господарськими спорудами, розташованого по АДРЕСА_1 . З жовтня 2005 року вона разом з чоловіком ОСОБА_4 з дозволу батька стали проживати та господарювати в належній йому частині домоволодіння, з його дозволу за власні кошти подружжя виконали перепланування вказаної частини житлового будинку, добудували веранду і ганок, збудували новий гараж на місці знесеного гаражу, змінили на нові та підвели неіснуючі комунікації. Однак умови домовленностей щодо оформлення документів на нове будівництво та переоформлення новозбудованого будинку на доньку ОСОБА_5 не встиг, оскільки ІНФОРМАЦІЯ_1 помер. Оцінивши вартість поліпшень, позивач вважає, що набула право власності як на новостворене нею майно та просить визнати за нею прав власності на ѕ частини в Ѕ частині житлового будинку АДРЕСА_1 , частину господарських будівель та споруд в складі: житлової кімнати площею 11,9кв.м., зазначеної на плані 2-3; житлової кімнати площею 14,2кв.м., зазначеної на плані 2-4; вітальні площею 12,2кв.м., зазначеної на плані 2-5; санвузла площею 4,7кв.м., зазначеного на плані 2-6; кухні площею 12,3кв.м., зазначеної на плані 2-7; веранди площею 6,1кв.м., зазначеної на плані а3; коридору площею 5,7кв.м., зазначеного на плані 2-2, ганку з площею основи 2,6кв.м., зазначеного на плані «а3»; 1.0 гаража в цілому площею основи 27,6кв.м., зазначеного на плані літ. "Ж"»; Ѕ частину сараю площею основи 35,6кв.м., зазначеного на плані літ. «Б»; Ѕ частину погребу з шийкою площею основи 12,3кв.м., зазначеного на плані літ. «Е»;1.0 убиральні з площею основи 1,6кв.м., зазначеного на плані літ. «Д»; 1.0 металевої огорожі площею основи 15,3кв.м., зазначеного на плані №1; 1.0 огорожі площею основи 12,3кв.м., зазначеної на плін №3; 1.0 воріт з хвірткою площею основи 5,7кв.м., зазначеної на плані №2; 1.0 воріт з хвірткою площею основи 5,9кв.м., зазначених на плані №4.

Представник відповідача ОСОБА_3 надіслав до суду відзив у якому вказує, що права позивача на даний час не порушені ні відповідачами, які ще не вступили в права спадкування, ні іншими державними органами, оскільки до таких вона навіть не зверталась, вважає, що предмет спору відсутній у зв`язку з чим просив відмовити у задоволенні позову.

В судовому засіданні ОСОБА_1 позовні вимоги підтримала в повному обсязі, просила їх задовольнити.

Представник позивача- адвокат Химчук В.Л. в судовому засіданні позовні вимоги підтримав на підставах зазначених в позові. Просив позов задовольнити.

Відповідач ОСОБА_2 в судове засідання не з`явився, надав суду заяву з проханням розглядати справу без його участі, позовні вимоги визнає.

Представник відповідача ОСОБА_6 адвокат Мусійко В.В. в судовому засіданні пояснив, що домовленості батька з донькою про передачу належної йому частини домоволодіння по АДРЕСА_1 письмово не оформлені та не підтверджені іншим належним чином. Дозвіл батька на перепланування та виконання будівельних робіт не є рішенням державних органів та не замінює його, наявний у справі витяг з рішення виконавчого комітету Сквирської міської ради про дозвіл на індивідуальне будівництво стосується лише прав ОСОБА_5 , сама ОСОБА_1 за таким дозволом не зверталась. Документи про прийняття в експлуатацію перебудованої спірної частини будинку також відсутні. Окрім того додав, що звернення до суду з позовом про визнання права власності на самочинне будівництво має здійснюватися за наявності даних про те, що це питання було предметом розгляду компетентного державного органу, рішення якого чи його відсутність дають підстави вважати про наявність спору про право. Просив відмовити у задоволенні позову.

