КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Апеляційне провадження: Доповідач - Кулікова С.В.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ Справа №359/11379/19

05 липня 2022 року Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді - Кулікової С.В.

суддів - Рубан С.М.

- Заришняк Г.М.

розглянувши в порядку письмового провадження цивільну справу за апеляційною скаргою Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» на рішення Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 09 липня 2021 року, ухваленого під головуванням судді Муранової-Лесів І.В., у цивільній справі за позовом Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,-

в с т а н о в и в:

У грудні 2020 року АТ КБ «ПриватБанк» звернулося з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, в якому просило стягнути заборгованість за кредитним договором № б/н від 01.07.2015 року у розмірі 37 391,42 грн. станом на 06.11.2019 року, яка складається з: 9944,99 грн. - заборгованість за кредитом; 7 906,36 грн. - заборгованість по відсоткам за користування кредитом; 19 540,17 грн. - заборгованість за пенею.

Позовні вимоги позивач обґрунтовував тим, що відповідно до укладеної Генеральної угоди про реструктуризацію заборгованості та приєднання до Умов та правил надання продукту кредитних карт №б/н від 01.07.2015 ОСОБА_1 отримав кредит у розмірі 9 944,95 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 18% на рік.

Відповідач не надав своєчасно банку грошові кошти для погашення заборгованості за кредитом та відсотками, а також іншими витратами відповідно до умов договором, та у зв`язку з порушенням зобов`язань за кредитним договором станом на 06.11.2020 року має заборгованість у розмірі 37391,42 грн., яку позивач просив стягнути.

Рішенням Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 09 липня 2021 року в задоволенні позову АТ КБ «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором відмовлено.

Не погоджуючись з таким рішенням суду, АТ КБ «ПриватБанк» звернулося з апеляційною скаргою, в якій просило скасувати рішення суду першої інстації та ухвалити новее судове рішення, яким позов задовольнити.

Апеляційна скарга мотивована тим, що рішення суду ухвалено з порушенням норм матеріального та процессуального права. Зазначало, що позивачем надано належні та допустимі докази на підтвердження позовних вимог, які відповідачем не спростовані. Вказувало на те, що відсутність підпису боржника на відповідних тарифах, умовах та правилах не свідчить про не укладеність договору, позаяк суть договору приєднання і полягає в тому, що його умови визначаються однією стороною одноособово та викладаються у певних формулярах або інших стандартах, а інша сторона може лише приєднатися до таких умов, висловивши певним чином згоду на них. Відповідач підписуючи анкету-заяву користуючись кредитними коштами та здійснюючи погашення заборгованості висловив свою згоду з формую договору та його умовами. Доказів, що відповідача не було ознайомлено з Умовами та правилами, Тарифами банку або ж було ознайомлено з іншими Умовами та правилами, відповідач не надав. Посилалося на те, що позивач звернувся із позовом у межах строку позовної давності.

Відзив на апеляційну скаргу не надходив.

У порядку ч.1 ст.369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Згідно з ч.13 ст.7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Тому, розгляд справи здійснюється без виклику сторін в порядку письмового провадження.

З`ясувавши обставини справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню частково з наступних підстав.

Судом встановлено, що 01 липня 2015 року сторони уклали Генеральну угоду про реструктуризацію заборгованості та приєднання до Умов та правил надання продукту кредитних карт.

Відповідно до умов Генеральної угоди вона укладена з метою виконання відповідачем зобов`язань за кредитним договором № SAMDNWFC4 від 24.04.2014 року, а також приєднання до Умов та правил надання продукту кредитних карт (на сайті privatbank.ua). Сторони домовилися до Договору 1: зменшити розмір заборгованості, що виникла в період з дати надання позичальнику кредиту, а саме: відсотки на 298,55 грн., комісію на 74,9 грн., пеню на 0,0 грн., штраф на 727,22 грн. Сторони також домовилися, що заборгованість за договором з дати підписання Генеральної угоди становить 10 654,99 грн., дата остаточного погашення заборгованості - 31.07.2017 року. Строком повернення кредиту, який зазначений в п.п. 1.1.3 Генеральної угоди, являється 2-й день з моменту такого порушення. Вся заборгованість по кредиту, починаючи з дня наступного за днем повернення кредиту, вважається простроченою. В день наступний за днем повернення кредиту (2-й день) позичальник сплачує банку штраф в розмірі 1 100,67 грн. за договором (ст. 1 Генеральної угоди).