Відповідач ОСОБА_4 в судовому засіданні позовні вимоги визнав, пояснив, що він є чоловіком позивача, підтвердив, що з 2004 року по теперішні час він з дружиною за власні кошти виконують ремонтні роботи, добудови, підведення комунікацій в частині будинку, що належав покійному ОСОБА_5 по АДРЕСА_1 . Просив позов задовольнити.

Представник позивача окремо звертав увагу суду на принцип суперечливої поведінки представника відповідача ОСОБА_3 - ОСОБА_7 , зазначаючи, що у відзиві та в судовому засіданні останній змінював підстави заперечень на позов.

Суд, вислухавши учасників процесу, дослідивши письмові докази по справі, вислухавши свідків ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 вважає, що позовні вимоги є необґрунтованими та не підлягають задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 є донькою ОСОБА_5 , що підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_1 від 02.06.2016 та свідоцтвом про одруження серії НОМЕР_2 від 01.08.2003.(а.с.23-24)

Відповідно до ухвали Сквирського районного суду Київської області від 02.06.2004 справа №2-777/2004, за ОСОБА_5 визнано право власності на житлові приміщення №1,2,3,7( згідно поетажного плану) на Ѕ частину сараю літ. «Б», на Ѕ частину погреба літ. «Е», на гараж літ. «Г» на вбиральню літ. «Д», що становить Ѕ частину, які розташовані по АДРЕСА_1 .(а.с27)

Право спільної часткової власності ОСОБА_5 на вказану частину домоволодіння зареєстровано на ним 04.03.2005, згідно копії витягу з державного реєстру речових прав на нерухоме майно № 6671346.

В судовому засіданні встановлено, що право власності на іншу Ѕ частину домоволодіння АДРЕСА_1 не зареєстровано.

На момент реєстрації права власності ОСОБА_5 , загальна площа належних йому приміщень в будинку становила 44,9кв.м., з них житлова 27кв.м. Загальна площа сараю літ «Б» та погреба «Е» - 35,6кв.м., гаража літ «Г» з прибудовою - 27кв.м., вбиральна літ "Д" не визначено.

20.01.2009 рішенням Виконавчого комітету Сквирської міської ради ОСОБА_5 дозволено перепланування в межах власної Ѕ частини житлового будинку кладової площею 4,8кв.м. під ванну, веранди площею 13,1 к.в.м. під кухню, зведення прибудови до даної частини житлового будинку розміром 3,30х6,70мпід житлову кімнату і коридор, перебудову гаража з розмірів 3,0х 5,40 м до розмірів 5,40х4,80 м із знесенням існуючої прибудови розміром 1,6х3,30 м. в межах присадибної земельної ділянки по АДРЕСА_1 .(а.с.36-38)

При проведенні технічної інвентаризації 25.05.2022 та складанні технічного паспорту на вказаний будинок з господарськими будівлями та спорудами, виявлено, що загальна площа часини житлового належного ОСОБА_11 збільшилась на 22,20 кв.м. та становить 67,1 кв.м., у тому числі житлова 38,3 кв.м.

Окрім того на земельній ділянці по АДРЕСА_1 зафіксовано нові споруди: прибудова літ. «а1», прибудова літ. «а2», ганок літ. «а3», гараж літ. «Ж», рік побудови яких зазначено 2009; огорожа №3 та ворота з хвірткою №4 рік побудови 2008. Допитані в судовому засіданні свідки ОСОБА_8 , ОСОБА_12 та ОСОБА_9 пояснили, що перепланування та будівництво в жилій частині домоволодіння АДРЕСА_1 виконувались ОСОБА_1 та ОСОБА_4 за їх особисті кошти.

На підтвердження здійснення будівельних робіт за вищевказаною адресою особисто позивачем та відповідачем ОСОБА_4 також надано ряд квитанцій про оплату будівельних матеріалів, проектів та робіт.(а.с.89-109)

Згідно з будинковою книгою за адресою: АДРЕСА_1 зареєстровані та проживають: ОСОБА_1 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14

ІНФОРМАЦІЯ_2 власник спірної Ѕ частини домоволодіння АДРЕСА_1 ОСОБА_5 помер.

З звіту про оцінку майна від 10.06.2022 вбачається, що вартість Ѕ частини житлового будинку з господарськими спорудами, загальною площею 67,1 кв.м., житловою 38,3кв.м., розташованого по АДРЕСА_1 становить 517753,67грн.

Будь-яких інших доказів на підтвердження позову позивачем не додано.

Право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлені судом (ст. 328 ЦК України).

Так, право власності на нову річ, яка виготовлена (створена) особою, набувається нею, якщо інше не встановлено договором або законом. Особа, яка виготовила (створила) річ зі своїх матеріалів, є власником цієї речі (ч.1 ст. 331 ЦК України).

Частиною 2 статті 331 ЦК України передбачено - «Право власності на новостворене нерухоме майно (житлові будинки, будівлі, споруди тощо) виникає з моменту завершення будівництва (створення майна).

Якщо договором або законом передбачено прийняття нерухомого майна до експлуатації, право власності виникає з моменту його прийняття до експлуатації.

Якщо право власності на нерухоме майно відповідно до закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації.»

Згідно зі ст. 375 ЦК України власник земельної ділянки має право зводити на ній будівлі та споруди, створювати закриті водойми, здійснювати перебудову, а також дозволяти будівництво на своїй ділянці іншим особам. Власник земельної ділянки набуває право власності на зведені ним будівлі, споруди та інше нерухоме майно. Право власника на забудову здійснюється ним за умови додержання архітектурних, будівельних, санітарних, екологічних та інших норм і правил, а також за умови використання земельної ділянки за її цільовим призначенням.

Цивільне законодавство розділяє випадки, за яких судом може бути визнано право власності на нерухоме майно.

Так, згідно ст. 392 ЦК України власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

Натомість згідно ч. 5 ст.376 ЦК України на вимогу власника земельної ділянки суд може визнати за ним право власності на нерухоме майно, яке самочинно збудоване на ній, якщо це не порушує права інших осіб.

Таким чином суду належить встановити підстави позову та визначити норму, яка підлягає застосування у данному виді правовідносин.

Відповідно до частин 1, 4 статті 27 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» забудова присадибних, дачних і садових земельних ділянок може здійснюватися на підставі будівельного паспорта забудови земельної ділянки (далі-будівельний паспорт).

Будівельний паспорт визначає комплекс містобудівних та архітектурних вимог до розміщення і будівництва індивідуального (садибного) житлового будинку, садового, дачного будинку не вище двох поверхів (без урахування мансардного поверху) з площею до 300 квадратних метрів, господарських будівель і споруд, гаражів, елементів благоустрою та озеленення земельної ділянки. За наявності плану зонування території розроблення будівельного паспорта здійснюється на його підставі.

Порядок видачі та форма будівельного паспорта визначаються центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері містобудування.

Так, наказом Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово- комунального господарства України від 05.07.2011р. № 103 затверджено Порядок видачі будівельного паспорта забудови земельної ділянки.

Пунктом 1.2 «Порядку видачі будівельного паспорта забудови земельної ділянки» затвердженого наказом Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України 05.07.2011 № 103, передбачено, що будівельний паспорт забудови земельної ділянки визначає комплекс містобудівних та архітектурних вимог до розміщення і будівництва:

- індивідуального (садибного) житлового, садового, дачного будинку не вище двох поверхів (без урахування мансардного) з площею до 300 квадратних метрів,;

- господарських будівель, споруд, гаражів, елементів інженерного захисту, благоустрою та озеленення на земельній ділянці.

Відповідно до пункту 2.1 «Порядку видачі будівельного паспорта забудови земельної ділянки», видача будівельного паспорта здійснюється уповноваженим органом містобудування та архітектури безпосередньо, через центри надання адміністративних послуг та/або через Єдиний державний портал адміністративних послуг.