Згідно ст.. 2 Генеральної угоди, сторони домовилися, що Банк надає позичальнику терміновий кредит в сумі 9 944,99 грн. на строк 24 місяці, з 01.07.2015 року по 31.07.2017 року шляхом встановлення кредитної лінії на платіжну карту на споживчі цілі на зазначену суму, в обмін на зобов`язання позичальника по поверненню кредиту, сплаті процентів в розмірі 1,5% в місяць (18% річних) на суму залишку кредиту в зазначені в Умовах та правилах строки. Погашення заборгованості здійснюється в наступному порядку: починаючи з 1 по 25 число кожного місяця позичальник надає банку грошові кошти (щомісячний платіж) в сумі 497,65 грн. для погашення заборгованості по кредиту, яка складається із заборгованості за кредитом, процентів, а також інших видатків відповідно до Умов та правил. Дата останнього погашення заборгованості повинна бути не пізніше 31.01.7.2017 року. Сторони передбачили, що відповідно до ст.. 212, 611,651 ЦК України при порушенні позичальником строків погашення заборгованості, зазначених в цій Генеральній угоді, Умовах та правилах більш ніж на 31 день за зобов`язаннями, строк яких не наступив, сторони погодили, що строк повернення кредиту вважається 32-й день з моменту виникнення порушення. Заборгованість по кредиту починаючи з 32-го дня порушення, вважається простроченою. Позичальник сплачує Банку штраф у розмірі 1 100,67 грн. При порушенні позичальником зобов`язань по погашенню кредиту, позичальник сплачує банку пеню, розмір якої визначено в Умовах та правилах за кожен день прострочення.

Відмовляючи у задоволенні позову в частині стягнення заборгованості за тілом кредиту та відсотків суд першої інстанції виходив з того, що позивачем пропущено строк позовної давності; відмовляючи у задоволенні позову в частині стягнення пені, суд першої інстанції виходив з того, що в цій частині позов є необгрунтованим та недоведеним.

Колегія суддів не погоджується в повній мірі з таким висновком суду першої інстанції, з огляду на наступне.

Відповідно до частини першої статті 1054 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).

Згідно із статтями 525 та 526 ЦК України зобов`язання повинні виконуватися належним чином відповідно до умов договору і одностороння відмова від зобов`язання не допускається.

Якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін) (частина перша статті 530 ЦК України).

Статтею 611 ЦК України передбачено, що у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: зміна умов зобов`язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди.

Оскільки відповідач належним чином не виконував свої зобов`язання за укладеною з банком генеральною угодою від 01.07.2015 року, то суд першої інстанції дійшов обгрунтованого висновку про існування у відповідача перед банком боргу за тілом кредиту та процентами нарахованими до закінчення строку кредитування.

Колегія суддів звертає увагу, що право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за користування кредитом, припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України.

В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені нормою частини другої статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання.

Зазначене узгоджується із висновками Великої Палати Верховного Суду, викладеними зокрема у постановах від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12 та від 04 липня 2018 року у справі № 310/11534/13-ц.

У пункті 2.1. Генеральної угоди від 01.07.2015 року сторони погодили, що кредит в сумі 9 944,99 грн. видається на строк із 01.07.2015 року по 31.07.2017 року. За користування кредитом передбачена сплата процентів 1,5% на місяць. Повернення кредиту та сплата процентів здійснюються шляхом внесення у період з 01 по 25 число кожного місяця, щомісячного платежу в сумі 497,65 грн.