Із дослідженого обсягу доказів судом встановлено, що позивачем було здійснено реконструкцію житлового будинку АДРЕСА_1 , власником якго є ОСОБА_5 , внаслідок чого його площа збільшилась, а також добудовано господарські споруди. Матеріали справи не містять необхідного обсягу доказів на підтвердження того, що позивач зверталась до уповноважених органів для отримання будівельного паспорта забудови земельної ділянки, чи доказів про відсутність підстав для такого звернення, відомостей, виданих уповноваженим органом про те, чи є вказані об`єкти та покращення вчинені самочинно. За відсутності таких доказів, та враховуючи, що ОСОБА_1 не являється власником Ѕ частини домоволодіння та земельної ділянки за адресою: АДРЕСА_1 , суд позбавлений можливості встановити, які правовідносини випливають із встановлених обставин та яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Твердження представника позивача, що дані правовідносини регулюються звичаєм та аналогією закону є безпідставними та такими що не ґрунтуються на законі.

Окрім того, згідно із частиною другою статті 331 ЦК України право власності на новостворене нерухоме майно (житлові будинки, будівлі, споруди тощо) виникає з моменту завершення будівництва (створення майна). Якщо договором або законом передбачено прийняття нерухомого майна до експлуатації, право власності виникає з моменту його прийняття до експлуатації.

Частинами п`ятою, восьмою статті 39 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» встановлено, що датою прийняття в експлуатацію закінченого будівництвом об`єкта є дата реєстрації декларації про готовність об`єкта до експлуатації або видачі сертифіката.

Експлуатація закінчених будівництвом об`єктів, не прийнятих (якщо таке прийняття передбачено законодавством) в експлуатацію, забороняється.

У постанові Касаційного цивільного суду Верховного Суду від 23.09.2019 р. у справі №309/3887/17 касаційна інстанція дійшла наступного висновку:

Звернення до суду з позовом про визнання права власності на самочинне будівництво має здійснюватися за наявності даних про те, що це питання було предметом розгляду компетентного державного органу, рішення якого чи його відсутність дають підстави вважати про наявність спору про право.

Позивач не звертався до уповноваженого органу для набуття права власності та введення об`єкта в експлуатацію у встановленому законом порядку, а відразу звернувся до суду з позовом про визнання права власності. Інформація про наявність у позивача дозвільних документів на право виконання будівельних робіт з будівництва об`єкта та вводу його до експлуатації у встановленому законодавством порядку відсутня.

Як йдеться у справі №308/5988/17 (постанова КЦС ВС від 18.02.2019 р.), звернення до суду з позовом про визнання права власності на самочинне будівництво має здійснюватися за наявності даних про те, що це питання було предметом розгляду компетентного державного органу, рішення якого чи його відсутність дають підстави вважати про наявність спору про право

Аналогічні висновки Викладені Верховним Судом України у постановах: від 27 травня 2015 року у справі № 6-159цс15, від 02 грудня 2015 року у справі № 6-1328цс15, а також висновками Верховного Суду, викладених у постанові від 04 червня 2018 року у справі №640/13030/16-ц та ін.

Таким чином, звернення до суду з позовом про визнання права власності на будівництво має здійснюватися за наявності даних про те, що це питання було предметом розгляду компетентного державного органу, рішення якого чи його відсутність дають підстави вважати про наявність спору про право. ОСОБА_1 до уповноважених органів із таким питанням не зверталась, не надала суду необхідні відомості, які необхідні для правильного вирішення спору. Враховуючи викладене, позовні вимоги задоволенню не підлягають.

Керуючись ст.ст.331, 375, 392, 376 ЦК України, 263-265 ЦПК України, суд,-

ВИРІШИВ :

В задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про визнання права власності на частину житлового будинку, господарських будівель та споруд - відмовити.

Апеляційну скаргу на рішення суду може бути подано до Київського апеляційного суду учасниками справи, а також особами, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя І.Г.Батовріна