Крім того пунктом 2.2 генеральної угоди передбачено, що згідно статей 212, 611, 651 ЦК України при порушення позичальником строків повернення заборгованості зазначених у цій генеральній угоді більш ніж на 31 день, по зобов`язанням строк яких не настав, строком повернення кредиту вважається 32 день з моменту виникнення порушення. Заборгованість за кредитом починаючи із 32-го дня порушення вважається простроченою. Позичальник сплачує банку штраф в сумі 1 100,67 грн.

Отже, сторони кредитних правовідносин врегулювали в договорі питання дострокового повернення коштів, тобто зміни строку виконання основного зобов`язання, та визначили умови (обставини) за яких строк повернення кредиту змінюється.

Судом встановлено, що 03 червня 2016 року відповідач у порушення пункту 2.1. Генеральної угоди сплатив на погашення заборгованості за кредитом 349,33 грн., замість передбаченого договором щомісячного платежу в сумі 497,65 грн.

Таким чином, у зв`язку з неналежним виконанням позичальником умов Генеральної угоди та згідно пунктів 2.1., 2.2 Генеральної угоди строк повернення кредиту вважається таким, що настав на 32 день з моменту виникнення порушення, тобто 05 липня 2016 року.

Право позивача нараховувати проценти за користування кредитом, передбачені договором, припинилось зі спливом строку кредитування.

Із позовом до суду банк звернувся 08 грудня 2019 року, тобто поза межами загальної позовної давності (стаття 257 ЦК України).

Враховуючи вищезазначене, доводи апеляційної скарги про те, що банк звернувся до суду в межах строку позовної давності є безпідставними.

Позивач, обґрунтовуючи право вимоги в частині стягнення пені посилався на витяг з Умов та Правил надання банківських послуг, затверджених наказом від 06 березня 2010 року № СП-2010-256. При цьому матеріали справи не містять підтверджень, що саме ці умови розумів відповідач та ознайомився і погодився з ними, укладаючи із банком Генеральну угоду від 01.07.2015 року.

Враховуючи викладене, відсутні підстави вважати, що при укладенні договору з ОСОБА_1 АТ КБ «ПриватБанк» дотрималося вимог, передбачених частиною другою статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів» щодо повідомлення споживача про умови кредитування та їх погодження зі споживачем.

Подібні висновки викладено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 03 липня 2019 року у справі № 342/180/17 (провадження № 14-131цс19).

Згідно зі статтями 526, 530, 610, частиною першою статті 612 ЦК України зобов`язання повинні виконуватись належним чином у встановлений термін відповідно до умов договору та вимог чинного законодавства. Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Згідно зі статтею 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Для стягнення неустойки (штрафу, пені) застосовується спеціальна позовна давність строком в один рік (стаття 258 ЦК України).

Відповідно до статті 267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення.

У справі, що переглядається, встановлено, що ОСОБА_1 у суді першої інстанції подав заяву про застосування позовної давності.

Таким чином, підставою для відмови у задоволенні позовних вимог банку про стягнення заборгованості за тілом кредиту, а також нарахованими до 05 липня 2016 року процентами є сплив позовної давності про застосування якої заявлено відповідачем.

Підставою для відмови у задоволенні позовних вимог банку про стягнення процентів, нарахованих після 05 липня 2016 року є те, що право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за користування кредитом, припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування.

Підставою для відмови у задоволенні позовних вимог банку про стягнення пені є їх недоведеність.

Згідно з п. 2 ч. 1 ст. 374 ЦПК суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Згідно з ч. 4 ст. 376 ЦПК зміна судового рішення може полягати в доповненні або зміні його мотивувальної та (або) резолютивної частин.

Оскільки суд першої інстанції дійшов правильного по суті висновку про відмову у задоволенні позову однак помилково мотивував своє рішення, то рішення суду першої інстанції необхідно змінити, виклавши його мотивувальну частину в редакції цієї постанови.

Керуючись ст.ст.268, 367, 368, 374, 376, 381-383 ЦПК України, суд,-

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк»- задовольнити частково.

Рішення Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 09 липня 2021 року змінити, виклавши його мотивувальну частину в редакції цієї постанови.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків зазначених в частині 3 статті 389 ЦПК України.

Головуючий: Судді: